Справа № 2а/0470/2565/12
Суддя: Васильєва І.А.
Дата ухвалення: 2019-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

18 лютого 2019 року

Київ

справа №2а/0470/2565/12

адміністративне провадження №К/9901/8180/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді-доповідача: Васильєвої І.А.,

суддів: Пасічник С.С., Юрченко В.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження

касаційну скаргу Державної податкової інспекції в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.05.2012 (головуючий суддя: Кучма К.С.)

та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12.03.2014 (головуючий суддя: Проценко О.А., судді: Дурасова Ю.В., Туркіна Л.П..)

у справі № 2а/0470/2565/12

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Принц»

до Державної податкової інспекції в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області

про скасування податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Принц» (далі - позивач, ТОВ) звернулось до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області (далі - відповідач), в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 12.01.2012: № про збільшення грошового зобов'язання із податку на додану вартість (ПДВ) на 674739,00 грн. за основним платежем та на 15808,50 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.05.2012 позов задоволено частково: визнано частково протиправними та частково скасоване податкове повідомлення-рішення від 12.01.2012 № у частині збільшення податкового зобов'язання з ПДВ у розмірі 611509,21 грн. та нарахування штрафної санкції у розмірі 3 грн.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12.03.2014 постанову суду першої інстанції скасовано, позов задоволено: визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 12.01.2012 № .

У касаційній скарзі відповідач просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, посилаючись на порушення судами норм ст.ст. 1, 3, 4 та 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (Закон № 996-XIV), пунктів 198.1, 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України (далі - ПК України), ст. 159 кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України). За доводами касаційної скарги апеляційним судом не було враховано те, що позивач сформував суми податкового кредиту за податковими накладними, виписаними від імені ПП «Будівельний крепіж» ОСОБА_2 (керівник та засновник), якого вироком Дніпропетровського районного суду м. Дніпропетровська від 24.11.2011 було визнано винним у скоєнні злочинів, передбачених частиною 1 ст. 205, частиною 1 ст. 209, частиною 2 ст. 212, частиною 2 ст. 364-1, частиною 2 ст. 366 Кримінального кодексу України. Крім того, судами не було враховано, що інший постачальник позивача - ТОВ «Золотий вік-2010» не був платником ПДВ, а отже позивач неправомірно формував суми податкового кредиту на підставі податкових накладних, виписаних від імені цього товариства.

Позивач не реалізував своє процесуальне право подання заперечення проти касаційної скарги.

Перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Верховного Суду приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Фактичною підставою для збільшення у податковому обліку позивача сум грошового зобов'язання із ПДВ та застосування штрафних (фінансових) санкцій згідно з податковим повідомленням-рішенням, з приводу правомірності якого виник спір, стали висновки контролюючого органу, викладені в акті планової виїзної документальної перевірки від 19.10.2011 № 2287/23-2/20252169. Згідно з цим актом позивач порушив норми підпунктів 7.4.1. 7.4.5 пункту 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (Закон № 168/97-ВР), пунктів 198.2, 198.3, 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України (далі - ПК України), а саме: завищено податковий кредит на загальну суму 701215,15 грн. за березень, квітень, червень, липень 2010 року, січень, березень. квітень 2011 року, а саме: на 89706,00 грн. за наслідками господарських операцій із поставки товарів від ПП «Будівельний крепіж», які не мали реального характеру та первинні документи від імені якого підписані невідомою особою; на 611509,20 грн. за січень, березень. квітень 2011 року за податковими накладними, виписаними ТОВ «Золотий Вік-2010», реєстрація платником ПДВ якого була анульована 31.12.2010. У результаті цих порушень позивачем занижено ПДВ за березень, квітень, червень, липень 2010 року, січень, березень. квітень 2011 року на загальну суму 701215,00 грн.

За наслідками висновків акту перевірки ДПІ відносно позивача прийнято податкове повідомлення-рішення від 12.01.2012: № про збільшення грошового зобов'язання із ПДВ на 674739,00 грн. за основним платежем та на 15808,50 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що на підставі податкових накладних, виписаних від імені ТОВ «Золотий Вік-2010», позивачем було сформовано суми податкового кредиту за січень, березень. квітень 2011 року на загальну суму 611509,20 грн. Підставою виключення цих сум із податкового обліку позивача стали обставини анулювання свідоцтва платника ПДВ цього товариства з 31.12.2010. При цьому, реальність господарських операцій із цим постачальником у судовому процесі не оспорюється.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 08.09.2011 у справі № 2а- 7174/11/2070, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 30.11.2011, було задоволено позовні вимоги ТОВ «Золотий Вік-2010» до Державної податкової адміністрації України: визнано протиправною бездіяльність ДПА України щодо не внесення змін до реєстру платників ПДВ в частині поновлення ТОВ «Золотий вік - 2010» в якості платника ПДВ; зобов'язано ДПА України внести зміни до реєстру платників ПДВ в частині поновлення ТОВ «Золотий вік - 2010» в якості платника ПДВ з моменту помилкового здійснення анулювання реєстрації, а саме з 31.12.2010 року.

