Справа № 9901/728/18
Суддя: Прокопенко Олександр Борисович
Дата ухвалення: 2019-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2019 року

м. Київ

Справа № 9901/728/18

Провадження № 11-1210заі18

Велика Палата Верховного Суду у складі:

головуючого Князєва В. С.,

судді-доповідача Прокопенка О. Б.,

суддів Антонюк Н. О., Бакуліної С. В., Британчука В. В., Гудими Д. А., Золотнікова О. С., Данішевської В. І., Лобойка Л. М., Лященко Н. П., Рогач Л. І., Саприкіної І. В., Ситнік О. М., Уркевича В. Ю., Яновської О. Г.,

за участю:

секретаря судового засідання - Ключник А. Ю.,

позивача - ОСОБА_3,

представника відповідача - Погребняка С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів (далі - Комісія) про визнання протиправним і скасування рішення

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 10 вересня 2018 року (у складі колегії суддів Гриціва М. І., Анцупової Т. О., Берназюка Я. О., Бившевої Л. І., Коваленко Н. О.),

УСТАНОВИЛА:

10 серпня 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, у якому просив визнатипротиправним і скасувати рішення Комісії від 4 липня 2018 року № 297/дп-18 «Про накладення дисциплінарного стягнення щодо прокурора Кременчуцької місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_3.» (далі - рішення № 297/дп-18), яким ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні дисциплінарного проступку у виді одноразового грубого порушення правил прокурорської етики, передбаченого пунктом 6 частини першої статті 43 Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII «Про прокуратуру» (далі - Закон № 1697-VII), і накладено на нього дисциплінарне стягнення у виді заборони строком на один рік на переведення до органу прокуратури вищого рівня та на призначення на вищу посаду в органі прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду.

Обґрунтовуючи незаконність оскаржуваного рішення, ОСОБА_3 послався на те, що факт його участі в азартній грі спростовано висновками Автозаводського районного суду міста Кременчука у справі про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 181 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КпАП), який постановою від 23 квітня 2018 року закрив провадження у справі за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення. Однак Комісія, притягуючи позивача до дисциплінарної відповідальності, проігнорувала встановлені у зазначеній справі обставини.

Крім того, на переконання позивача, його обізнаність про те, що в кафе, де він був присутній, відбувалася азартна гра покер, не доведена, відповідно у нього як у прокурора не було підстав втручатися в події, які відбувалися в кафе, та вчиняти передбачені статтею 214 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) дії. Позивач також посилався на те, що Комісія вдається до подвійних стандартів, по-різному оцінюючи дії прокурорів у контексті порушення зазначеної статті КПК.

Окрім наведеного, ОСОБА_3 у позові стверджував про незабезпечення Комісією дотримання принципів рівності та змагальності при розгляді дисциплінарної справи, а також незаконність використання копії результатів негласних слідчих (розшукових) дій.

Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду рішенням від 10 вересня 2018 року відмовив у задоволенні позову ОСОБА_3, вказавши на дотримання Комісією процедури розгляду дисциплінарної справи, наявність підстав для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальностіза пунктом 6 частини першої статті 43 Закону № 1697-VII, а також обґрунтованість застосування до нього дисциплінарного стягнення у визначеному Комісією виді.

Не погодившись із таким рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення цього суду та ухвалити нове - про задоволення позову.

Загалом доводи, наведені у скарзі на обґрунтування наявності підстав для скасування рішень Комісії та суду першої інстанції зводяться до: недоведеності участі позивача у забороненій законом азартній грі - покері, його обізнаності про проведення такої гри, як і того, що вона відбувалася у приміщенні бару, куди позивач прийшов поїсти та подивитися футбол; неврахування висновків суду у справі про адміністративне правопорушення щодо відсутності в діях ОСОБА_3 події та складу правопорушення, передбаченого частиною першою статті 181 КпАП (участь в організованих без дозволу азартних іграх); недопустимості використанняу дисциплінарному провадженні інформації, отриманої під час проведення негласних слідчих (розшукових) дій, у зв'язку з порушенням процедури її отримання; недотримання при розгляді справи принципу змагальності та права на захист.

У відзиві на апеляційну скаргу Комісія просила залишити без задоволення апеляційну скаргу, оскільки, на її думку, рішення суду першої інстанції ухвалено із дотриманням норм матеріального та процесуального права.

У судовому засіданні ОСОБА_3та представник Комісії підтримали, відповідно, апеляційну скаргу та відзив на неї, надали пояснення, аналогічні наведеним у зазначених процесуальних документах доводам.

Дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи та надані на противагу їм аргументи представника Комісії, заслухавши доводи учасників справи, перевіривши її матеріали, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення скарги з огляду на таке.

Згідно з пунктами 2, 4, 10 частини першої статті 3 Закону № 1697-VII діяльність прокуратури ґрунтується на засадах законності, справедливості, неупередженості та об'єктивності; презумпції невинуватості; неухильного дотримання вимог професійної етики та поведінки.

За пунктами 3, 4 частини четвертої статті 19 цього Закону прокурор зобов'язаний діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; додержуватися правил прокурорської етики, зокрема не допускати поведінки, яка дискредитує його як представника прокуратури та може зашкодити авторитету прокуратури.

За правилами частини першої статті 214 КПК прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов'язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

З метою визначення основних принципів, моральних нормта правил прокурорської етики, якими повинні керуватися прокурори при виконанні своїх службових обов'язків та поза службою, Всеукраїнською конференцією прокурорів 27 квітня 2017 року, затвердженоКодекс професійної етики та поведінки прокурорів (далі - Кодекс професійної етики), який був чинним на час вчинення позивачем дій, кваліфікованих Комісією як дисциплінарний проступок.

Відповідно до частин першої та другої статті 11 зазначеного Кодексу прокурор повинен постійно дбати про свою компетентність, професійну честь і гідність. Своєю доброчесністю, принциповістю, компетентністю, неупередженістю та сумлінним виконанням службових обов'язків сприяти підвищенню авторитету прокуратури та зміцненню довіри громадян до неї.

При виконанні службових обов'язків прокурор має дотримуватися загальноприйнятих етичних норм поведінки, бути взірцем доброчесності, вихованості і культури. Порушення службової дисципліни, непристойна поведінка є неприпустимими для прокурора і тягнуть за собою передбачену законом відповідальність (частина перша статті 16 Кодексу професійної етики).

За правилами частин другої та третьої статті 21 цього Кодексу прокурору слід уникати особистих зв'язків, фінансових і ділових взаємовідносин, що можуть вплинути на неупередженість і об'єктивність виконання професійних обов'язків, скомпрометувати звання прокурора, не допускати дій, висловлювань і поведінки, які можуть зашкодити його репутації та авторитету прокуратури, викликати негативний суспільний резонанс. Поза службою поводитися коректно і пристойно.

У відносинах з громадянами поза службою працівник прокуратури має бути взірцем законослухняності, добропорядності, додержання загальновизнаних норм моралі та поведінки (частина друга статті 31 Кодексу професійної етики).

У статтях 32, 33 цього Кодексу передбачено, що оцінка дотримання норм професійної етики та поведінки прокурора може проводитися під час дисциплінарного провадження та надаватися при вирішенні питань щодо підвищення по службі, присвоєння класного чину, підготовці характеристик та рекомендацій. Відповідно до Закону України «Про прокуратуру» прокурори зобов'язані неухильно дотримуватися вимог цього Кодексу. Їх порушення тягне за собою відповідальність, встановлену законом. У разі систематичного (два і більше разів протягом одного року) або одноразового грубого порушення правил прокурорської етики прокурора може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності.

Відповідно до частини першої статті 43 Закону № 1697-VII прокурора може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності у порядку дисциплінарного провадження з таких підстав:

1) невиконання чи неналежне виконання службових обов'язків;

2) необґрунтоване зволікання з розглядом звернення;

3) розголошення таємниці, що охороняється законом, яка стала відомою прокуророві під час виконання повноважень;

4) порушення встановленого законом порядку подання декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру;

5) вчинення дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об'єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури;

6) систематичне (два і більше разів протягом одного року) або одноразове грубе порушення правил прокурорської етики;

7) порушення правил внутрішнього службового розпорядку;

8) втручання чи будь-який інший вплив прокурора у випадках чи порядку, не передбачених законодавством, у службову діяльність іншого прокурора, службових, посадових осіб чи суддів, у тому числі шляхом публічних висловлювань стосовно їх рішень, дій чи бездіяльності, за відсутності при цьому ознак адміністративного чи кримінального правопорушення;

9) публічне висловлювання, яке є порушенням презумпції невинуватості.

Частиною першою статті 49 цього Закону передбачено, що на прокурора можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення:

1) догана;

2) заборона на строк до одного року на переведення до органу прокуратури вищого рівня чи на призначення на вищу посаду в органі прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду (крім Генерального прокурора);

3) звільнення з посади в органах прокуратури.

