Справа № 804/4524/18
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2019-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

14 лютого 2019 року м. Дніпросправа № 804/4524/18

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Юрко І.В., суддів: Чабаненко С.В., Чумака С.Ю.,

секретарі судового засідання Сколишеві О.О.,

за участі представника відповідача Грановського М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2018 року в адміністративній справі №804/4524/18 (головуючий суддя 1-ї інстанції Кальник В.В., повний текст рішення складений 05.10.2018 року) за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області (третя особа - Жовтоводський відділ поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області) про визнання протиправними та скасування рішень ,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач 13.06.2018 року (згідно штампу на поштовому конверті) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Національної поліції України щодо не присвоєння йому спеціального звання поліції, яке він мав на момент звільнення, а саме «старший лейтенант поліції» та зобов'язати Національну поліцію України присвоїти йому таке спеціальне звання поліції з моменту повторного прийняття на службу;

- встановити та зобов'язати Національну поліцію України виплатити грошові кошти за спеціальний оклад не поновленого спеціального звання;

- визнати незаконним та безпідставним зменшення рівня його грошового забезпечення як оперуповноваженого СКП Жовтоводського ВП ГУНП в Дніпропетровській області, в частині зменшення розміру премії у березні, квітні, травні 2018 року, що було здійснено наказом Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 23.03.2018 року № 1342 «Про встановлення премії керівному складу, поліцейським, державним службовцям, цивільному персоналу апарату, відділів та відділень поліції ГУНП» та від 25.05.2018 року №2408 «Про встановлення премії керівному складу, поліцейським, державним службовцям, цивільному персоналу апарату, відділів та відділень поліції ГУНП», а також зобов'язати відповідача здійснити нарахування та виплатити йому премію за березень, квітень, травень 2018 року в повному обсязі;

- визнати протиправними та скасувати накази ГУНП в Дніпропетровській області, в частинах, що стосуються його за №889 від 26.02.2018 року та №1343 від 23.03.2018 року «Про направлення поліцейських ГУНП для проходження стажування до ГУНП в Донецькій та Луганській областях»;

- стягнути з ГУ НП в Дніпропетровській області на його користь суму компенсації за невикористані відпустки за 2017 року та 2018 року;

-стягнути з ГУНП в Дніпропетровській області на його користь моральну шкоду у розмірі 20000 грн..

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.09.2018 року адміністративний позов задоволений частково.

Стягнуто з Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_2 1577,29 грн., в якості компенсації за невикористану відпустку у 2017 році тривалістю 13 діб.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи і порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив оскаржуване рішення скасувати в частині задоволених позовних вимог та прийняти в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач, з посиланням на ч.10 ст.93 Закону України «Про Національну поліцію» та абз.7 п.8 розділу Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженими наказом МВС України від 06.04.2016року №260, зазначив про відсутність підстав виплати компенсації за невикористану відпустку у 2017 році, оскільки позивач звільнився у 2018 році, то права на компенсацію за попередній 2017 рік відпустки він не має права.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційної інстанції вимоги апеляційної скарги підтримав, просив їх задовольнити.

Позивач та представник третьої особи в судове засідання апеляційної інстанції не прибули, про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Відзиви на апеляційну скаргу не подавали.

Відповідно до частин першої та другої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, встановила наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 на підставі наказу Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області №92о/с від 13.03.2017 року вперше прийнятий на службу в поліцію на посаду оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Жовтоводського відділу поліції з присвоєнням спеціального звання «рядовий поліції» (а.с.58).

На підставі наказу Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області №144о/с від 29.05.2018 року позивача звільнено зі служби в поліції за пунктом 7 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням). В наказі про звільнення зазначено, що позивач має невикористану частину щорічної основної оплачуваної відпустки у 2018 році - 13 діб, додаткової оплачуваної відпустки - 4 доби (а.с.26).

Згідно довідки від 19.07.2018 року №19/1119 про виплату грошового забезпечення ОСОБА_2, останньому на підставі наказу №144о/с від 29.05.2018 року нараховано та виплачено компенсацію за невикористану відпустку тривалістю 17 діб в розмірі 2062,67 грн. (а.с.71).

Позивач, не погодившись з невиплатою йому компенсації за невикористану відпустку тривалістю 13 діб за 2017 рік, звернувся з даним позовом до суду.

