Справа № 1340/5458/18
Суддя: Коморний Олександр Ігорович
Дата ухвалення: 2019-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 1340/5458/18
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 лютого 2019 року м.Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі :

головуючий суддя Коморний О.І.,

секретар судового засідання Редкевич О.Р.,

за участю:

представника позивача Каверін С.М.,

представника відповідача Фельпель І.І.,

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовом ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльності Адміністрації Державної прикордонної служби України та зобов`язання вчинити дії.

Обставини справи:
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовною заявою у якій містяться вимоги:

- визнати протиправним рішення Адміністрації Державної прикордонної служби України від 11.10.2018 № 11/К-13893 про відмову в наданні ОСОБА_1 статусу ветерана військової служби відповідно до ст. 5 Закону України Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органі внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 оформити встановленим порядком із видачею відповідного посвідчення ОСОБА_1 статусу ветерана військової служби відповідно до ст. 5 Закону України Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органі внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що наказом начальника Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 06.07.2017 № 338-ос ОСОБА_1 звільнено з військової служби та виключено із списків особового складу та усіх видів забезпечення відповідно до наказу начальника Львівського прикордонного загону від 01.08.2017 № 180-ос.

У відповідь на заяву ОСОБА_1 , листом адміністрації Державної прикордонної служби України від 11.10.2018 року №11/К-13893 відмовлено у наданні статусу ветерана військової служби відповідно до п. 5 ст. 5 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист», оскільки, навчання ОСОБА_1 у вищому навчальному закладі у розумінні ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» не є видом військової служби, а тому не враховується при обчисленні вислуги років для набуття особою статусу ветерана військової служби.

Позивач зазначає, що у період 1988 - 1992 років навчався на військовій кафедрі Львівського лісотехнічного інституту, після закінчення якої здобув військово-облікову спеціальність з присвоєнням військового звання «лейтенант запасу» ще під час навчання у ВВНЗ.

Відповідно до абзацу 4 частини 1 ст. 24 Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу», абзацу 3 пункту 4 Тимчасового положення про проходження військової служби, (у редакції, що діяли на час навчання) ОСОБА_1 фактично почав проходити військову службу з 1988 року, тобто з моменту прибуття до військово-навчального закладу та закінчив по завершенню навчання 1993 року.

Позивач зазначає, що чинне законодавство, а також законодавство чинне на час навчання ОСОБА_1 на військовій кафедрі ВВНЗ зараховує вказаний період у строк військової служби, що і підтверджено наказом начальника Львівського прикордонного загону від 28.09.2017 № 241 - ос, яким включено до вислуги військової служи неврахований раніше період - навчання на військовій кафедрі ВВНЗ.

Таким чином, позивач вважає, що відповідачем протиправно відмовлено у наданні статусу ветерана військової служби відповідно до ст.. 5 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист».

Відповідач позов не визнав, долучив до матеріалів справи відзив на позовну заяву в якому зазначив, що Адміністрацією Держприкордонслужби України надано відповідь від 11.10.18р. № 11/К-13893 на звернення представника Каверіна С.М. в інтересах ОСОБА_1 , у якій зазначено, що час навчання осіб офіцерського складу (незалежно від форми навчання) у цивільних вищих навчальних закладах, а також в інших вищих навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання, до вступу на службу або призначення на відповідну посаду, додатково зараховується до календарної вислуги років лише для призначення пенсії.

Ухвалою від 19.11.2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням сторін.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечив, просив у задоволенні такого відмовити.

Суд, заслухавши вступне слово учасників справи, з`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються

встановив:
Наказом начальника Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 06.07.2017 № 338-ос ОСОБА_1 звільнено з військової служби та виключено із списків особового складу та усіх видів забезпечення відповідно до наказу начальника Львівського прикордонного загону від 01.08.2017 № 180-ос.

Відповідно до наказу про виключення із списків особового складу вислуга років військової служби ОСОБА_1 у календарному обчисленні складала 23 роки 03 місяці 06 днів.

Наказом від 28.09.2017 № 241-ос внесено відповідні зміни щодо вислуги років останнього, відповідно до яких, вислуга років військової служби у календарному обчисленні станом на час звільнення з військової служби становить 25 років 07 місяців 26 днів

Відповідно листа Сокальського районного військового комісаріату від 19.07.2018 №2106, наказу Львівського прикордонного загону від 28.09.2017 № 241-ос, записів військового квитка, ОСОБА_1 навчався у період 1988 - 1992 років на військовій кафедрі Львівського лісотехнічного інституту, після закінчення якої здобув військово-облікову спеціальність з присвоєнням військового звання «лейтенант запасу».

