Справа № 815/5633/17
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2019-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2019 р.м.ОдесаСправа № 815/5633/17

П'ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача ОСОБА_1,

суддів: Потапчука В.О., Семенюка Г.В.,

при секретарі Ханділян Г.В.,

за участю:

представників Головного управління Держпраці в Одеській області ОСОБА_2, ОСОБА_3,

представника Головного управління ДФС в Одеській області - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_3 апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05 квітня 2018 року по справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 до Головного управління Держпраці в Одеській області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправною та скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог.

У листопаді 2017 року Фізична особа-підприємець ОСОБА_5 (далі ФОП) звернулась до суду з адміністративним позовом, в якому просила визнати протиправною та скасувати постанову Першого заступника начальника Головного управління Держпраці в Одеській області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 17 жовтня 2017 року №026, якою на ФОП накладено штраф в розмірі 96000,00 грн..

В обґрунтування позовних вимог, на ряду з іншим, зазначалось, що відповідач провів інспекційне відвідування у ФОП на підставі листа ГУ ДФС в Одеській області від 29 серпня 2017 року №7055/9/15-32-06-06 без згоди Держпраці України на проведення такого заходу, що є порушенням Порядку проведення перевірок посадовими особами Державної інспекції з питань праці та її територіальних органів, затвердженої наказом Міністерства соціальної політики України від 02 липня 2012 року №390. Також, в порушення вимог наведеного Порядку, позивач зазначає, що наказ на проведення перевірки та направлення ФОП не предявлялись, а рішення за результатом розгляду матеріалів перевірки прийнято посадовою особою відповідача поза межами 10-денного строку, встановленого Порядком. Позивач вважає, що Акт перевірки, припис, протокол та постанова свідчать про те, що інспектор відповідача на позапланову перевірку не виходив, а обмежився лише наданими від ГУДФС в Одеській області поясненнями ОСОБА_6 від 11 серпня 2017 року, а тому розгляд наданих позивачем документів носив лише формальний характер без врахування всіх обставин.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 05 квітня 2018 року позовні вимоги було залишено без задоволення.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погоджуючись з даним рішенням суду ФОП подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити адміністративний позов.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на таке.

Обставини справи.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до Наказу ГУ ДФС в Одеській області №3433 від 08 серпня 2017 року, посадовими особами Головного управління ДФС в Одеській області проведено фактичну перевірку ФОП з питань дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами), в тому числі з тими, яким встановлено випробування, фізичної особи у господарській одиниці за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, с.Санжейка, вул.Центральна, буд.25.

За результатами вказаної перевірки складено Акт №682/15-32-13-06 від 21 серпня 2017 року, згідно з висновками якого встановлено порушення позивачем ст.24 Кодексу Законів про працю України та вимог Постанови КМ України від 17 червня 2015 року №413 в частині не подання до органів ДФСУ «Повідомлення про прийняття працівника на роботу».

Для подальшого реагування та вжиття заходів в межах компетенції, 29 серпня 2017 року Головним управлінням ДФС в Одеській області на адресу відповідача направлено лист №7055/9/15-32-13-06 для відпрацювання і контролю за усуненням встановлених порушень податкового законодавства, в частині укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) висловлено прохання про повідомлення про результати вжитих заходів.

На підставі листа ГУ ДФС в Одеській області № 7055/9/15-32-13-06-06 щодо проведення інспекційного відвідування з метою контролю за додержанням законодавства про працю, Головним управлінням Держпраці в Одеській області видано Наказ Головного управління Держпраці в Одеській області від 19 вересня 2017 року № 1157 про проведення головним державним інспектором відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів Управління з питань праці Головного управління Держпраці в Одеській області у період з 25 вересня 2017 року по 26 вересня 2017 року (включно) позапланового заходу державного контролю за додержанням законодавства про працю у формі інспекційного відвідування у ФОП.

На підставі наведеного наказу та направлення на здійснення інспекційного відвідування від 19 вересня 2017 року № 15/01-29-2124, інспектором праці проведено інспекційне відвідування ФОП, за результатами якого складено акт № 15-25-005/0172 від 26 вересня 2017 року та видано припис № 15-25-005/0172-0137 від 27 вересня 2017 року.

Копію направлення на здійснення інспекційного відвідування отримано позивачем 25 вересня 2017 року, про що свідчить відповідний запис та підпис ФОП (а.с.108).

Так, вказаним актом перевірки встановлено порушення ФОП вимог статті 21 та частини 3 статті 24 Кодексу законів про працю України щодо допущення працівника ОСОБА_6 до роботи без укладення трудового договору.

03 жовтня 2017 року відповідачем складено повідомлення про розгляд справи щодо вирішення питання про накладення штрафу на позивача, розгляд якої призначено на 17 жовтня 2017 року об 11:00 год. Позивач для розгляду справи не з'явився.

