Справа № 0440/7299/18
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2019-01-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2019 року Справа №0440/7299/18

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_1
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в місті Дніпрі без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

28.09.2018р. ОСОБА_2 звернувся з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та просить:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не проведення перерахунку пенсії, призначеної ОСОБА_2;

- зобов'язати відповідача провести перерахунок пенсії, призначеної ОСОБА_2 з 01.01.2016р. в наступних розмірах: посадовий оклад - 2950,00 грн., оклад за спеціальне звання підполковник міліції (підполковник поліції) - 2200,00 грн., надбавка за стаж служби (50 відсотків) - 2775,00 грн., премія (26%) - 2085,28 грн., надбавка за службу в умовах режимних обмежень (100%) - 7925,00 грн., усього - 17935,28 грн. та виплатити різницю між фактично отриманою та належною до сплати сумою пенсії починаючи з 01.01.2016р.без обмеження строком і граничної суми, керуючись вимогами п.2 Прикінцевих положень Закону №911-VІІІ;

- встановити судовий контроль за виконанням рішення суду шляхом зобов'язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області подати у десятиденний строк з моменту набрання рішенням законної сили звіт про виконання рішення суду (ст.382 КАС України).

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що з травня 1999р. він є пенсіонером органів внутрішніх справ України, перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує пенсію, призначену відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі Закон №2262). У звязку із набранням чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їх сімей» від 23 грудня 2015 року № 900-VIII (далі - Закон № 900-VIII), яким ст. 63 Закону №2262 доповнено новою частиною такого змісту: «Перерахунок пенсій особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України (міліції), які мають право на пенсійне забезпечення або одержують пенсію на умовах цього Закону, здійснюється з урахуванням видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством для поліцейських» та постановою Кабінету Міністрів України від 11.11.2015р. №988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» (далі - Постанова №988). Як зазначає позивач, ліквідаційна комісія ГУМВС України в Дніпропетровській області підготувала довідку №83/22550 від 24.04.2017р. про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії позивачу та направила її до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області. Листом №Б-1763-17 від 19.10.2017р. пенсійний орган повідомив позивача, що перерахунок його пенсії буде проведено після виділення коштів з Державного бюджету України. Позивач вважає таку бездіяльність відповідача протиправною, оскільки він, як пенсіонер органів внутрішніх справ України, з 01.01.2016р. має право на перерахунок пенсії на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015р. №988, а отже, отримавши відповідну довідку про розмір грошового забезпечення позивача для перерахунку пенсії, виготовлену уповноваженою особою відповідно до Порядку №45 та ст.51 Закону №2262 відповідач повинен був здійснити перерахунок пенсії раніше призначеної пенсії позивача з 01.01.2016р. з одночасною виплатою перерахованого розміру пенсії. Додатково, позивач зазначає, що, передбачаючи посилання відповідача на постанову Кабінету Міністрів України №103 від 21.02.2018р. він вважає, що вказана постанова не може братися судом до уваги, оскільки вказана постанова не має зворотної дії в часі, а тому не може бути застосована до правовідносин, які виникли з 01.01.2016р. по 01.03.2018р.; дана постанова ігнорує рішення Конституційного Суду України №4-рп/2015 від 13.05.2015р.; дана постанова є підзаконним нормативним актом, а тому пріоритетним є застосування положень Конституції України та Закону №2262. В обґрунтування своєї правової позиції позивач посилається на рішення Європейського Суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Кечко проти України», Верховного Суду України та Касаційного адміністративного Суду у складі Верховного Суду у рішенні від 15.02.2018р. у типовій справі №Пз/9901/8/18. У відповіді на відзив позивач посилається на ті ж норми права (а.с.43-46).

Ухвалою суду від 30.10.2018р. було відкрито провадження у даній адміністративній справі, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами у відповідності до вимог ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України та, зокрема, зобовязано відповідача надати відзив на позов та докази в обґрунтування відзиву з дотриманням вимог ст.ст.162, 261 Кодексу адміністративного судочинства України (а.с.2).