Після звільнення з військової служби позивачем подано заяву до відповідача про видачу посвідчення ветерана військової служби і нагрудного знака відповідно до ст. ст. 5, 10 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист», оскільки прослужив на військовій службі більше 25 років.

У відповідь на таку заяву, листом адміністрації Державної прикордонної служби України від 11.10.2018 року №11/К-13893 відмовлено позивачеві у наданні статусу ветерана військової служби відповідно до п. 5 ст. 5 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист», оскільки, навчання ОСОБА_1 у вищому навчальному закладі у розумінні ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» не є видом військової служби, а тому не враховується при обчисленні вислуги років для набуття особою статусу ветерана військової служби.

Позивач не погоджуючись із таким рішенням звернувся із даним позовом до суду.

При вирішенні спору по суті суд керувався наступним.

Відповідно п.1 ст. 5 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист» ветеранами військової служби визнаються громадяни України, які бездоганно прослужили на військовій службі, в органах внутрішніх справ, податковій міліції, державній пожежній охороні, державній кримінально-виконавчій службі України, органах і підрозділах цивільного захисту, державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України 25 і більше років у календарному або 30 та більше років у пільговому обчисленні (з яких не менше 20 років становить вислуга у календарному обчисленні) і звільнені в запас або у відставку відповідно до законодавства України або колишнього Союзу РСР чи держав СНД.

Крім цього, відповідно до ч.1 ст. 10 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист», посвідчення та нагрудні знаки вручаються ветеранам військової служби.

Судом встановлено, що згідно листа Сокальського районного військового комісаріату від 19.07.2018№ 2106, наказу Львівського прикордонного загону від 28.09.2017 № 241-ос та записів військового квитка, ОСОБА_1 навчався у період 1988 - 1992 років на військовій кафедрі Львівського лісотехнічного інституту, після закінчення якої здобув військово-облікову спеціальність з присвоєнням військового звання «лейтенант запасу».

Позивач зазначає, що відповідачем безпідставно не зараховано час його навчання у цивільному вузі до військової служби, крім того вказав на те, що Закон України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист» застосовуючи поняття «календарна» та «пільгова» вислуга років, не визначає їх зміст та порядок обчислення, також не визначають порядку обчислення вислуги і Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» а тому вказані поняття мають застосовуватися у значенні, що визначенні іншими законами України а саме Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», яким зокрема змінено порядок нарахування вислуги років для осіб, які навчалися у цивільних вищих навчальних закладах.

З огляду на вказане покликання позивача, суд вважає за необхідне зазначити, що Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.

Закон має на меті реалізацію особами, які мають право на пенсію за цим Законом, свого конституційного права на державне пенсійне забезпечення у випадках, передбачених Конституцією України та цим Законом, і спрямований на встановлення єдності умов та норм пенсійного забезпечення зазначеної категорії громадян України.

Держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв`язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист.

Статтею 17 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» встановлено види служби та періоди часу, які зараховуються до вислуги років для призначення пенсії.

Відповідно до ч. 2 ст. 17 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби і військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б»-«д» статті 1 цього Закону, які мають право на пенсію за цим Законом, до вислуги років для призначення пенсії зараховуються: до вислуги років поліцейським, особам офіцерського складу, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України при призначенні пенсії на умовах цього Закону додатково зараховується час їхнього навчання (незалежно від форми навчання) у цивільних вищих навчальних закладах, а також в інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання, до вступу на військову службу, службу до органів внутрішніх справ, Національної поліції, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України або призначення на відповідну посаду в межах до п`яти років із розрахунку один рік навчання за шість місяців служби.

Із системного аналізу вказаних норм суд дійшов висновку, що норми Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, оскільки вказаний Закон має на меті реалізацію особами, які мають право на пенсію за цим Законом, свого конституційного права на державне пенсійне забезпечення у випадках, передбачених Конституцією України та цим Законом, і спрямований на встановлення єдності умов та норм пенсійного забезпечення зазначеної категорії громадян України.

Частиною першою статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» встановлено, що початком проходження військової служби вважається:

1) день відправлення у військову частину з обласного збірного пункту - для громадян, призваних на строкову військову службу;

2) день зарахування до списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) - для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом, у тому числі військовозобов`язаних, які проходять збори, та резервістів під час мобілізації;

3) день призначення на посаду курсанта вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу - для громадян, які не проходили військову службу, та військовозобов`язаних;

4) день відправлення у військову частину з районного (міського) військового комісаріату - для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період, та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу.

