Справа № 810/4109/18
Суддя: Кучма Андрій Юрійович
Дата ухвалення: 2019-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 810/4109/18 Суддя (судді) першої інстанції: Виноградова О.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого-судді: Кучми А.Ю.

суддів: Аліменка В.О., Безименної Н.В.,

за участю секретаря: Тищенко Н.В.,

розглянувши за відсутності осіб, які беруть участь в справі, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ст. 229 КАС України у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2018 року (м. Київ, дата виготовлення повного тексту не зазначається) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про визнання протиправною та скасування вимоги,-

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_2 звернувся з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області, в якому просила суд: визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 24 квітня 2018 року № ф-174907-50/29 у розмірі 10 617,33 грн.

Позов обґрунтована тим, що відповідачем оскаржувана податкова вимога винесена протиправно, оскільки позивач є пенсіонером. Пенсія за віком була призначена 04.12.1998, а з 10.10.2013 позивач отримує пенсію у зв'язку з втратою годувальника. Перехід з одного виду пенсії на інший відбувся на підставі її заяви. Вважає, що за таких підстав звільнена від сплати за себе єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

У відзиві на позовну заяву позивачем зазначено, що ОСОБА_2 не звільнена від сплати за себе єдиного внеску на загальнообов'язкове пенсійне страхування, оскільки отримує пенсію у зв'язку з втратою годувальника, тому заборгованість зі сплати вказаного внеску складає 10 617,33 грн, а отже, податкова вимога від 24.04.2018 № ф-174907-50/29 винесена правомірно.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 11.09.2018 адміністративний позов - задоволено частково, визнано протиправною та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДФС у Київській області від 24.04.2018 № ф-174907-50/29 в частині нарахування 2 112,00 (дві тисячі сто дванадцять) грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Зокрема, апелянт вказує на те, що у позивача виникла заборгованість зі сплати єдиного внеску за період з липня 2016 року по січень 2018 року у загальній сумі 10 617,33 грн.

При цьому, суд першої інстанції дійшов хибного висновку про те, що оскаржувана вимога є протиправною в частині нарахування 2 112,00 грн у січні 2018 року, оскільки вказане зобов'язання нараховано саме за 4 квартал 2017 року, а не за 2018 рік, в якому позивач звільнений від сплати єдиного внеску.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачем про те, що сума боргу у розмірі 2 112,00 грн, яка на думку податкового органу стосується нарахувань 2017 року, жодними доказами не підтверджена, відтак рішення суду є правомірним та скасуванню не підлягає.

Частиною другою статті 308 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду - скасуванню.

Згідно з ст. 317 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує її та ухвалює нове рішення, якщо визнає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Як свідчать матеріали справи, ОСОБА_2 є фізичною особою-підприємцем з 15.10.2015, що підтверджується копією виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (а.с. 10).

З 01.11.2015 позивач перейшла на спрощену систему оподаткування, що підтверджується витягом з Реєстру платників єдиного податку від 29 жовтня 2015 року № 1696 (а.с. 11).

Згідно довідками Білоцерківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області від 03.07.2018 № 121 та 26.07.2018 № 143, позивач станом на 01 липня 2018 року перебуває на обліку у вказаному Пенсійному фонду, з 04.12.1998 позивачу призначена пенсія за віком, а з 10.10.2013 позивач отримує пенсію в разі втрати годувальника (а.с. 12-13).

24.04.2018 відповідачем винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування № Ф-174907-05/29, на загальну суму 10 617,33 грн. (а.с. 12).

Спірна податкова вимога винесена контролюючим органом у зв'язку з несплатою позивачем єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 19 липня 2016 року по 31 січня 2018 року, що підтверджується карткою особового рахунку позивача, зокрема, за 2016 року загальна сума недоїмки становила - 1 883,33 грн, у 2017 рік загальна сума недоїмки становила - 8 505,33 грн, а у січні 2018 року - 10 617,33 грн. (а.с. 27-29).