22.11.2018р., на виконання вимог вищевказаної ухвали суду, відповідач подав до канцелярії суду письмовий відзив на позов, у якому просив відмовити позивачеві у задоволенні його позовних вимог в повному обсязі посилаючись на те, що повноваження з видачі довідок та визначення складових грошового забезпечення покладено на уповноважений орган того Міністерства або відомства, звідки військовослужбовця або особу рядового чи начальницького складу було звільнено зі служби згідно до Порядку передачі органам Пенсійного фонду України функцій з призначення і виплати пенсій деяким категоріям осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1522 від 01.01.2007р., а тому Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області не наділено повноваженнями визначати розмір грошового забезпечення та змінювати його, про що свідчить і правова позиція Верховного Суду України у його постанові від 25.11.2014р. у справі №21-322а14. Відповідач зазначає, що питання щодо встановлення механізму проведення перерахунку та виплати пенсій особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ було врегульовано внаслідок прийняття постанови Кабінету Міністрів України №103 від 21.02.2018р., при цьому, даною постановою чітко визначені розміри та складові грошового забезпечення, з якого необхідно визначити розмір перерахованої пенсії. Окрім того, відповідач зазначає, що позивач, самостійно визначивши надбавки, які мають бути включені для перерахунку пенсії, порушує норми процесуального права, оскільки у відповідності до норм Кодексу адміністративного судочинства України завданням суду є виключно оцінка законності дій/бездіяльності чи рішення субєкта владних повноважень та суд не має права вирішувати питання, що належать до компетенції такого субєкта владних повноважень та не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймаючи замість рішення яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону. В обґрунтування своєї правової позиції відповідач посилається на рішення Верховного Суду від 12.03.2018р. у справі №ПЗ/9901/1/18; 802/2196/17-а (а.с.40-42).

У відповідності до вимог ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

У звязку з перебуванням судді Конєвої С.О. з 17.12.2018р. по 04.01.2019р. включно у відпустці, дана адміністративна справа вирішується 08.01.2019р. у відповідності до вимог ст.ст. 241, 243, 262 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі розгляду адміністративної справи у порядку письмового провадження, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Із наявних в матеріалах справи документів судом встановлені наступні обставини у справі.

З 20.05.1999р. ОСОБА_2 отримує пенсію за вислугу років згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» №2262-ХІІ від 09.04.1992р., що підтверджується копією пенсійного посвідчення, наявною в матеріалах справи (а.с.29).

Ліквідаційна комісія Головного управління МВС України в Дніпропетровській області листом №1/Б-8324/Бр від 25.01.2018р. повідомила позивача, що довідка №83/22550 від 24.04.2017р. про розмір його грошового забезпечення для перерахунку пенсії була надіслана до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області супровідним листом №18535/Бр, що підтверджується копією відповідного листа (а.с.32-33).

Листом №Б 1763-17 від 19.10.2017р. Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, зокрема, повідомило позивача, що перерахунок пенсії буде здійснено після виділення додаткових коштів з Державного бюджету України (а.с.30-31).

Вказаний спір виник у звязку із не проведенням відповідачем перерахунку пенсії позивача на підставі довідки Ліквідаційної комісії Головного управління МВС України в Дніпропетровській області №83/22550 від 24.04.2017р. про розмір його грошового забезпечення позивача з 01.01.2016р.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову позивача в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не проведення перерахунку його пенсії на підставі довідки №83/22550 від 24.04.2017р. та зобовязання відповідача провести відповідний перерахунок пенсії позивача з 01.01.2016р., виходячи з наступного.

Спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, є Закон України від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі Закон №2262). Цим Законом держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв'язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист.

Згідно з ч.4 ст.63 Закону №2262 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв'язку зі зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, або у зв'язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством. Перерахунок пенсій здійснюється на момент виникнення права на перерахунок пенсій і провадиться у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, у строки, передбачені ч.2 ст.51 цього Закону. У разі якщо внаслідок перерахунку пенсій, передбаченого цією частиною, розміри пенсій звільненим зі служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, є нижчими, зберігаються розміри раніше призначених пенсій.

29 грудня 2015 року набрав чинності Закон України від 23 грудня 2015 року № 900-VIII «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їх сімей» (далі - Закон №900).

Цим Законом ст.63 Закону №2262 доповнено новою частиною такого змісту: «Перерахунок пенсій особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України (міліції), які мають право на пенсійне забезпечення або одержують пенсію на умовах цього Закону, здійснюється з урахуванням видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством для поліцейських».

Статтею 51 Закону №2262 передбачено, що перерахунок пенсій, призначених особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей, провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців.

Перерахунок пенсій у зв'язку із зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на такий перерахунок згідно з цим Законом, або у зв'язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством, не проведений з вини органів Пенсійного фонду України та/або державних органів, які видають довідки для перерахунку пенсії, провадиться з дати виникнення права на нього без обмеження строком.