Частиною 6 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено виключний перелік видів військової служби:

- строкова військова служба;

- військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період;

- військова служба за контрактом осіб рядового складу;

- військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу;

- військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділенні військової підготовки;

- військова служба за контрактом осіб офіцерського складу;

- військова служба за призовом осіб офіцерського складу.

В п.п. 2, п.2 ст. 61 Закону України «Про вищу освіту» передбачено, що курсант - особа, яка в установленому порядку зарахована до вищого військового навчального закладу (закладу вищої освіти із специфічними умовами навчання), військового інституту як підрозділу закладу вищої освіти та навчається з метою здобуття вищої освіти за певним ступенем та якій присвоєно військове звання рядового, сержантського та старшинського складу або спеціальне звання рядового, молодшого начальницького складу або таке звання вона мала під час вступу до навчання - пп.2 п.2 ст.61 Закону України «Про вищу освіту».

Відповідно до п.1 ст. 8 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» підготовка громадян України до військової служби включає патріотичне виховання, допризовну підготовку, підготовку призовників з військово-технічних спеціальностей, підготовку у військових оркестрах, військових ліцеях та ліцеях з посиленою військово-фізичною підготовкою, підготовку до вступу у вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів, військову підготовку у вищих навчальних закладах за програмою підготовки офіцерів запасу, фізичну підготовку, лікувально-оздоровчу роботу, підвищення рівня освітньої підготовки, вивчення державної мови.

Згідно статті 11 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова підготовка громадян України за програмою підготовки офіцерів запасу зазначеного закону встановлює: військова підготовка за програмою підготовки офіцерів запасу включається до навчальних планів вищого навчального закладу як окрема навчальна дисципліна. Програми військової підготовки розробляються згідно з вимогами кваліфікаційних характеристик офіцерів запасу за відповідною військово-обліковою спеціальністю. Порядок розроблення та затвердження кваліфікаційних характеристик офіцерів запасу та програм військової підготовки офіцерів запасу визначається Міністерством оборони України.

Громадянам України, які мають освітній ступінь вищої освіти не нижче бакалавра, пройшли повний курс військової підготовки за програмою підготовки офіцерів запасу, склали встановлені іспити та атестовані до офіцерського складу, присвоюється відповідне первинне військове звання офіцера запасу. У разі потреби вони за наказом Міністра оборони України підлягають призову для проходження військової служби осіб офіцерського складу.

Отже, враховуючи вищевикладене, час навчання позивача у цивільному вищому навчальному закладі, в тому числі проходження ним військової підготовки не відноситься до військової служби і не може бути обрахований до вислуги років передбаченої Законом України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист», оскільки в цей час позивач не був призваний на військову службу.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що Конституційний Суд України, даючи тлумачення положенням ст.5 Закону №203-98-ВР (справа про ветеранів органів внутрішніх справ) в рішенні від 27.02.2003р. №4-рп, зазначив, що статус ветерана органів внутрішніх справ (за аналогією ветерана військової служби) може надаватися лише за наявності таких фактів: громадянство України, бездоганна служба; 25 і більше років у календарному або 30 та більше років у пільговому обчисленні (з яких не менше як 20 років становить вислуга у календарному обчисленні); звільнення в запас або у відставку відповідно до законодавства України, колишнього Союзу РСР чи держав СНД (п. 4 Рішення).

На переконання суду до даних правовідносин не застосовується Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» оскільки, даний закон визначає умови, норми та порядок пенсійного забезпечення громадян України в тому числі визначає стаж для призначення пенсії, а спеціальна норма Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ та деяких інших осіб та їх соціальний захист визначає умови, норми та порядок для отримання статусу ветерана військової служби.

Тобто, стаж військової служби для отримання статусу ветерана та стаж для призначення пенсії мають різну правову природу.

Відтак суд не бере до уваги покликання позивача на наказ Державної прикордонної служби №241 від 28.09.2017 року, яким визначено вислугу років на пенсію, як на підставу для надання позивачеві статусу ветерана військової служби.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з нормами частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За приписами вимог пункту 4 частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з нормами частин першої, другої статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановленим статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На підставі викладеного суд дійшов висновку, що відповідачем правомірно відмовлено у надані статусу ветерана військової служби, а тому суд дійшов висновку, що у задоволенні позову належить відмовити.

Відповідно статті 139 КАС України, судові витрати стягненню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 2, 8-10, 14, 72-79, 90, 139, 242-246, 255, 293, 295 КАС України, суд -

у х в а л и в :
1. У задоволенні позову відмовити повністю.

2. Судові витрати з сторін не стягуються.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до суду апеляційної інстанції через Львівський окружний адміністративний суд.

Повни текст рішення складений 18.02.2019 року.

Суддя Коморний О.І.