Вказане стало підставою для звернення з даним адміністративним позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки лише з 01.01.2018 позивач звільнений від сплати за себе єдиного внеску, тому податкова вимога від 24.04.2018 № Ф-174907-50/29 підлягає скасуванню в частині сум нарахованого єдиного внеску лише за 2018 рік у сумі 2 112,00 грн.

Колегія суддів не погоджується в повній мірі з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначається Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464- VI.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

Відтак, дія цього закону поширюється на позивача, як на платника єдиного внеску - фізичну особу підприємця, як особу, що обрала спрощену систему оподаткування.

Пунктом сьомим Розділу першого Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення окремих норм Податкового кодексу України» від 07.07.2011 № 3609-VI внесені зміни до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VI, згідно з якими статтю четверту цього Закону доповнено частиною четвертою такого змісту: «особи, зазначені у пункті 4 частини першої цієї статті, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування» з наступними змінами.

Таким чином, Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» встановлені дві обов'язкові вимоги за яких особа звільняється від сплати єдиного внеску:

- особа є пенсіонером за віком або інвалідом;

- особа отримує відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу.

При цьому, частиною четвертою статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» не визначено обмежень щодо осіб, які є пенсіонерами за віком, та приписи даної статті не пов'язують право на звільнення від сплати відносно себе єдиного внеску з досягненням певного віку відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Частина четверта статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» встановлює пільги для всіх суб'єктів, які є пенсіонерами за віком, не залежно від того, на підставі якого закону особа набула статусу пенсіонера за віком, будь-то на пільгових умовах, чи набула вона певного віку відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Будь-яких обмежень щодо надання таких пільг з цього приводу, внесеними змінами до статті 4 Закону «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» не встановлено, зазначений перелік обставин є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

При цьому, лише Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017 №2148-VIII внесені зміни до частини четвертої статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» та з 01.01.2018 викладено дану норму в наступній редакції: «особи, зазначені у пунктах 4 та 5-1 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування».

Так, право на пенсійне забезпечення, загальні умови призначення пенсій, порядок їх нарахування та розміри визначаються, зокрема Законом України від 05.11.1991 № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» з наступними змінами та Законом України від 09.07.2003 № 1058-ІV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з наступними змінами.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім'ї у випадках, визначених цим Законом.

Частина перша ст. 9 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачає, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів ПФУ в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

При цьому, в ст. 10 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» зазначено, що особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Разом з тим, суд зауважує, що частиною четвертою статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» в редакції чинній до 01.01.2018 не визначено обмежень щодо виду пенсії, яку повинна отримувати особа, яка звільняється від сплати єдиного внеску. Єдиною вимогою є те, що ця пенсія повинна виплачуватися відповідно до закону, без будь-якої конкретизації назви закону.

Відтак, оскільки ОСОБА_2 є фізичною особою-підприємцем, яка обрала спрощену систему оподаткування, і з 04.12.1998 досягла віку, з якого призначається пенсія за віком, з 04.12.1998 їй була призначена пенсія за віком, а з 10.10.2013 - пенсія по втраті годувальника, тому позивач у даному випадку не втратив право на пенсію за віком, а лише скористався правом, передбаченим статтею 37 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII, згідно якої члени сім'ї померлого, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували яку-небудь пенсію мають право перейти на нову пенсію, та не повинна сплачувати єдиний внесок.

Вказане свідчить про те, що податкова вимога сплату боргу (недоїмки) ГУ ДФС у Київській області від 24.04.2018 № ф-174907-50/29 є протиправною та підлягає скасуванню у повному обсязі.

Проаналізувавши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції невірно надана правова оцінка обставинам справи, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню.

Керуючись ст.ст. 229, 242, 243, 251, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області задовольнити частково.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2018 року скасувати.

Прийняти нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_2 до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про визнання протиправною та скасування вимоги - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДФС у Київській області від 24 квітня 2018 року № ф-174907-50/29.

Стягнути з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Київській області на користь ОСОБА_2 судові витрати у сумі 704 (сімсот чотири гривні) грн 80 коп.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328, 329 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 18.02.2019.

Головуючий-суддя:А.Ю. Кучма

Судді:В.О. Аліменко

Н.В. Безименна