Справа № 300/110/19
Суддя: Грицюк П.П.
Дата ухвалення: 2019-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" лютого 2019 р. справа № 300/110/19

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Грицюка П.П., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську про визнання дій протиправними та зобов'язання до їх вчинення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся в суд із позовною заявою до управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську (далі - відповідач) про визнання дій щодо припинення пенсійних виплат починаючи з 01.09.2018 року протиправними та зобов'язання поновити виплату раніше призначеної пенсії та здійснити виплату заборгованості за час затримки виплати за період з 01.09.2018 року по 31.10.2018 року.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач з 10.04.2015 року перебуває на обліку, як внутрішньо переміщена особа. Однак, з 01.09.2018 року по 31.10.2018 року виплату пенсії по інвалідності ОСОБА_1 припинено, у зв'язку з чим він звернувся до відповідача про причини такої не виплати. 10.10.2018 року управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську листом за № 401/К-15, надало відповідь та повідомило, що соціальні виплати за рішенням комісії або органу, що здійснюють соціальні виплати, припиняються у разі отримання рекомендацій Мінфіну щодо фактів, виявлених під час здійснення верифікації соціальних виплат та відповідно до списків осіб, які надані департаментом інформаційних систем та електронних ресурсів пенсійного фонду України, а тому виплату йому пенсії зупинено з 01.09.2018 року. Позивач вважає, що законодавством йому гарантовано право на отримання пенсії, проте відповідачем протиправно, без прийняття відповідного рішення відповідно до ч.1 ст.49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а лише на підставі рекомендацій Мінфіну щодо фактів, виявлених під час здійснення верифікації соціальних виплат та відповідно до списків осіб, які надані департаментом інформаційних систем та електронних ресурсів пенсійного фонду України, припинено виплату пенсії.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18.01.2019 року відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) в порядку, передбаченому статтею 263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) для окремих категорій справ незначної складності (а.с.1-2).

Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду 05.02.2019 року. Представник відповідача проти заявлених позовних вимог заперечив з підстав, наведених у відзиві, який міститься в матеріалах справи. Просив суд в задоволенні позову відмовити, з урахуванням тієї обставини, що згідно ст.12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» однією з підстав для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, а відповідно і припинення соціальних виплат, є повернення до покинутого місця постійного проживання. З травня 2018 року з метою цільового використання державних коштів Міністерством фінансів України розпочато верифікацію баз даних одержувачів пенсій з числа внутрішньо переміщених осіб. Після опрацювання рекомендацій, наданих за результатами верифікації верифікації Міністерством фінансів України виплата пенсії позивачу припинена з вересня 2018 року. При цьому згідно протоколу комісії від 27.09.2018 року за № 38 відновлено виплату пенсії. Вказав, що борг за вересень-жовтень 2018 року обліковано в окремі відомості для подальшої виплати позивачу на умовах окремого порядку, визначеного КМУ, який на даний час урядом не прийнятий.

Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 263 КАС України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та відзив на позов, встановив таке.

ОСОБА_1, перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в м.Івано-Франківську, як внутрішньо переміщена особа на підставі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № .

Позивач звернувся до відповідача із зверненням щодо виплати пенсії в зв`язку з припиненням такої виплати з 01.09.2018 року по 31.10.2018 року.

Згідно з листом управління Пенсійного фонду України в м.Івано-Франківську за №401/К-15 від 10.10.2018 року, позивачу роз`яснено, що на виконання пункту 12 постанови Кабінету Міністрів України №365 від 08.06.2016 року, якою затверджено Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам (далі -Порядок), «соціальні виплати за рішенням комісії або органів, що здійснюють соціальні виплати, припиняються у разі отримання рекомендацій Мінфіну щодо фактів, виявлених під час здійснення верифікації соціальних виплат» та відповідно до списків осіб, які надані департаментом інформаційних систем та електронних ресурсів пенсійного фонду України. Відповідно до пункту 15 Порядку та відповідно до протоколу засідання Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам №38 від 27.09.2018 року ОСОБА_1 поновлено виплату пенсії з листопада 2018 року. Крім того, позивачу повідомлено, що суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати та виплачуються на умовах окремого порядку Кабінетом Міністрів України (а.с. 19).

Не погодившись із вказаним рішенням управління Пенсійного фонду України в м.Івано-Франківську, позивач звернулася з даним позовом до суду.

Відповідно до ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами п.6 ч.1 ст.92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Базовим нормативно-правовим актом, який визначає принципи, засади й механізм функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку та виплати пенсії, є Закон України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058-ІV), який регулює відносини, що виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим законом, або в частині, що не суперечить йому (ст.5 цього Закону).

