Справа № 569/6211/16-а
Суддя: Сеник Роман Петрович
Дата ухвалення: 2019-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2019 рокуЛьвів№ 857/1317/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді Сеника Р.П.,

суддів Онишкевича Т.В., Попка Я.С.,

з участю секретаря судового засідання Коваль Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Львові апеляційну скаргу Рівненського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області на постанову Рівненського міського суду Рівненської області від 11 серпня 2016 року у справі № 569/6211/16 за позовом ОСОБА_2 до Рівненського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,-

суддя в 1-й інстанції - Бучко Т.М.,

час ухвалення рішення - 11.08.2016 року,

місце ухвалення рішення - м. Рівне,

дата складання повного тексту рішення - не зазначено,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати протиправним дії відповідача щодо відмови йому у проведенні перерахунку та виплати пенсії за вислугою років; зобов'язати відповідача провести перерахунок пенсії за вислугою років відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» ( в редакції станом на час призначення пенсії ) з розрахунку 90 % від середнього заробітку щомісячної ( чинної ) заробітної плати згідно довідки прокуратури Рівненської області від 13 квітня 2016 року № 18-287, починаючи з 1 січня 2016 року, без обмеження її максимального розміру та здійснити відповідні виплати.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що з 11 вересня 2001 року отримує пенсію за вислугу років, призначену у відповідності до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» у редакції, чинній на час призначення пенсії, в розмірі 90 % від розміру середньомісячної заробітної плати. 14 квітня 2016 року звернувся до відповідача із заявою про перерахунок пенсії з урахуванням розміру заробітної плати, зазначеного у довідці прокуратури Рівненської області № 18-387 від 13 квітня 2016 року. Однак, відповідачем незаконно було відмовлено у проведенні перерахунку пенсії, що грубо порушує його права та законні інтереси.

Постановою Рівненського міського суду Рівненської області від 11 серпня 2016 року задоволено позовні вимоги частково.

Постанову суду першої інстанції оскаржив відповідач, подавши на неї апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що рішення суду першої інстанції прийняте з неповним з'ясуванням та недоведеністю обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновкам, викладених у рішенні суду обставинам справи, неправильним застосуванням норм матеріального права.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що пунктом 5 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року передбачено, що у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо пенсійного забезпечення, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до Закону України «Про прокуратуру». Оскільки до 1 червня 2015 року не було прийнято закону, що стосувався б усіх видів пенсійного забезпечення, у тому числі спеціальних пенсій, норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії чи щомісячне довічне грошове утримання призначалися, в тому числі, відповідно і Закону України «Про прокуратуру», втратили чинність, відтак, підстави для проведення перерахунку пенсії позивача відсутні.

Просить скасувати постанову Рівненського міського суду Рівненської області від 11 серпня 2016 року та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 03 жовтня 2016 року прийнято апеляційну скаргу до розгляду.

Ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 20 грудня 2016 року провадження у справі зупинено до закінчення стаціонарного лікування позивача.

02 жовтня 2018 року вказану справу разом із апеляційною скаргою постанову Рівненського міського суду Рівненської області від 11 серпня 2016 року передано до Восьмого апеляційного адміністративного суду відповідно до частини третьої статті 29 Кодексу адміністративного судочинства України як визначеного частиною шостою статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суду, якому передаються справи Житомирського апеляційного адміністративного суду, що ліквідований згідно з Указом Президента України від 29 грудня 2017 року № 455/2017 «Про ліквідацію апеляційних адміністративних судів та утворення апеляційних адміністративних судів в апеляційних округах».

18 жовтня 2018 року здійснено реєстрацію даної справи в автоматизованій системі документообігу Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23 жовтня 2018 року справу прийнято до провадження та направлено запит про надання інформації до комунального закладу «Рівненський обласний шкірно-венерологічний диспансер», у якому перебував позивач на стаціонарному лікуванні під час зупинення провадження.