Відповідно до абзацу другого розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію» за колишніми працівниками міліції, у тому числі пенсіонерами, а також членами їхніх сімей, іншими особами зберігаються пільги, компенсації і гарантії, передбачені цим Законом для колишніх поліцейських, членів їхніх сімей, інших осіб.

Згідно із ст. 102 Закону України «Про Національну поліцію» пенсійне забезпечення поліцейських та виплата одноразової грошової допомоги після звільнення їх зі служби в поліції здійснюються в порядку та на умовах, визначених Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Кабінет Міністрів України постановою від 11.11.2015 року №988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» (далі - Постанова №988) та постановою від 18.11.2015 року №947 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 9 березня 2006 року № 268» встановив розміри грошового забезпечення працівникам поліції за посадовими окладами і спеціальними званнями, що значно перевищують посадові оклади і плату за спеціальні звання колишніх працівників органів внутрішніх справ.

Постанова №988 набрала чинності 02 грудня 2015 року.

Порядок проведення перерахунку пенсій колишнім військовослужбовцям встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 13 лютого 2008 року № 45 «Про затвердження Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», та внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 р. № 393» (далі - Порядок №45), яка набрала чинності 20 лютого 2008 року (в редакції чинній на момент виникнення правовідносин).

Відповідно до пунктів 1, 2, 3 Порядку №45 перерахунок раніше призначених відповідно до Закону №2262 пенсій проводиться у разі прийняття рішення Кабінетом Міністрів України про зміну розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення для відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за Законом, або у зв'язку із введенням для них нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством.

На підставі зазначеного в п. 1 Порядку №45 рішення Кабінету Міністрів України Міноборони, МВС, Мінінфраструктури, СБУ, Служба зовнішньої розвідки, ДПС, Управління державної охорони, Адміністрація Держспецзв'язку, Адміністрація Держприкордонслужби, ДПтС, ДСНС (далі - державні органи) повідомляють у п'ятиденний строк Пенсійному фонду України про підстави перерахунку пенсій військовослужбовцям.

Пенсійний фонд України повідомляє у п'ятиденний строк з моменту надходження інформації від державних органів своїм головним управлінням в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - головні управління Пенсійного фонду України) про підстави для проведення перерахунку пенсій та про необхідність підготовки списків осіб, пенсії яких підлягають перерахунку (далі - списки).

Головні управління Пенсійного фонду України складають у десятиденний строк з моменту надходження зазначеної інформації списки за формою згідно із додатком 1 та подають їх органам, які уповноважені рішеннями керівників державних органів видавати довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії.

На підставі списків уповноважені органи готують для перерахунку пенсії довідки про розмір грошового забезпечення кожної особи, зазначеної в списку, за формою згідно із додатком 2 та у місячний строк подають їх головним управлінням Пенсійного фонду України.

Довідки видаються державним органом, з якого особи були звільнені із служби, якщо інше не передбачено цим Порядком.

У разі ліквідації таких органів, установ, організацій чи підприємств довідки видаються правонаступниками, а у разі їх відсутності або перейменування (відсутності) посад у порядку, встановленому Мінсоцполітики.

Відповідно до п. 4 Порядку №45 перерахунок пенсії здійснюється на момент виникнення такого права і проводиться у строки, передбачені ч.2, ч.3 ст.51 Закону №2262. Якщо внаслідок перерахунку розмір зменшується, пенсія виплачується в раніше встановленому розмірі.

Згідно з ч.1, ч.2 ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Право на виплати зі сфери соціального забезпечення було включено до змісту статті 1 Першого протоколу до Конвенції вперше у рішенні від 16 грудня 1974 року у справі «Міллер проти Австрії», де Суд встановив принцип, згідно з яким обов'язок сплачувати внески у фонди соціального забезпечення може створити право власності на частку активів, які формуються відповідним чином. Позиція Суду була підтверджена і в рішенні «Гайгузус проти Австрії» від 16 вересня 1996 року, якщо особа робила внески у певні фонди, в тому числі пенсійні, то такі внески є часткою спільних коштів фонду, яка може бути визначена у будь-який момент, що, у свою чергу, може свідчити про виникнення у відповідної особи права власності.

Відповідно до правової позиції Європейського Суду з прав людини у справі «Кечко проти України» (рішення від 08 листопада 2005 року) в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними. Тобто органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань.

Верховний Суд України у своїх рішеннях неодноразово вказував на те, що відсутність чи скорочення бюджетних асигнувань не може бути підставою для зменшення будь-яких виплат (постанови Верховного Суду України від 22.06.2010 у справі № 21-399во10, від 07.12.2012 у справі №21-977во10, від 03.12.2010 у справі № 21- 44а10).

