Справа № 642/4548/17
Суддя: Ральченко І.М.
Дата ухвалення: 2019-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: Євтіфієв В.М.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 лютого 2019 р. Справа № 642/4548/17
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді Ральченка І.М.,
Суддів: Подобайло З.Г. , Катунова В.В. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на ухвалу Ленінського районного суду м. Харкова від 05.10.2018, по справі № 642/4548/17
за позовом ОСОБА_1
до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерства оборони України
про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, у якому просив визнати протиправною відмову Міністерства оборони України в призначенні одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей»; скасувати рішення Комісії МО України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних витрат про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги, оформлене п. 2 протоколу № 87 від 18.08.2017 року; зобов`язати Міністерство оборони України прийняти рішення про призначення одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей» у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01.01.2017 року.

Постановою Ленінського районного суду м. Харкова від 07.11.2107 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправною відмову Міністерства оборони України в призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей».

Скасовано рішення Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних витрат про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , оформлене п. 2 протоколу № 87 від 18.08.2017 року.

Зобов`язано Міністерство оборони України прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей» у відповідності з Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженим Постановою Кабінету міністрів України № 975 від 25.12.2013 р. у зв`язку зі встановленням 2 групи інвалідності в розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01.01.2017 року, та надіслати вказане рішення ІНФОРМАЦІЯ_2 для видання наказу про виплату такої допомоги ОСОБА_1 .

Зобов`язано Харківський обласний військовий комісаріат повторно направити документи ОСОБА_1 щодо призначення одноразової грошової допомоги розпоряднику бюджетних коштів Міністерству оборони України.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 13.03.2018 року частково задоволено апеляційну скаргу Міністерства оборони України.

Постанову Ленінського районного суду м. Харкова від 07.11.2017 року по справі № 642/4548/17 скасовано в частині задоволення позовних вимог про зобов`язання Міністерства оборони України прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей» у відповідності з Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженим Постановою Кабінету міністрів України № 975 від 25.12.2013 р. у зв`язку з встановленням 2 групи інвалідності в розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01 січня 2017 року, та надіслати вказане рішення ІНФОРМАЦІЯ_2 для видання наказу про виплату такої допомоги.

Прийнято в цій частині нову постанову, якою зазначені позовні вимоги задоволено частково.

Зобов`язано Міністерство оборони України прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей» у відповідності з Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженим Постановою Кабінету міністрів України № 975 від 25.12.2013 р. у зв`язку з встановленням 2 групи інвалідності в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01.01.2017 року, та надіслати вказане рішення ІНФОРМАЦІЯ_2 для видання наказу про виплату такої допомоги.

В іншій частині постанову Ленінського районного суду м. Харкова від 07 листопада 2017 року по справі № 642/4548/17 щодо задоволення позовних вимог ОСОБА_1 залишено без змін.

14.09.2018 року представник позивача звернувся до суду із заявою в порядку ст. 383 Кодексу адміністративного судочинства України, у якій просив визнати протиправною бездіяльність Міністерства оборони України щодо невиконання постанови Ленінського районного суду м. Харкова від 07.11.2017 року та постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 13.03.2018 року у справі № 642/4548/17; постановити окрему ухвалу, в якій визначити заходи щодо негайного виконання рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 07.11.2017 року та постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 13.03.2018 року у справі № 642/4548/17 у точній відповідності з їх резолютивними частинами та вирішити питання про наявність підстав щодо притягнення до відповідальності осіб, причетних до невиконання чинних рішень суду, та порушення законодавства, яке містить ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст. 382 Кримінального кодексу України.

В обґрунтування заяви зазначено, що постанова Ленінського районного суду м. Харкова від 07.11.2017 року набрала законної сили 13.03.2018 року, заява про примусове виконання зазначеного рішення позивачем станом на 13.09.2018 року не подавалась, та на теперішній час Міністерством оборони України рішень про призначення позивачу одноразової грошової допомоги не приймалось.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 05.10.2018 року заяву задоволено.