Задовольняючи позов в частині стягнення на користь позивача компенсації за невикористану відпустку у 2017 році тривалістю 13 діб, суд першої інстанції виходив з протиправності невиплати відповідачем такої компенсації.

Колегія суддів не погоджується з висновок суду першої інстанції з огляду на таке.

Питання проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, звільненням із неї, права і обов'язки таких осіб визначені та врегульовані спеціальним законодавством, зокрема, Законом України від 02.07.2015 року № 580-VIII «Про Національну поліцію» (далі по тексту - Закон №580).

Відповідно до ч.1 ст.92 Закону №580 поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом.

Тривалість щорічної основної оплачуваної відпустки поліцейського становить тридцять календарних днів, якщо законом не визначено більшої тривалості відпустки (ч.2 ст.93 Закону №580).

Відповідно до ч.9 ст.93 Закону №580 поліцейським у рік звільнення за власним бажанням, за віком, через хворобу чи скорочення штату в році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої обчислюється пропорційно з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби в році звільнення.

Згідно ч.10 ст.93 Закону №580 за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону.

Частиною 1 статті 24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Частиною 1 статті 94 Закону №580 визначено, що поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання.

Згідно ч.2 ст.94 Закону № 580 порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 року №260 затверджено Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання (далі по тексту - Порядок №260), які визначають критерії виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських.

Пунктом 8 розділу ІІІ Порядку №260 визначено, що за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства.

Виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства, на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.

Виходячи з положень наведених норм, обов'язковою передумовою для виплати поліцейському компенсації за невикористану відпуску є визначення кількості днів невикористаної відпустки в наказі про звільнення.

Судом встановлено, що в наказі про звільнення від 29.05.2018 року № 144о/с відповідачем визначено, що ОСОБА_2 має право на отримання компенсації за 13 діб невикористаної відпустки за 2018 рік.

Відомості про невикористану позивачем відпустку та виплату компенсації за 2017 рік в наказі відсутні.

У встановленому порядку наказ про звільнення від 29.05.2018 року № 144о/с, який є актом індивідуальної дії та на підставі якого фінансовим відділом проводиться виплата коштів, позивачем не оскаржено, доказів протилежного позивачем суду не надано.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про не допущення відповідачем у спірних відносинах протиправної бездіяльності щодо не виплати позивачу грошової компенсації за невикористану відпустку за 2017 рік, оскільки відповідачем в наказі про звільнення позивача визначено кількість днів невикористаної відпустки, за які повинна бути виплачена компенсація (13 діб за 2018 рік) і відомостей про виплату компенсації за 2017 рік наказ не містить, а позивач в свою чергу з таким наказом погодився та його не оскаржив.

Отже, без внесення відповідних змін до наказу про звільнення, вимога про стягнення з відповідача грошової компенсації за невикористану відпустку за 2017 рік є передчасною та такою, що суперечить законодавчо закріпленій процедурі проведення таких виплат, що узгоджується з положеннями Порядку №260.

В частині відмовлених позовних вимог рішення суду першої інстанції сторонами не оскаржується, а тому апеляційним судом рішення суду в цій частині не переглядається.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції не вірно встановлені обставини справи та рішення прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального права, що у відповідності до статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову та прийняття нової постанови в цій частині про відмову в задоволенні адміністративного позову.

Вирішуючи питання про можливість касаційного оскарження постанови суду апеляційної інстанції, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до пункту 2 частини п'ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності.

За приписами пункту 1 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є, зокрема, справи щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні Закону України «Про запобігання корупції» займають відповідальне та особливо відповідальне становище.

Керуючись статтями 77, 243, 250, 308, 313, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.09.2018 в адміністративній справі №804/4524/18 задовольнити.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.09.2018 в адміністративній справі №804/4524/18 в частині задоволення адміністративного позову про стягнення з Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_2 1577,29 грн., в якості компенсації за невикористану відпустку у 2017 році тривалістю 13 діб скасувати та прийняти нову постанову в цій частині про відмову в задоволенні позовних вимог.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Повне судове рішення складено 18 лютого 2019 року.

Головуючий - суддя І.В. Юрко

суддя С.В. Чабаненко

суддя С.Ю. Чумак