За результатами дисциплінарного провадження Комісія може прийняти рішення про неможливість подальшого перебування особи на посаді прокурора (крім Генерального прокурора) якщо дисциплінарний проступок, вчинений прокурором, має характер грубого порушення (пункт 1 частини четвертої зазначеної статті Закону).

Згідно з частиною першою статті 44 Закону № 1697-VII дисциплінарне провадження здійснюється Комісією.

Відповідно до частини першої статті 45 Закону № 1697-VII дисциплінарне провадження - це процедура розгляду Комісією дисциплінарної скарги, в якій містяться відомості про вчинення прокурором дисциплінарного проступку.

У ході розгляду справи встановлено, що з 14 грудня 2015 року ОСОБА_3 обіймає посаду прокурора Кременчуцької місцевої прокуратури Полтавської області.

28 березня 2018 рокувиконувач обов'язків прокурора Полтавської області Легеньковський О. В. подав до Комісії скаргу про вчинення дисциплінарного проступку прокурором ОСОБА_3

Підставами для подання цієї скарги стали такі фактичні обставини.

Слідче управління Головного управління Національної поліції у Полтавській області (далі - СУ ГУНП у Полтавській області) здійснювало досудове розслідування у межах кримінального провадження, зареєстрованого в Єдиному реєстрі досудових розслідувань (далі - ЄРДР) за № 000000688 від 14 лютого 2016 року, за частиною третьою статті 28, частиною першою статті 203-2 Кримінального кодексу України (далі - КК), яке на теперішній час розглядається Автозаводським районним судом міста Кременчука.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 з метою вчинення злочинів у сфері грального бізнесу, створив організовану злочинну групу, організував та проводив за участю гравців гру в покер із грошовими ставками.

3 лютого 2018 року приблизно о 17-ій годині 42 хвилини всередині кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1», що знаходиться на АДРЕСА_1, працівники поліції провадили обшук у зв'язку з розслідуванням події згаданого вище кримінального провадження за ознаками статті 203-2 КК.

Того самого дня ще до появи працівників поліції з 15-ої години 25 хвилин у приміщенні цього кафе знаходився ОСОБА_3

Події в кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1» таємно протоколювалися під час проведення негласних слідчих (розшукових) дій із використанням технічних відео- та аудіо засобів фіксації подій, що відбувалися в цьому закладі 3 лютого 2018 року у час, коли там перебував ОСОБА_3 Потім зафіксована інформація на підставі рішення процесуального керівника кримінального провадження була відкрита, оглянута, з неї виготовлені стенограма (дослівний запис) розмов та окремі зображення, створені із запису видимих елементів екрана візуального вихідного пристрою, яким фіксувалися та/чи відтворювалися події, що відбувалися в кафе у той час.

Під час обшуку працівники поліції вилучили мобільний телефон ОСОБА_3 і викликали працівників патрульної поліції для складення адміністративних протоколів. Інспектор роти № 1 Управління патрульної поліції в місті Кременчуці склав адміністративний протокол про вчинення ОСОБА_3 адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 181 КпАП. За провину ОСОБА_3 ставилась участь в організованих без дозволу азартних іграх у карти на гроші.

Автозаводський районний суд міста Кременчука постановою від 23 квітня 2018 року провадження у справі про адміністративне правопорушення, розпочате стосовно ОСОБА_3 за ознаками адміністративного проступку, передбаченого частиною першою статті 181 КпАП, закрив на підставі пункту 1 частини першої статті 247 цього Кодексу у зв'язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення. Ця постанова набрала законної сили та 26 квітня 2018 року була направлена до Комісії.

У дисциплінарній скарзі її автор зазначив, що під час проведення негласних слідчих (розшукових) дій у межах згаданого вище кримінального провадження за ознаками статті 203-2 КК було встановлено, що ОСОБА_3 як прокурор усупереч вимогам статті 15 Закону № 1697-VII та статті 214 КПК, хоча достеменно знав про обставини, що можуть свідчити про скоєння кримінального правопорушення (злочину), не відреагував на факти порушення закону, не вніс відповідні відомості до ЄРДР і не розпочав розслідування. Натомість, усупереч вимогам статті 2 Закону України від 15 травня 2009 року № 1334-VI «Про заборону грального бізнесу в Україні» (далі - Закон № 1334-VI), за приписами якого в державі забороняється гральний бізнес, ОСОБА_3 брав участь в азартних іграх. На підтвердження цих обставин у дисциплінарній скарзі робиться посилання на відеозаписи негласних слідчих (розшукових) дій, протокол огляду запису, додатки до нього та інші документи, які додані до скарги з дозволу процесуального керівника у кримінальному провадженні.