Крім того, Конституційний Суд України розглядав питання, пов'язані з реалізацією права на соціальний захист певних категорій громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечують суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управлінні державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань, тощо (Рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року № 8-рп/99, від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, від 20 грудня 2016 року № 7-рп/2016).

У рішенні від 6 липня 1999 року № 8-рп/99 у справі за конституційним поданням Міністерства внутрішніх справ України щодо офіційного тлумачення положень статті 5 Закону України «Про статус ветеранів військової служби і ветеранів органів внутрішніх справ та їх соціальний захист» Конституційний Суд України прямо зазначив, що служба в органах внутрішніх справ має ряд специфічних властивостей (служба в правоохоронних органах держави пов'язана з ризиком для життя і здоров'я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей), що повинно компенсуватись наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексом заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби в органах внутрішніх справ, так і після звільнення у запас або відставку.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що відповідно до Закону №900, ст.63 Закону №2262 зміна грошового забезпечення поліцейських, яке за своїми складовими є ідентичним складовим колишніх працівників міліції, але за розміром більшим, є безумовною підставою для проведення перерахунку пенсії позивача, як колишнього працівника міліції на підставі Постанови №988, яка набрала чинності 02 грудня 2015 року.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, на виконання вимог вищенаведених норм права відповідачем не було проведено перерахунок пенсії позивача з 01.01.2016, не зважаючи, що останній перебуває на обліку у відповідача та є пенсіонером органів внутрішніх справ, від Ліквідаційної комісії Головного управління МВС України в Дніпропетровській області була отримана довідка №83/22550 від 24.04.2017р., а отже, позивач має право на перерахунок призначеної йому відповідно до Закону №2262 пенсії за вислугу років, при цьому, відповідач посилається на відсутність бюджетних коштів, як на підставу для невиконання покладених на нього функцій, що підтверджується доказами наявними в матеріалах справи та не спростовано відповідачем жодними належними та допустимими доказами (а.с.30-31).

Факт направлення відповідачеві довідки №83/22550 від 24.04.2017р. підтверджується і змістом відповіді Ліквідаційної комісії Головного управління МВС України в Дніпропетровській області №1/Б-8324/Бр від 25.01.2018р. (а.с.32-33).

Аналізуючи вищенаведені норми законодавства та надані суду докази, суд приходить до висновку, що право позивача на перерахунок пенсії встановлено чинним законодавством України, дотримано всі вимоги, передбачені Порядком №45 для проведення перерахунку пенсії, а отже, позивач має законні підстави щодо перерахунку його пенсії на підставі довідки про грошове забезпечення №83/22550 від 24.04.2017р. з урахуванням складових грошового забезпечення поліцейських. При цьому, посилання відповідача на відсутність коштів для проведення такого перерахунку пенсії порушує гарантоване статтею 1 Першого протоколу Конвенції право мирно володіти своїм майном. Оскільки чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними. Тобто органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань.

Зазначеної правової позиції дотримується Верховний Суд у своєму рішенні від 15.02.2018р. у зразковій справі №Пз/9901/8/18.

Дана адміністративна справа відповідає ознакам типової справи, що визначені у пункті 55 рішення Верховного Суду №Пз/9901/8/18.

Відповідно до ч.3 ст.291 Кодексу адміністративного судочинства України, при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

Частина 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Так, відповідачем не було надано суду жодних доказів та не наведено жодних підстав, які б свідчили про правомірність бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо не проведення перерахунку пенсії позивача з 01.01.2016р., як пенсіонеру органів внутрішніх справ згідно із Законом України від 23.12.2015р. №900-VІІІ "Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їх сімей", ст.ст. 51,63 Закону України від 09.04.1992р. №2262 Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб, постановою Кабінету Міністрів України №988 від 11.11.2015р. Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції, на підставі наданої довідки Ліквідаційної комісії ГУМВС України в Дніпропетровській області №83/22550 від 24.04.2017р. про грошове забезпечення для перерахунку пенсій з урахуванням грошового забезпечення поліцейських з моменту надходження до пенсійного органу довідки про грошове забезпечення для перерахунку пенсії позивача з урахуванням наведених вище встановлених судом обставин справи та аналізу наведених норм права.

При цьому, щодо посилань відповідача на постанову Кабінету Міністрів України №103 від 21.02.2018р., слід зазначити наступне.