На підставі отриманої відповіді ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 04 січня 2019 року поновлено апеляційне провадження та призначено розгляд справи.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги у справі, суд першої інстанції виходив з того, що зміст та обсяг досягнутих працівниками прокуратури соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства.

Не заслуговує на увагу твердження представника відповідача про неможливість проведення перерахунку пенсії позивача через відсутність розробленого порядку та механізму такого перерахунку.

На час звернення позивача із заявою про перерахунок пенсії та розгляду справи у суді Кабінетом Міністрів України не виконано покладеного на нього обов'язку щодо визначення порядку перерахунку пенсії.

Суд першої інстанції вважає, що відсутність встановлених Кабінетом Міністрів України умов та порядку перерахунку призначених пенсій державним службовцям не може бути підставою для відмови у перерахунку пенсії.

Таким чином, при перерахунку пенсії позивача за вислугою років підлягає застосуванню норма, що визначає порядок перерахунку пенсії, яка діяла на момент призначення пенсії, а тому суд вважає, що рішення відповідача щодо відмови в такому перерахунку є неправомірними, оскільки відповідач не діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Розглядаючи спір, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції не повно дослідив і не оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, не визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Встановлено, підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_2 з 11 вересня 2001 року перебуває на обліку в УПФ України в м. Рівне ( нині Рівненське об'єднане управління Пенсійного фонду України Рівненської області ) та отримує пенсію за вислугу років в розмірі 90 % від розміру місячної заробітної плати на підставі ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру».

14 квітня 2016 року позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок його пенсії у відповідності до Закону України «Про прокуратуру» в зв'язку з підвищенням заробітної плати працівникам органів прокуратури та на підставі довідки прокуратури Рівненської області від 13 квітня 2016 року № 18-287.

Листом Рівненського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області № 256/10 від 19 квітня 2016 року позивачу в перерахунку пенсії відмовлено через зміни в законодавстві, які не передбачають підстав для такого перерахунку.

Суд звертає увагу, що предметом спору у даній справі є оцінка правомірності дій відповідача щодо відмови позивачу у перерахунку пенсії, призначеної йому згідно Закону № 1789-ХІІ.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Умови пенсійного забезпечення відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників до 15 липня 2015 року визначалися Законом № 1789-ХІІ. Зокрема, ст. 50-1 цього Закону, за якою позивачу призначено пенсію, визначено, що обчислення (перерахунок) пенсій провадиться за документами пенсійної справи та документами, додатково поданими пенсіонерами, виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за призначенням або перерахунком (ч. 13 цієї статті).

Частина 18 ст. 50-1 Закону № 1789-ХІІ у редакції, чинній до 15 липня 2015 року, передбачала, що призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв'язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок призначених пенсій провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Перерахунок пенсій провадиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи.

01 січня 2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2014 року № 76-VIII (далі - Закон № 76-VIII), яким, зокрема, ч. 18 ст. 50-1 Закону № 1789-ХІІ викладено у такій редакції: «Умови на порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України».

Відтак, повноваження на встановлення умов та порядку перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури після 01 січня 2015 року законодавець делегував Кабінету Міністрів України.

15 липня 2015 року набрав чинності Закон України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII (далі - Закон № 1697-VII), відповідно до пп. 1 п. 3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» якого визнано таким, що втратив чинність Закон 1789-ХІІ (крім п. 8 ч. 1 ст. 15, ч. 4 ст. 16, абз. 1 ч. 2 ст. 46-2, ст. 47, ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 50, ч. 3, 4, 6 та 11 ст. 50-1, ч. 3 ст. 51-2, ст. 53 щодо класних чинів).

Отже, на час прийняття постанови Кабінетом Міністрів України від 09 грудня 2015 року № 1013, з прийняттям якої позивач пов'язує виникнення у нього права на перерахунок пенсії, а також на час його звернення до пенсійного органу із заявою про перерахунок пенсії положення ст. 50-1 Закону № 1789-ХІІ, що регулювали порядок перерахунку пенсій, втратили чинність.