На переконання виконувача обов'язків прокурора Полтавської області, ОСОБА_3 як прокурор порушив вимоги пункту 10 статті 3, пунктів 3, 4 частини четвертої статті 10 Закону № 1697-VII, статті 214 КПК, частини другої статті 11, частини першої статті 16, частини другої статті 21 Кодексу професійної етики.

За насідками розгляду матеріалів дисциплінарної скарги член Комісії 1 червня 2018 року склав висновок про наявність у діях ОСОБА_3 ознак дисциплінарних проступків, передбачених пунктом 5 (вчинення дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об'єктивності, неупередженості) і пунктом 6 (систематичне (два і більше разів протягом одного року) або одноразове грубе порушення правил прокурорської етики) частини першої статті 43 Закону № 1697-VII, за вчинення яких пропонував накласти на нього дисциплінарне стягнення у виді заборони строком на один рік на переведення до органу прокуратури вищого рівня та на призначення на вищу посаду в органі прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду.

Комісія погодилася з висновком члена Комісії і підставами дисциплінарної скарги про неправомірність дій прокурора ОСОБА_3 за описаної вище ситуації, за винятком кваліфікації дій позивача за пунктом 5 частини першої статті 43 Закону № 1697-VII.

Перевіряючи наявність у діях ОСОБА_3 ознак дисциплінарного проступку, Комісія дослідила копію протоколу обшуку приміщення кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1» від 3 лютого 2018 року з додатками до нього; копію огляду жорсткого диску і додатків до нього із відеозаписами подій, які відбувалися 3 лютого 2018 року всередині кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1»; копію огляду мобільного телефону позивача; копію протоколу допиту як свідка ОСОБА_3, які він дав у кримінальному провадженні за ознаками статті 203-2 КК, а також постанову Автозаводського районного суду міста Кременчука від 23 квітня 2018 року.

У результаті Комісія у межах, обумовлених дисциплінарним провадженням, визначила хронологію й послідовність подій, що відбувалися в кафе, їхню юридичну і фактичну природу, роль і ступінь участі в них прокурора ОСОБА_3, та дійшла висновку, що останній, будучи очевидцем того, як в кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1» чиняться протиправні заборонені дії, які за зовнішнім виразом підпадають під ознаки порушення встановленої законом заборони на азартну гру в покер, але як прокурор відповідно до вимог закону і прокурорської етики не запобіг цьому та не вдався до реєстрації цього порушення відповідно до статті 214 КПК, одноразово грубо порушив правила прокурорської етики.

Наведені дії прокурора Комісія розцінила як дисциплінарний проступок, кваліфікувала його за пунктом 6 частини першої статті 43 Закону № 1697-VII і з урахуванням характеру самого діяння, відомостей про особу ОСОБА_3 обрала один із видів стягнення, передбачений частиною першою статті 49 цього Закону.

Такий висновок Комісії ґрунтується на досліджених нею обставинах події, зафіксованих у дисциплінарному провадженні, що відбувалися у присутності прокурора, яким з посиланням на закон, надана мотивована правова оцінка. Відповідно поведінка прокурора ОСОБА_3 була обґрунтовано кваліфікована як одноразове грубе порушення прокурорської етики.

Встановлені в ході дисциплінарного провадження Комісією факти та обставини мають значення тільки для прийняття рішень Комісією в рамках своєї компетенції та жодним чином не свідчать про доведеність вини особи у вчиненні адміністративних або кримінальних правопорушень.

У той же час, відомості, необхідні Комісії для здійснення своїх повноважень, можуть бути отримані з будь-яких джерел в порядку встановленому законодавством. Тому Комісією були витребувані та отримані необхідні для ухвалення оскаржуваного рішення копії матеріалів кримінального провадження, дозвіл на використання яких в рамках дисциплінарного провадження у відповідності до статті 220 КПК України, надано безпосередньо прокурором.

Посилання позивача на те, що інформація отримана у результаті негласних слідчих (розшукових) дій не може бути предметом доказу в дисциплінарному провадженні є необґрунтованими, оскільки частина шоста статті 46 Закону № 1697-VII надає право члену Комісії ознайомлюватися з документами, що стосуються предмета перевірки.