Предметом розгляду даної справи є правовідносини, які виникли в квітні 2017 року у зв'язку з надходженням до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області для здійснення перерахунку пенсії довідки про розмір грошового забезпечення позивача, складеною за формою, визначеною Порядком №45.

Частиною 1 статті 58 Конституції України встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

У Рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року N 1-рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) зазначено, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Отже, беручи до уваги те, що станом на момент виникнення спірних правовідносин (квітень 2017 року) Постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 №103 "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб" не існувало, вона не може застосовуватись при вирішенні даної справи. Крім того, інші нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини, зокрема, Закон №2262 та Порядок №45, при вирішенні справи мають застосовуватись у тій редакції, яка діяла на момент виникнення цих правовідносин (квітень 2017 року).

Таким чином, враховуючи наведені обставини, суд приходить до висновку, що доводи відповідача про відсутність підстав для задоволення позовних вимог з посиланням на здійснення перерахунку та виплату пенсії позивачу відповідно до приписів Постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103 "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб", є необґрунтованими.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням вимог ч. 2 ст. 2 вказаного Кодексу, перевіривши бездіяльність відповідача щодо не проведення позивачеві перерахунку його пенсії на підставі довідки №83/22550 від 24.04.2017р., суд приходить до висновку, що відповідач, не провівши перерахунок пенсії позивача у зв'язку з набуттям чинності Постановою №988 та Законом № 900, яким внесено доповнення до ст.63 Закону №2262 з підстав відсутності бюджетних коштів для проведення такого перерахунку, відповідач діяв не у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, не обґрунтовано та без врахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Отже, суд приходить до висновку, що відповідач, не провівши перерахунок пенсії позивача з 01.01.2016р. на підставі довідки №83/22550 від 24.04.2017р. про розмір його грошового забезпечення позивача, порушив права та інтереси позивача на перерахунок його пенсії, які підлягають судовому захисту шляхом визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не проведення перерахунку пенсії позивача на підставі зазначеної довідки, вийшовши за межі позовних вимог позивача згідно до ст.ст. 5, 9, 245 Кодексу адміністративного судочинства України.

Також підлягають і частковому задоволенню похідні позовні вимоги позивача щодо зобовязання відповідача провести перерахунок пенсії позивача на підставі довідки від 24.04.2017р. №83/22550 з 01.01.2016р., також вийшовши за межі позовних вимог позивача, з урахуванням того, що судом встановлено протиправність бездіяльності відповідача щодо не проведення перерахунку пенсії позивача на підставі вказаної довідки та належним і ефективним способом захисту порушеного права позивача є саме зобовязання субєкта владних повноважень вчинити певні дії, направлені на усунення порушеного права позивача виходячи із наданих повноважень адміністративного суду, встановлених ст.ст. 5, 9, 245 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, за приписами ст.245 вказаного Кодексу, встановлено, що у разі задоволення позову, суд може прийняти постанову про зобовязання субєкта владних повноважень вчинити певні дії.

Окрім того, і за приписами ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, дає найбільший ефект.

Відтак, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права та відповідати наявним обставинам.

Також слід зазначити, що за приписами ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

Так, Європейський Суд з прав людини у рішенні від 08.11.2005р. (остаточне) у справі «Кечко проти України» зазначив, що якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними.

Також і у рішенні від 13.01.2011р. (остаточне) по справі Чуйкіна проти України констатував: 50. Суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обовязків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює право на суд, в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів ( див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі Голдер проти Сполученого Королівства (Golder v. The United Kingdom),п.п.28-36, Series A №18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє всіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати вирішення спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені.

Таким чином, з урахуванням наведеної правової позиції, суд приходить до висновку, що задоволення позовних вимог позивача про зобовязання відповідача провести перерахунок пенсії позивача на підставі довідки від 24.04.2017р. №83/22550 з 01.01.2016р. є дотриманням судом гарантій того, що спір між сторонами буде остаточно вирішений.

