Справа № 420/6319/18
Суддя: Шеметенко Л.П.
Дата ухвалення: 2019-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 лютого 2019 р.м. ОдесаСправа № 420/6319/18

Категорія: 2 Головуючий в І інстанції: Юхтенко Л.Р.

Дата та місце ухвалення: 06.12.2018 р. м. Одеса

Пятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

суддя-доповідач ОСОБА_1

судді Стас Л.В.

судді Турецької І.О.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2018 року про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_2 про звільнення від сплати судового збору за подання позовної заяви ОСОБА_2 до Прокуратури Одеської області про визнання незаконним наказу, зобовязання поновити на посаді прокурора Котовської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_3, зобовязання подати оголошення про утворення вакантної посади прокурора Одеської міської прокуратури № 1 та провести відкритий конкурс на зайняття вакантної посади, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2018 року до суду з позовом звернувся ОСОБА_2 до Прокуратури Одеської області про: визнання незаконним наказу № 1156 від 26.06.2018 року; зобовязання поновити на посаді прокурора Котовської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_3; зобовязання подати оголошення про утворення вакантної посади прокурора Одеської міської прокуратури № 1 та провести відкритий конкурс на зайняття вакантної посади.

В прохальній частині позову позивач просив звільнити його від сплати судового збору на підставі п. 2 ст. 8 Закону України «Про судовий збір», зазначивши, що у даний час позивач представляє найбільш вразливу верству міської громади, а саме: є пенсіонером та отримує невеличку, майже мінімальну пенсію, більше половини з якої витрачає на сплату комунальних послуг, а решту частину на придбання коштовних ліків та будь-якої їжі.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2018 року у задоволенні клопотання позивача про звільнення від сплати судового збору відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане судове рішення та повернути дану справу для розгляду по суті до суду першої інстанції, наголошуючи на порушенні судом першої інстанції норм матеріального права, а також неповному зясуванні судом першої інстанції всіх обставин, що мають значення для вирішення спірного питання.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 311 КАС України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

Вислухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Вирішуючи спірне питання та відмовляючи позивачу у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору, суд першої інстанції послався на положення п. 1 ч. 1, ч. 2 ст. 8 Закону України «Про судовий збір», відповідно до яких суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Разом з цим, суд першої інстанції зазначив, що позивачем до позовної заяви не додано доказів на підтвердження розміру річного доходу позивача за попередній календарний рік 2017 рік (з січня 2017 року по грудень 2017 року), як цього вимагає п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір».

Також, суд першої інстанції зазначив, що розмір судового збору, що підлягає сплаті при поданні даної позовної заяви (704,80 грн.), не перевищує 5 відсотків розміру доходу позивача за останні 10 місяців, відповідно до довідки, наданої позивачем.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання позивача про звільнення від сплати судового збору.

Колегія суддів погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на викладене.

Відповідно до вимог пп. 1 п. 3 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року № 3674-VI, у редакції станом на момент подання позову, ставка судового збору за подання до адміністративного суду позову немайнового характеру, який подано фізичною особою, складає 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно вимог ч. 1 ст. 4 цього ж Закону судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Станом на момент подання позовної заяви статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» установлено у 2018 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб: з 1 січня 2018 року 1762 гривні.

При цьому, за правилами ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року № 3674-VI, у редакції станом на момент подання позову, у разі коли в позовній заяві обєднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю субєкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій субєкта владних повноважень протиправними та зобовязання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності субєкта владних повноважень протиправною та зобовязання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) субєкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - субєкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших субєктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Отже, ч. 1 та ч. 2 статті 5 КАС України містять формулювання позовних вимог, що може використати позивач, звертаючись до суду про захист прав, свобод чи інтересів, які він вважає порушеними. Перелік позовних вимог не є вичерпним.

Стаття 245 КАС України визначає, які рішення суд може прийняти, вирішуючи такі вимоги.

Так, частиною 2 статті 245 КАС України встановлено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій субєкта владних повноважень протиправними та зобовязання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності субєкта владних повноважень протиправною та зобовязання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) субєкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини, та стягнення з відповідача - субєкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю; 7) тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності обєднання громадян; 8) примусовий розпуск (ліквідацію) обєднання громадян; 9) примусове видворення іноземця чи особи без громадянства за межі України; 10) інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших субєктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку субєктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів; 11) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення за межі території України або про продовження строку такого затримання; 12) затримання іноземця або особи без громадянства до вирішення питання про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні; 13) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; 14) звільнення іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації; 15) зобовязання іноземця або особи без громадянства внести заставу.