Першим заступником начальника Головного управління прийнято рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу, розглянуто зазначену справу та прийнято постанову від 17 жовтня 2017 року № 026, якою, керуючись п.п.54 п.4 Положення про Державну службу України з питань праці,затвердженою постановою КМУ від 11 лютого 2015 року №96, та абз.2 ч.2 ст.265 КЗпП України, вирішено накласти на ФОП штраф у розмірі 96000,00 грн..

Вказані обставини сторонами не заперечуються, а отже є встановленими.

Висновок суду першої інстанції.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції врахував, що згідно наданих інформаційних даних, складених на ім'я Начальника ГУ ДФС в Одеській області громадянка ОСОБА_6 пояснила, що вона допомагає як адміністратор на базі відпочинку «Віллі Пента» ФОП з липня 2017 року по 11 серпня 2017 року, графік роботи «плаваючий», час роботи з 09 год. 30 хв. до 19 год. 00 хв., вихідні дні «плаваючі», режим роботи господарської одиниці з 09 год. 30 хв. до 23 год. 00 хв..

При цьому суд першої інстанції не взяв до уваги твердження позивача викладене в адміністративному позові про те, що початок інспекційного відвідування проведено без предявлення документу (наказу), який дає право на проведення заходів контролю та без попереднього повідомлення, оскільки направлення вручене позивачу. Також, було зазначено, що у випадку проведення інспекційного відвідування не вимагається погодження центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у відповідній сфері державного нагляду (контролю), або відповідного державного колегіального органу. Суд вважав, що при прийнятті оскаржуваної постанови № 026 від 17 жовтня 2017 року відповідач діяв на підставах, у спосіб та в межах повноважень, встановлених чинним законодавством.

Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції помилковими такими, що не узгоджуються із вимогами статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України.

Джерела права й акти їх застосування та оцінка суду.

Відповідно до статті 259 Кодексу законів про працю України ( далі КЗпП України) державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст.24 КЗпПУ при укладенні трудового договору громадянин зобов'язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров'я та інші документи.

Згідно частини 3 статті 24 КЗпП України працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до абзацу другого частини другої статті 265 КЗпП України юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 N 509 затверджено порядок накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення (далі - Порядок N 509).

Пунктом 2 Порядку N 509 передбачено, що штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками (далі - уповноважені посадові особи).

Штрафи можуть бути накладені на підставі акта про виявлення під час перевірки суб'єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу.

Згідно з пунктом 3 Порядку N 509 уповноважена посадова особа не пізніше ніж через 10 днів з дати складення акта приймає рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу.

За змістом частин 3, 4 статті 265 КЗпП України штрафи, накладення яких передбачено частиною другою цієї статті, є фінансовими санкціями і не належать до адміністративно-господарських санкцій, визначених главою 27 Господарського кодексу України.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у поставі від 21.12.2018 , справа № 814/2156/16, номер судового рішення в ЄДРСРУ 78771378

Фактичним предметом спору у справі що розглядається є наявність або відсутність факту допуску позивачем громадянки ОСОБА_6 до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника.

Постановою від 17 жовтня 2017 року № 026 Головним управлінням Держпраці в Одеській області накладено штраф на ФОП ОСОБА_5 в розмірі 96000 грн. (а.с.31-32, том 1).

Вказаною постановою встановлено порушення вимог статті 21 , частини 3 статті 24 КЗпП України щодо допущення працівника до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника.

Як убачається із оспорюваної постанови факт допуску працівника (громадянки ОСОБА_6М.) до роботи без укладення трудового підтверджуються повідомленням відповідного органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу та повідомлення відповідного органу ДФС.

При цьому відповідачем відхилені пояснення ОСОБА_6, які надані на вимогу працівника Головного управління Держпраці в Одеській області.

З приводу наведених обставин колегія суддів зазначає, що факт допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), не доведений у встановленому законом порядку та виходить із такого.

Так, надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Аналіз доказів, які містяться у справі, у їх сукупності, на підставі яких було прийняте оскаржуване рішення не відповідають вищенаведеним критеріям

Так, встановлюючи факт правопорушення, відповідач фактично послався на наявність пояснень ОСОБА_7, наданої на ім'я начальника ГУ ДФС в Одеській області (а.с.104,т.1),

Проте матеріали справи містять також пояснення громадянки ОСОБА_6 , які надані на вимогу інспектора Головного управління Держпраці в Одеській області ОСОБА_3 (а.с.53-55,т.1).

Наведені свідчення громадянки ОСОБА_6 носять взаємовиключний характер, натомість інспектором під час опитування ОСОБА_6 такі суперечності в показах не усунуті.