Разом з цим, не підлягають задоволенню позовні вимоги позивача в частині зобов'язання відповідача провести перерахунок пенсії позивача з 01.01.2016р. в наступних розмірах: посадовий оклад - 2950,00 грн., оклад за спеціальне звання підполковник міліції (підполковник поліції) - 2200,00 грн., надбавка за стаж служби (50 відсотків) - 2775,00 грн., премія (26%) - 2085,28 грн., надбавка за службу в умовах режимних обмежень (100%) - 7925,00 грн., усього - 17935,28 грн. та виплатити різницю між фактично отриманою та належною до сплати сумою пенсії починаючи з 01.01.2016р. без обмеження строком і граничної суми, керуючись вимогами п.2 Прикінцевих положень Закону №911-VІІІ, оскільки лист Ліквідаційної комісії ГУМВС України в Дніпропетровській області від 25.01.2018р. про направлення відповідачеві довідки №83/22550 від 24.04.2017р. наведених позивачем у позові складових грошового забезпечення не містить, а тому, виходячи з того, що визначення складових грошового забезпечення віднесено до повноважень Ліквідаційної комісії ГУМВС України в Дніпропетровській області та відповідач не наділений повноваженнями визначати такі складові грошового забезпечення позивача самостійно, у відповідача відсутні підстави для перерахунку пенсії позивача із складових грошового забезпечення, які відсутні у довідці №83/22550 від 24.04.2017р.

Тобто, фактично, позивач не погоджується із складовими грошового забезпечення, які містяться у довідці №83/22550 від 24.04.2017р., однак позивачем не було надано суду і доказів, які б свідчили про те, що позивачем оскаржувалися у встановленому законодавством порядку складові грошового забезпечення, які увійшли до довідки №83/22550 від 24.04.2017р.

За викладеного, у адміністративного суду відсутні будь-які правові підстави для зобовязання відповідача провести перерахунок пенсії позивачеві у розмірах, що зазначив позивача у позові, оскільки доказів надання Ліквідаційною комісією ГУМВС України в Дніпропетровській області довідки про вказані у позові складові грошового забезпечення, зокрема, такі як надбавка за стаж служби (50 відсотків) - 2775,00 грн., премія (26%) - 2085,28 грн., надбавка за службу в умовах режимних обмежень (100%) - 7925,00 грн. позивачем суду не надано.

Окрім того, слід зазначити, що згідно правового висновку, викладеного у рішенні Верховного Суду у зразковій справі №Пз/9901/1/18, розмір премії для перерахунку пенсій враховується у середньому розмірі, що фактично виплачений за місяць, у якому виникло право на перерахунок пенсії за відповідною посадою та вказаний висновок є обовязковим для врахування відповідно до ч.5 ст.242, ч.3 ст.291 Кодексу адміністративного судочинства України.

Також і не підлягають задоволенню позовні вимоги позивача в частині встановлення судового контролю за виконанням рішення суду шляхом зобов'язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області подати у десятиденний строк з моменту набрання рішенням законної сили звіт про виконання рішення суду (ст.382 КАС України), виходячи з наступного.

Частиною 1 статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд, який ухвалив рішення в адміністративній справі, має право зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Вказані положення не є імперативними та передбачають диспозитивну поведінку суду. Тобто, це право суду, а не його обов'язок, суд має можливість самостійно на власний розсуд приймати рішення про необхідність чи відсутність потреби в зобов'язанні суб'єкта владних повноважень подати звіт.

При цьому, вирішуючи питання щодо встановлення судового контролю, суд має врахувати надані позивачем докази, особливості покладених на суб'єкта владних повноважень обов'язків згідно із судовим рішенням та його можливості ці обов'язки виконувати в рамках законодавства.

Враховуючи те, що позивачем не наведено обґрунтованих аргументів необхідності застосування ч.1 ст.382 КАС України та не надано жодного доказу на підтвердження того, що відповідач буде ухилятись від виконання судового рішення, суд не вбачає підстав для встановлення судового контролю за виконанням рішення у цій справі.

Приймаючи до уваги все вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для часткового задоволення позовних вимог позивача.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд виходить із того, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

За таких обставин, підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь позивача судові витрати позивача по сплаті судового збору понесені позивачем згідно квитанції №56 від 28.09.2018р. пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 352 грн. 40 коп. (704,80 грн./2) (а.с.3).

Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-262, 291 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо не проведення перерахунку пенсії ОСОБА_2 на підставі довідки №83/22550 від 24.04.2017р.

Зобовязати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26, ) провести перерахунок пенсії ОСОБА_2 (49024, АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1) на підставі довідки від 24.04.2017р. №83/22550 та виплатити різницю між фактично отриманою та належною до сплати сумою пенсії, починаючи з 01.01.2016р.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26, ) на користь ОСОБА_2 (49024, АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1) судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 352 грн. 40 коп. (триста пятдесят дві грн. 40 коп.).

Рішення суду може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги до суду першої інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення, або протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення відповідно до вимог статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України та у порядку, встановленому п.п.15.1 п.15 Розділу VІІ Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду набирає законної сили у строки, визначені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.О. Конєва