За встановлення у судовому процесі обставин відновлення реєстрації платника ПДВ ТОВ «Золотий вік - 2010» з 31.12.2010, суди попередніх інстанцій. застосувавши норми частини 1 ст. 72 КАС України (у редакції. чинній на дати ухвалення оскаржуваних судових рішень), зробили обґрунтований висновок про протиправність виключення з податкового обліку позивача за січень, березень. квітень 2011 року сум податкового кредиту на загальну суму 611509,20 грн. за податковими накладними від цього товариства з підстав анулювання його реєстрації як платника ПДВ.

Відповідно до частини 1 ст. 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Разом із тим, не можна погодитися із висновком апеляційного суду щодо правомірності формування сум податкового кредиту за податковими накладними, виписаними від імені ПП «Будівельний крепіж» з посиланням на поставку позивачу товару.

Задовольняючи позовні вимоги у цій частині, апеляційний суд виходив із реального характеру поставки позивачу від цього постачальника дизельного палива.

Такий висновок судом було зроблено з посиланням на встановлені судовими рішеннями у справі № 2а/0470/2566/12 обставини реального характеру поставки позивачу товару від ПП «Будівельний крепіж»; підтвердження поставки первинними документами (податкові та видаткові накладні. рахунки-фактури). Такий висновок зроблений апеляційним судом з посиланням на норми частини 4 ст. 72 КАС України. Також висновок суду обґрунтовано тим, що з 07.06.2010 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців було внесено запис про зміну власника та керівника ПП «Будівельний крепіж» - ОСОБА_3 замість ОСОБА_2

Із такою оцінкою апеляційним судом доказів у справі не можна погодитися, оскільки вона зроблена без дотримання норм статті 86 КАС України. Згідно з цією статтею суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (частини перша - третя цієї статті).

Частиною першою ст. 69 КАС України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, таінші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів

Заперечуючи проти позову, контролюючий орган звертав увагу суду на вирок Дніпропетровського районного суду м. Дніпропетровська від 24.11.2011, яким ОСОБА_2 (засновник та керівник ПП «Будівельний крепіж») було визнано винним у скоєнні злочинів, передбачених частиною 1 ст. 205, частиною 1 ст. 209, частиною 2 ст. 212, частиною 2 ст. 364-1, частиною 2 ст. 366 Кримінального кодексу України, зокрема і щодо фіктивного підприємництва ПП «Будівельний крепіж». Обставинам, встановленим у цьому вироці судом апеляційної інстанції не було дано жодної оцінки. Апеляційний суд вказав, що 07.06.2010 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців було внесено запис про зміну власника та керівника ПП «Будівельний крепіж» - ОСОБА_3, замість ОСОБА_2

Разом із тим ДПІ у своїй касаційній скарзі посилається на те, що первинні документи від імені ПП «Будівельний крепіж», які були підставою для формування позивачем сум податкового кредиту підписані саме ОСОБА_2

Вказані доводи відповідача ставлять під сумнів висновки апеляційного суду щодо господарських операцій позивача із ПП «Будівельний крепіж», юридичної сили первинних документів, виписаних від імені цього підприємства. Цей доказ мав бути оцінений судом.

Повідомлені відповідачем фактичні обставини щодо фіктивності операцій із поставки з посиланням на конкретне джерело інформації є належними доказами, оскільки стосуються як обставин щодо реальності поставок товарів в операціях із ПП «Будівельний крепіж», так і юридичної сили первинних документів, виписаних з метою оформлення господарських операцій з поставки товарів (послуг) на користь позивача як доказів господарської операції. Маючи дані щодо джерела такої інформації, суд у разі виникнення сумнівів у її достовірності, повинен був її перевірити з використанням передбачених частиною 2 ст. 69 КАС України засобів доказування в адміністративному судочинстві.

Відповідно до частини 1 ст. 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Частиною 2 цієї статті визначено, що сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до частини 1 ст. 205 КК України фіктивним підприємництвом є створення або придбання суб'єктів підприємницької діяльності (юридичних осіб) з метою прикриття незаконної діяльності або здійснення видів діяльності, щодо яких є заборона.