Згідно із ч.1 ст. 47 Закону №1058-ІV пенсії виплачуються щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі, за зазначеним в заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством, зокрема, в інших випадках, передбачених ч.1 ст.49 цього Закону.

Підстави припинення виплати пенсії, до яких, зокрема, відносяться призначення пенсії на підставі документів, що містять недостовірні відомості, смерть пенсіонера, неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд, а також інші випадки, передбачені законом, визначені у ч.1 ст.49 Закону № 1058-ІV.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 з вересня 2015 року перебуває на обліку та отримує пенсію по інвалідності в управлінні Пенсійного фонду України в м.Івано-Франківську, як внутрішньо переміщена особа.

Гарантії прав, свобод та законних інтересів осіб, які переселилися з тимчасово окупованої території України та перебувають на території України на законних підставах, визначаються Законом України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" №1706-VII від 20.10.2014 року (далі Закон №1706-VII).

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону №1706-VII внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Згідно із ст.4 Закону №1706-VII факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення.

Відповідно до ст.7 Закону №1706-VII для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація, зокрема, прав на пенсійне забезпечення здійснюється відповідно до законодавства України. Громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина з інвалідністю та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.

У пункті 1 постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 №637 "Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам" встановлено, що призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 № 509.

Тобто, за приписами наведеної норми умовами призначення та продовження виплати пенсій внутрішньо переміщеним особам є: знаходження внутрішньо переміщених осіб на обліку місця перебування, що підтверджується довідкою.

Згідно пункту 6 Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №509 від 01.10.2014 довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 Закону та абзацом шостим цього пункту.

Відповідно статті 12 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" підставою для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб є обставини, за яких внутрішньо переміщена особа: 1) подала заяву про відмову від довідки; 2) скоїла злочин: дії, спрямовані на насильницьку зміну чи повалення конституційного ладу або на захоплення державної влади; посягання на територіальну цілісність і недоторканність України; терористичний акт; втягнення у вчинення терористичного акту; публічні заклики до вчинення терористичного акту; створення терористичної групи чи терористичної організації; сприяння вчиненню терористичного акту; фінансування тероризму; здійснення геноциду, злочину проти людяності або військового злочину; 3) повернулася до покинутого місця постійного проживання; 4) виїхала на постійне місце проживання за кордон; 5) подала завідомо недостовірні відомості.

За приписами пункту 71 Порядку №509 у разі наявності підстав, передбачених статтею 12 Закону, МВС, Національна поліція, ДМС, СБУ, Адміністрація Держприкордонслужби, Мінфін подають уповноваженому органу відповідну інформацію для прийняття рішення щодо зняття з обліку внутрішньо переміщених осіб.

Рішення про скасування дії довідки відповідно до статті 12 Закону приймається керівником уповноваженого органу за місцем проживання особи та надається їй протягом трьох днів з дати прийняття такого рішення або надсилається на адресу місця проживання, зазначену в довідці.

Наявний в матеріалах справи протокол комісії Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради №38 від 27.09.2018 року не містить відомостей про скасування довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № від 10.04.2015 року, при цьому не містить випадків, передбачених статтею 12 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб".

При цьому, суд зазначає, що відповідачем до поданого відзиву не поданого жодного доказу на підтвердження інформації про відсутність ОСОБА_1 понад 60 днів за місцем проживання.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Однак, у відзиві на позов відповідач зазначає тільки те, що підставою припинення пенсійним органом виплати пенсії позивачу з вересня 2018 року було отримання даних наданих за результатами верифікації Міністерства фінансів України та інформації про повернення до покинутого місця проживання.

Суд констатує, що жодних інших доказів на підтвердження вказаних пояснень у відзиві відповідачем не надано.

Також слід зазначити, що у рішенні Верховного Суду у справі №243/8610/17 від 13.02.2018 звернено увагу на необхідність дослідження питання чинності довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

З 14.06.2016 набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 № 365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» (далі - Постанова КМУ № 365), якою затверджено Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам (далі - Порядок), Порядок здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування та внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 № 637 "Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам".

Пунктом 2 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №365 від 08.06.2016 встановлено, контроль за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам здійснюють структурні підрозділи з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - структурні підрозділи з питань соціального захисту населення) шляхом відвідування не рідше ніж одного разу на шість місяців фактичного місця проживання/перебування внутрішньо переміщеної особи, про що складається акт обстеження матеріально-побутових умов сім`ї за формою, встановленою Мінсоцполітики. Якщо в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб є інформація щодо проходження особою фізичної ідентифікації в публічному акціонерному товаристві Державний ощадний банк України, чергова перевірка у відповідному періоді не проводиться.