Поряд із цим Велика Палата Верховного Суду враховує, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини не є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) притягнення до дисциплінарної відповідальності на основі відомостей про факти, встановлені у кримінальному провадженні, якщо такі відомості аналізувалися в контексті правил службової етики, навіть якщо особа була у кримінальному провадженні виправданою (див. mutatis mutandis рішення Європейської комісії з прав людини від 6 жовтня 1982 року у справі «X. v. Austria» про неприйнятність заяви № 9295/81) чи таке провадження було закрите (див. mutatis mutandis рішення Європейської комісії з прав людини від 7 жовтня 1987 року у справі «C. v. the United Kingdom» про неприйнятність заяви № 11882/85). Більше того, гарантована пунктом 2 статті 6 Конвенції презумпція невинуватості застосовується до процедури, яка за своєю суттю є кримінальною і в межах якої суд робить висновок про вину особи саме у кримінально-правовому сенсі (рішення Європейського суду з прав людини від 11 лютого 2003 року у справі «Ringvold v. Norway», заява № 34964/97). Отже, зазначена гарантія не може бути поширена на дисциплінарні й інші провадження, які згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції охоплюються поняттям спору щодо прав та обов'язків цивільного характеру.

Велика Палата Верховного Суду відхиляє доводи скаржника на спростування вчинення ним дисциплінарного проступку у зв'язку із закриттям провадження у справі про адміністративне правопорушення, оскільки суд у межах розгляду цієї справи не досліджує питання наявності або відсутності вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, а надає правову оцінку обставинам наявності або відсутності вчинення прокурором дисциплінарного проступку в частині порушення норм професійної етики. Крім того, закриття провадження у справі про вчинення ОСОБА_3 адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 181 КпАП, у зв'язку з відсутністю складу цього проступку, не означає, що фактичні обставини діяння не містять ознак іншого виду правопорушення взагалі.

Велика Палата Верховного Суду також погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що постанова суду від 23 квітня 2018 року у згаданій справі не містить преюдиціальних висновків, які б стосувалися обставин та обстановки події в цілому, яка відбувалася в приміщенні громадського закладу, очевидцем якого був прокурор ОСОБА_3

Отже, на підставі зібраних у ході дисциплінарного провадження документів, Комісія мала об'єктивні дані, які за своїм зовнішнім візуальним виразом давали можливість визначити обстановку, в якій перебував ОСОБА_3, і які дії він відповідно до вимог статті 214 КПК мав би вчинити відносно баченого.

Зважаючи на викладене, Велика Палата погоджується з висновком суду першої інстанції про доведеність обставин, що стали наслідком притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності.

Крім того, судом встановлено, що до часу ухвалення оскаржуваного рішення Комісії ОСОБА_3 знав, у вчиненні якого дисциплінарного проступку його звинувачують, отримав висновок члена Комісії, мав можливість ознайомитися з формулюванням цього проступку, був поінформований про фактичні підстави цього діяння, подав свої заперечення.

З витягу з протоколу від 4 липня 2018 року № 34 убачається, що позивач брав участь у засіданні Комісії, давав пояснення по суті питання, відповідав на запитання членів Комісії, наводив аргументи та судження подібні до тих, що зазначені у позові та скарзі. Для ухвалення рішення члени Комісії видалялися в окрему кімнату для голосування, за винятком члена цього органу, який готував висновок про наявність дисциплінарного проступку в діях ОСОБА_3, після повернення з якої голова Комісії оголосив рішення № 297/дп-18.

Таким чином, доводи скаржника про недотримання у ході дисциплінарного провадження порядку його здійснення, зокрема незабезпечення виконання принципів рівності, змагальності та права на захист, не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду справи.

Ураховуючи наведене, висновки суду першої інстанції про законність і обґрунтованість оскаржуваного ОСОБА_3 рішення Комісії ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального й процесуального права. Викладені в апеляційній скарзі міркування й твердження позивача не спростовують правильності таких висновків.

Тому відповідно до частини першої статті 316 КАС апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 10 вересня 2018 року - без змін.

Керуючись статтями 243, 250, 266, 308, 315, 316, 325 КАС, Велика Палата Верховного Суду

ПОСТАНОВИЛА:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

2. Рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 10 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Князєв
Суддя-доповідач О. Б. Прокопенко
Судді: Н. О. Антонюк Н. П. Лященко
В. В. Британчук Л. І. Рогач
С. В. Бакуліна І. В. Саприкіна
Д. А. Гудима О. М. Ситнік
В. І. Данішевська В. Ю. Уркевич
О. С. Золотніков О. Г. Яновська
Л. М. Лобойко