Як вимагають положення частини другої статті 245 КАС України вирішуючи справу, суд повинен визначитися щодо правомірності чи неправомірності оскаржуваного акта, дії чи бездіяльності та встановити правові наслідки протиправності акта. Такими наслідками згідно з вказаним положенням є скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень. При цьому вимога про визнання рішення протиправним може бути окремим способом захисту порушеного права.

Таким чином, перевіряючи правильність сплати позивачем судового збору та визначаючи кількість вимог немайнового характеру, звернених до суду, необхідно враховувати, що вимога про визнання протиправними акта, дії чи бездіяльності як передумови для застосування інших способів захисту порушеного права (скасувати або визнати нечинним рішення чи окремі його положення, зобовязати прийняти рішення, вчинити дії чи утриматися від їх вчинення тощо) як наслідків протиправності акта, дій чи бездіяльності є однією вимогою.

Наведена позиція викладена в постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України від 05.02.2016 року «Про судову практику застосування адміністративними судами окремих положень Закону України від 8 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» у редакції Закону України від 22 травня 2015 року 484-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору» та у рішеннях Верховного Суду України, зокрема, у справі № П/800/559/16 від 14.03.2017 року.

В даному випадку позивач звернувся до суду з позовом до Прокуратури Одеської області, в якому просив: визнати незаконним прийнятий наказ № 1156 від 26.06.2018 року виконуючим обовязки прокурора Одеської області О. Саулко, яким призначено юриста 2 класу ОСОБА_3 на посаду прокурора Одеської місцевої прокуратури № 1 на період відпустки за доглядом за дитиною до досягнення нею 3-х річному віку, звільнивши її з посади прокурора Котовської місцевої прокуратури; зобовязати поновити на посаді прокурора Котовської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_3; зобовязати подати оголошення про утворення вакантної посади прокурора Одеської міської прокуратури № 1 та провести відкритий конкурс на зайняття вакантної посади.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що при поданні даної позовної заяви позивачем має бути сплачений судовий збір у розмірі 704,80 грн. (0,4х1762).

При поданні позовної заяви позивачем не був сплачений судовий збір у наведеному розмірі, що ним не заперечується.

Поряд з цим, позивачем заявлено клопотання про звільнення його від сплати судового збору.

Згідно ст. 133 КАС України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

Відповідно до вимог ст. 8 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року № 3674-VI враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сімї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоровю. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Як на підставу для звільнення від сплати судового збору позивач послався на відсутність у останнього коштів на оплату судового збору.

Проте, позивачем не надано доказів в обґрунтування неможливості сплати ним судового збору при поданні даної позовної заяви, як того вимагають положення ст. 8 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року № 3674-VI.

Так, як вірно зазначено судом першої інстанції, позивачем до позовної заяви не додано доказів на підтвердження розміру річного доходу позивача за попередній календарний рік 2017 рік (з січня 2017 року по грудень 2017 року), як цього вимагає п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року № 3674-VI.

За викладених обставин, враховуючи, що позивачем не надано доказів на підтвердження викладених обставин щодо відсутності у позивача коштів на здійснення оплати судового збору, як того вимагають положення п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року № 3674-VI, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що заявлене позивачем клопотання про звільнення від сплати судового збору за подання даної позовної заяви задоволенню не підлягає.

В поданій апеляційній скарзі позивач не заперечує обставин щодо не представлення доказів на підтвердження розміру річного доходу позивача за попередній календарний рік, як того вимагають положення п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року № 3674-VI. Апелянт посилається на невірне визначення судом першої інстанції розміру судового збору, що підлягає сплаті при поданні позовної заяви у даній справі (на думку позивача, розмір судового збору є значно більшим, ніж визначено судом першої інстанції). Разом з цим, висновкам суду першої інстанції щодо визначення розміру судового збору колегією суддів надано належну оцінку та визначено, що до таких висновків суд першої інстанції дійшов із вірним застосуванням норм матеріального права. Крім того, колегія суддів зазначає, що вказані доводи апелянта щодо не вірного визначення судом першої інстанції розміру судового збору жодним чином не спростовують обставин щодо не представлення доказів на підтвердження розміру річного доходу позивача за попередній календарний рік, як того вимагають положення п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року № 3674-VI, що виключає можливість задоволення заявленого позивачем клопотання про звільнення від сплати судового збору.

Враховуючи викладені обставини та з огляду на наведені положення законодавства, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 241, 243, 250, 308, 311, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судове рішення складено у повному обсязі 15.02.2019 р.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

Суддя: Л.В. Стас

Суддя: І.О. Турецька