Відповідно до підпункту 2 пункту 12 зазначеного Порядку соціальні виплати за рішенням комісій або органів, що здійснюють соціальні виплати, припиняються у разі: встановлення факту відсутності внутрішньо переміщеної особи за фактичним місцем проживання/перебування згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов сім`ї.

Відповідачем не надано будь-якого доказу наявності акту обстеження матеріально-побутових умов сім'ї, як внутрішньо переміщеної особи за фактичним місцем проживання/перебування.

Виходячи з аналізу вищезазначених норм права, відсутня така підстава, як скасування дії довідки внутрішньо переміщеної особи, зміна місця проживання, перевірка бази отримувачів пенсій внутрішньо переміщених осіб на її відповідність вимогам чинного законодавства тощо.

У статті 49 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" зазначені підстави припинення та поновлення виплати пенсії. У частині 1 цієї статті визначено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Умовами продовження виплати пенсії внутрішньо переміщеним особам є: знаходження внутрішньо переміщених осіб на обліку місця перебування, що підтверджується довідкою; наявність рахунку в установі ПАТ "Державний ощадний банк" або з доставкою додому весь час дії такої довідки.

Перелік підстав припинення виплати пенсії, визначений частині 1 статті 49 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, передбачених законом.

Відповідачем не зазначено, яка з обставин, визначених наведеною нормою Закону стала підставою для припинення позивачу виплати пенсії.

Припинення виплати позивачеві пенсії у зв'язку з не підтвердженням фактичного місця проживання суперечить принципам, які закріплені в Конституції України та в Законі України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Згідно з ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду від 30.01.2018 у справі № 234/9660/17; постанові Верховного суду від 06.02.2018 у справі №263/7763/17, відповідно до яких визначено пріоритетність застосування вимоги ст.49 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" про припинення та поновлення виплати пенсії.

Відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження наявності підстав для припинення позивачеві виплати пенсії.

Беручи до уваги наведене, суд приходить до висновку, що слід визнати дії відповідача щодо припинення пенсійних виплат позивачу починаючи з 01.09.2018 року протиправними та зобов'язати відповідача здійснити виплату заборгованості за час затримки виплати за період з 01.09.2018 року по 31.10.2018 року.

При цьому, суд зазначає, що відсутність затвердженого Кабінетом Міністрів України Порядку щодо соціальних виплат за минулий період не може слугувати підставою для відмови у виплаті особі нарахованої пенсії по інвалідності.

Стосовно вимоги відповідача щодо зобов'язання відповідача здійснювати виплати пенсії в подальшому до втрати права на таку пенсію, слід зазначити наступне.

Відповідно до ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Аналіз норм Кодексу адміністративного судочинства свідчить про те, що задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті вимоги, які відновлюють порушені права чи інтереси особи в сфері публічно-правових відносин.

В розумінні Кодексу адміністративного судочинства України захист прав, свобод та інтересів осіб завжди є наступним, тобто передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

Із наведених положень вбачається, що суд захищає лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин.

З огляду на зазначене, оскільки Кодекс адміністративного судочинства України не встановлює можливості захисту порушених прав та інтересів осіб на майбутнє, а судове рішення не повинно містити приписів, що прогнозують можливі порушення з боку відповідача та про зобов'язання відповідача вчинити чи утриматись від вчинення певних дій на майбутнє, позовні вимоги в частині зобов'язання відповідача здійснювати виплати пенсії в подальшому до втрати права на таку пенсію, є передчасними та задоволенню не підлягають.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є частково обґрунтованими, а позов таким що підлягає до часткового задоволення.

Відповідно до ч.2 ст.139 КАС України при задоволенні позову суб'єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб'єкта владних повноважень, пов'язані із залученням свідків та проведенням експертиз. Такі витрати позивачем понесені не були, а тому відсутні підстави для їх стягнення з відповідача.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії управління Пенсійного фонду України в м.Івано-Франківську щодо припинення виплати ОСОБА_1 пенсії по інвалідності з 01.09.2018 року.

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України в м.Івано-Франківську здійснити виплату заборгованості з виплати пенсії ОСОБА_1 за період з 01.09.2018 року по 31.10.2018 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статтей 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції або через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2), АДРЕСА_1

Управління Пенсійного фонду України в м.Івано-Франківську Івано-Франківської області (), вул. Незалежності, 44, м. Івано-Франківськ, 76000.

Суддя Грицюк П.П.