Постанова КМУ № 1013, якою підвищено розміри заробітку працівникам прокуратури та яка відповідно до її п. 6 застосовується з 01 грудня 2015 року не містить положень, які б закріплювали можливість перерахунку пенсії у зв'язку з підвищенням розміру заробітку працюючих працівників прокуратури.

На час звернення позивача до пенсійного органу із заявою про перерахунок пенсії Кабінетом Міністрів України умов та порядку перерахунку пенсій працівникам прокуратури визначено не було.

Враховуючи наведене, з 01 грудня 2015 року - початку застосування постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2015 року № 1013 та у зв'язку з набранням у подальшому чинності Законом № 1697-VII, яким по-іншому врегульовані правовідносини, пов'язані із пенсійним забезпеченням працівників прокуратури, пенсії, призначені за ст. 50-1 Закону № 1789-ХІІ, не підлягають перерахунку у зв'язку з підвищенням розміру заробітку працюючих працівників прокуратури.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відтак, оскільки відповідач є територіальним органом виконавчої влади, який в своїй діяльності керується Конституцією України, законами України, указами Президента, постановами Верховної Ради України, актами Кабінету Міністрів України, які прийняті відповідно до Конституції та законів України, іншими нормативно-правовими актами, він не мав підстав здійснювати перерахунок пенсії позивачеві на умовах та в порядку, закріплених нормою, що втратила чинність.

З огляду на наведене, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність у відповідача законних підстав для здійснення позивачу перерахунку пенсії, відповідно до ст. 50-1 Закону України від 05 листопада 1991 року №1789-ХІІ «Про прокуратуру», оскільки положення цієї статті втратили чинність.

Враховуючи викладене, колегія суддів прийшла до переконання, що у задоволенні позовних вимог позивача слід відмовити.

Крім того, колегія суддів зазначає, що у справі, що розглядається, право на перерахунок пенсії на час звернення позивача з відповідною заявою до пенсійного органу не передбачене законом. До того ж відповідач не може перебирати на себе повноваження Кабінету Міністрів України, яким не вчинені відповідні дії, а саме, не визначені умови та порядок перерахунку пенсій працівникам прокуратури.

Слід також зазначити, що зміни, внесені Законом України від 28 грудня 2014 року № 76-VІІІ до ч. 18 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ та до ч. 20 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VІІ, не визнані неконституційними Конституційним Судом України, який до того ж у Рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011 вказав, що одним із визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

З урахуванням такого елемента принципу верховенства права, як пропорційність (розмірність) Конституційний Суд України зазначив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними, а оскільки держава зобов'язана регулювати економічні процеси, встановлювати й застосовувати справедливі та ефективні форми перерозподілу суспільного доходу з метою забезпечення добробуту всіх громадян, то механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження справедливого балансу між інтересами окремих осіб і інтересами всього суспільства. При цьому зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у справах цієї категорії, зокрема, у постановах Верховного Суду від 20 лютого 2018 року у справі № 711/6019/16-а), від 02 березня 2018 року у справах № 264/1617/17, № 761/21804/17, від 14 березня 2018 року у справі № 713/793/16 (К/9901/12389/18), від 15 березня 2018 року у справі № 372/2316/17 (К/9901/2953/17), від 11 квітня 2018 року у справі № 766/13021/16-а (К/9901/22165/18) та у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 296/4740/16-а (К/9901/32291/18).

З огляду на вищевикладене, є підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального права та неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення справи, через що рішення суду слід скасувати та прийняти нову постанову.

Керуючись ст.308, 310, 315, 317, 321, 322, 325,328, 329 КАС України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Рівненського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області - задовольнити.

Постанову Рівненського міського суду Рівненської області від 11 серпня 2016 року у справі № 569/6211/16 - скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. П. Сеник
судді Т. В. Онишкевич
Я. С. Попко
Повне судове рішення складено 14.02.2019 року