Міністерству оборони України вжити заходів щодо негайного виконання рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 07.11.2017 року та постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 13.03.2018 року у справі № 642/4548/17 у точній відповідності з їх резолютивними частинами та вирішити питання про наявність підстав щодо притягнення до відповідальності осіб, причетних до невиконання чинних рішень суду, та порушення законодавства, яке містить ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст. 382 Кримінального кодексу України.

Міністерству оборони України повідомити суд в строк до 18.10.2018 року про виконання постанови від 07.11.2017 року по адміністративній справі № 642/4548/17 у повному обсязі.

Міністерство оборони України, не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати вказану ухвалу, прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні зазначеної заяви. В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм процесуального права, зокрема судом не взято до уваги пропущення позивачем строку звернення до суду із заявою в порядку ст. 383 Кодексу адміністративного судочинства України. Крім того, відповідач вказував на невідповідність змісту резолютивної частини постанови Ленінського районного суду м. Харкова від 07.11.2017 року висновкам, викладеним у мотивувальній частині судового рішення, а саме щодо розміру одноразової грошової допомоги.

На підставі п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження, у зв`язку з чим, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши ухвалу суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 Кодексу адміністративного судочинства України, особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Згідно з ч. 6 ст. 383 Кодексу адміністративного судочинства України за наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу.

У свою чергу, ст. 249 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону. У разі необхідності суд може постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними.

Колегія суддів звертає увагу, що ст. ст. 249, 383 Кодексу адміністративного судочинства України чітко визначений спосіб, у який має здійснюватися захист прав особи щодо виконання судових рішень.

Так, системний аналіз вищенаведених процесуальних норм дає підстави для висновку, що постановленню окремої ухвали про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб має передувати висновок щодо визнання їх рішень, дій чи бездіяльності протиправними.

Отже, суд першої інстанції, застосовуючи положення ч. 2 ст. 249 Кодексу адміністративного судочинства України, мав надати правову оцінку рішенням, діям чи бездіяльності осіб, та лише після виявлення в них ознак протиправності зазначати про наявність підстав для розгляду питання про притягнення до відповідальності винних осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 249 Кодексу адміністративного судочинства України постановлення окремої ухвали є засобом судового контролю за дотриманням суб`єктами владних повноважень закону, спонукання до вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.

При цьому, беручи до уваги зміст наведеної норми, колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції не вивчено питання та не сформульовані причин та умови, що сприяли порушенню закону у даному випадку, із визначенням конкретних осіб, а не органу - Міністерства оборони України, дії яких спричинили таке порушення.

Крім того, відповідно до ч. 9 ст. 249 Кодексу адміністративного судочинства України окрема ухвала стосовно порушення законодавства, яке містить ознаки кримінального правопорушення, надсилається прокурору або органу досудового розслідування, які повинні надати суду відповідь про вжиті ними заходи у визначений в окремій ухвалі строк.

Проте, суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі помилково спрямумав вказані вимоги до відповідача, оскільки Міністерство оборони України не є органом, що наділений необхідними повноваженнями щодо вжиття заходів по фактам, які мають ознаки кримінального правопорушення.

Одночасно колегія суддів звертає увагу, що суд першої інстанції оскаржуваною ухвалою зобов`язав Міністерство оборони України виконати рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 07.11.2017 року та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 13.03.2018 року у справі № 642/4548/17 у точній відповідності з їх резолютивними частинами.

Однак, відповідно до резолютивної частини рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 07.11.2017 року Міністерство оборони України зобов`язано прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей» у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01.01.2017 року.

У той час, як постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 13.03.2018 року, якою частково скасовано рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 07.11.2017 року, зобов`язано Міністерство оборони України прийняти рішення про призначення такої допомоги вже у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01.01.2017 року.

Відтак, зобов`язання відповідача у такому вигляді виконати зазначені рішення у точності до їх резолютивних частин породжує суперечки на стадії виконання рішення.