Відповідно до вимог статі 211 КАС України суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитись з письмовими та електронними доказами , висновками експертів, поясненнями учасників справи , викладених у заяві по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази.

З метою усунення розбіжностей в свідченнях громадянки ОСОБА_6, судом вживались заходи виклику останньої до суду та допиту в якості свідка за тими анкетними даними, які зазначені в матеріалах перевірки.

Згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення від 21.12.2018 року ОСОБА_6 за даною адресою не проживає ( а.с.46-48,т.2).

На інші виклики суду рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення взагалі не надійшли на адресу суду ( а.с.65,т.2).

Будь-яких уточнюючих анкетних даних представниками позивача та податкового органу на відповідну пропозицію суду не надано.

Отже, судом вичерпано всі розумні засоби щодо безпосереднього дослідження пояснень ОСОБА_6.

При цьому суд намагався встановити особу, які відбирала у громадянки ОСОБА_6 пояснення під час проведення перевірки співробітниками Головного управління ДФС в Одеській області.

Проте свідок ОСОБА_8 - інспектор Головного управління ДФС в Одеській області (допитаний 12 лютого 2019 року), який був присутній під час проведення відповідної перевірки 21.08.2017 року не міг стверджувально зазначити хто взагалі відбирав пояснення у громадянки ОСОБА_6

Інші прямі докази про допуск позивачем громадянки ОСОБА_6 до роботи без оформлення договору у матеріалах справи відсутні.

Відповідно до вимог статі 211 КАС України суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитись з письмовими та електронними доказами , висновками експертів, поясненнями учасників справи , викладених у заяві по суті справи , показаннями свідків, оглянути речові докази.

Відповідно до статті 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу прийти до висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

При цьому стандарт доведення правомірності рішення, з огляду на критерій обґрунтованості, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (стаття 2 КАС України) повинен відповідати принципу "поза розумним сумнівом", відповідно до якого, суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Згідно з яким доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (див., зокрема, рішення ЄСПЛ "Ушаков та Ушакова проти України» від 18 червня 2015 рок), а наведені контролюючим органом аргументи щодо наявності факту допуску працівника до роботи повинні бути підтверджені достатньо вагомими, чіткими та узгодженими доказами, що спростовують доводи позивача.

Релевантність вказаного принципу до спірних правовідносин як джерела права, суд обґрунтовує відповідною практикою Європейського суду з прав людини («тест Енгеля») з огляду на те, сума накладених штрафних санкцій у цій справі є суттєвою, а відтак класифікується як відповідальність, яка відповідно до цілей Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод вважається кримінальною.

Враховуючи наведене, суд вважає, що відповідач як суб'єкт владних повноважень при прийнятті оспорюваного рішення не дотримався критерію обґрунтованості, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (стаття 2 КАС України ) та не довів належними, допустимими та достатніми доказами факт правопорушення, передбаченого абзацом другим частини другої статті 265 КЗпП України.

Саме з цих міркувань і на цих підставах суд визнає доводи позивача з того приводу, що на момент проведення перевірки, ОСОБА_6 не допускалась ним до роботи, сприймає як доречні та вагомі, які не спростовані контролюючим органом належним чином, а відтак , позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Водночас суд відхиляє твердження позивача викладені в адміністративному позові про те, що початок інспекційного відвідування проведено без предявлення документу (наказу), який дає право на проведення заходів контролю та без попереднього повідомлення, оскільки направлення було вручене позивачу, що підтверджується матеріалами справи (а.с.108,т.1).

Також, доводи ФОП про відсутність погодження центрального органу виконавчої влади - Державної служби з питань праці на проведення перевірки, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки положеннями Порядку проведення перевірок посадовими особами Державної інспекції України з питань праці та її територіальних органів, затвердженого наказом Міністерства соціальної політики 02 липня 2012 року № 390 не передбачено необхідність отримання відповідачем такого погодження.

Підсумовуючи наведене суд зазначає, що в ході розгляду справи позивач довів суду ті обставини, на які він посилався в обґрунтування заявлених вимог, а відповідач не надав суду належні докази на підтвердження своїх заперечень проти позову.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при вирішенні справи неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи, а тому, керуючись пунктом 1 частини 1 статті 317 КАС України, постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення, яким адміністративний позов слід задовольнити.

Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 - задовольнити .

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05 квітня 2018 року скасувати.

Ухвалити у справі №815/5633/17 нове рішення, яким адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати постанову Першого заступника начальника Головного управління Держпраці в Одеській області про накладення штрафу №026 від 17 жовтня 2017 року.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Дата складення та підписання повного тексту судового рішення 14 лютого 2019 року.

Головуючий суддя ОСОБА_1
Судді ОСОБА_9 ОСОБА_10