Таким чином, суд першої інстанції, дійшовши висновку щодо наявності підстав для задоволення заяви представника ОСОБА_1 про визнання протиправними дій суб`єкта владних повноважень, визначив спосіб захисту прав позивача, що не відповідає зазначеним вище нормами Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів розглядаючи заяву в порядку ст. 383 Кодексу адміністративного судочинства України, зазначає, що дійсно на момент звернення представником позивача до суду із заявою в порядку ст. 383 Кодексу адміністративного судочинства України постанова Ленінського районного суду м. Харкова від 07.11.2017 року, що набрала законної сили, Міністерством оборони України не була виконана.

Рішення щодо призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей», відповідачем не приймалось, з огляду на що колегія суддів доходить висновку щодо допущення Міністерством оборони України протиправної бездіяльності.

Однак, 12.02.2019 року Міністерством оборони України надано заяву із доданим до неї витягом з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 16.11.2018 року № 115, відповідно до якого на виконання постанови Ленінського районного суду м. Харкова від 07.11.2017 року та постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 13.03.2018 року у справі № 642/4548/17 прийнято рішення про призначення позивачу одноразової грошової допомоги у розмірі 320000,00 грн.

На виконання зазначеного рішення від 16.11.2018 року № 115 здійснено виплату одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 у розмірі 320000,00 грн., про що надано платіжне доручення № 2772 від 27.11.2018 року.

Європейський суд з прав людини неодноразово висловлював думку в контексті тлумачення статті 6 Європейської конвенції з прав людини, що без ефективної системи виконання судових рішень існування судової системи позбавлене будь-якого сенсу. Як неодноразово підкреслював Суд, органи державної влади є одним із компонентів держави й інтереси цих органів повинні збігатися з необхідністю належного здійснення правосуддя, кінцевим етапом якого є виконання судового рішення. Так, у рішенні по справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece) від 19 березня 1997 року, заява № 18357/91, Суд зазначив, що право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін. Важко уявити ситуацію, щоб пункт 1 статті 6 докладно описував процедурні гарантії, які надаються сторонам цивільного судового процесу- у провадженні, що є справедливим, відкритим і оперативним, - і не передбачав би при цьому гарантій виконання судових рішень; тлумачення статті 6 як такої, що стосується виключно права на звернення до суду і проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуацій, несумісних із принципом верховенства права, що його Договірні Сторони зобов`язалися дотримуватися, коли вони ратифікували Конвенцію. Отже, виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатися як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей статті 6.

Саме з метою належного захисту прав щодо виконання судових рішень законодавцем нормативно врегулювано питання судового контролю за виконанням рішень в адміністративних справах, зокрема, одним із способів судового контролю є порядок визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду, регламентований ст.383 Кодексу адміністративного судочинства України.

Враховуючи, що постанова Ленінського районного суду м. Харкова від 07.11.2017 року суб`єктом владних повноважень - Міністерством оборони України виконана, колегія суддів доходить висновку про те, що підстави для застосування одного зі способів судового контролю у вигляді визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду, передбаченого ст. 383 Кодексу адміністративного судочинства України, відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 238 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо оскаржувані порушення були виправлені суб`єктом владних повноважень і при цьому відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними після такого виправлення.

На підставі викладеного, колегія суддів доходить висновку, що ухвала Ленінського районного суду м. Харкова від 05.10.2018 року підлягає скасуванню, провадження у справі за заявою представника позивача в порядку ст. 383 Кодексу адміністративного судочинства України підлягає закриттю.
Керуючись ст. ст. 238, 243, 250, 311, 315, 319, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Міністерства оборони України - задовольнити частково.
Ухвалу Ленінського районного суду м. Харкова від 05.10.2018 по справі № 642/4548/17 - скасувати.
Провадження у справі за заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень, в порядку ст. 383 Кодексу адміністративного судочинства України - закрити.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач І.М. Ральченко
Судді З.Г. Подобайло В.В. Катунов