За змістом цієї норми злочинна діяльність особи, яка вчинила фіктивне підприємництво, не обмежується операціями з окремими суб'єктами господарювання, а охоплює всю діяльність та свідчить про використання фіктивного підприємства виключно з метою здійснення злочинної діяльності.

У постанові Верховного Суду України від 01.12.2015 у справі № 21-3788а15, викладена правова позиція, згідно з якою статус фіктивного, нелегального підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю. Господарські операції таких підприємств не можуть бути легалізовані навіть за формального підтвердження документами бухгалтерського обліку

Відповідно до пункту 201.11 ст. 201 ПК платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутний документах юридичної' особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку га відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору.

Відповідно до пункту 18 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженої наказом Державної податкової адміністрації України від 30.05.1997р. № 165, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 23.06.1997 за № 233/2037 (в редакції, що діяла на час формування позивачем податкового кредиту, з приводу суми якого виник спір) усі складені примірники податкової накладної підписуються особою, уповноваженою платником податку здійснювати поставку товарів (послуг), та скріплюються печаткою такого платника податку - продавця.

За змістом вказаних правових норм, податкова накладна, виписана від імені платника податку - постачальника товарів (послуг) особою, яка не уповноважена здійснювати господарську діяльність, не має значення звітного податкового документу як підстави для декларування платником податків - покупцем товарів (послуг) суми податкового кредиту та витрат відповідних податкових періодів

Згідно з підпунктом «а» пункту 198.1 ст. 198 ПК право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.3 цієї статті встановлено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу (підпункт 198.6 цієї статті).

При цьому законодавцем передбачається реальність оподатковуваних операцій та витрат платника податку, достовірність документів податкового обліку.

За змістом наведених норм, право платника податків на збільшення податкового кредиту обумовлено юридичним складом, до якого входять такі юридичні факти, як придбання платником податку у інших платників цього податку товарів (послуг), призначених для використання в оподатковуваних операціях, що відповідають цілям господарської діяльності платника податку; підтвердження податковою накладною, виписаною постачальником - платником податку, митною декларацією (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 ПК) суми нарахованого (сплаченого) податку в ціні придбання товару (послуг).

Ці обставини відповідно до частини 1 ст. 138 КАС України (у редакції, чинній на дати ухвалення оскаржуваних судових рішень) входять до предмета доказування при розгляді судом адміністративного позову стосовно правомірності рішення контролюючого органу про збільшення сум грошових зобов'язань із ПДВ.

Презумпція добросовісності платника податків означає, що подані платником контролюючому органу документи податкової звітності є дійсними, повно та об'єктивно відтворюють господарські операції, що є об'єктом оподаткування та/або фінансові показники яких впливають на податковий обов'язок платника податків, якщо інше не буде доведено контролюючим органом. У площині процесуального регулювання презумпції добросовісності платника податків відповідає обов'язок доведення контролюючим органом правомірності прийнятого рішення в судовому процесі, порушеному за позовом платника податків про скасування рішення як неправомірного (частина 2 ст. 71 КАС України, у редакції, чинній на дати ухвалення оскаржуваних судових рішень та частина 2 ст. 77 КАС України у редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII). У разі надання контролюючим органом доказів, які спростовують дійсність чи повноту даних поданої платником податків податкової звітності, платник податків відповідно до встановленого частиною 1 ст. 71 КАС України (частина 1 ст. 77) обов'язку кожної сторони довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (крім випадків, встановлених статтею 72 (78) цього Кодексу), повинен довести наявність законних підстав, для врахування задекларованих в податковому обліку даних при визначені суми його податкового обов'язку.

Обов'язок суду встановити дійсні обставини справи при розгляді адміністративного позову безвідносно до позиції сторін випливає з офіційного з'ясування обставин справи як принципу адміністративного судочинства, закріпленого нормами статті 7, частин 4 та 5 ст. 11 КАС України (у редакції, чинній до внесення змін законом України від 03.10.2017) та закріплено також у частині 4 ст. 9 КАС України (у редакції, чинній на дату ухвалення цієї постанови).

Частиною 1 ст. 242 КАС України (у редакції, чинній на дату ухвалення цієї постанови) встановлено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права (частина 2 цієї статті)

Згідно з частиною 3 обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Вищенаведені порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права призвели до передчасних висновків щодо суті спору. Отже судове рішення апеляційного суду підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції

Відповідно до частини 2 ст. 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо: 1) суд не дослідив зібрані у справі докази; або 2) суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; 3) суд встановив обставини, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів.

Під час нового розгляду справи суду слід взяти до уваги викладене в цій постанові, перевірити належним чином доводи сторін щодо фактичної поставки позивачу товарів від ПП «Будівельний крепіж»; наявності у податкових накладних, виписаних від імені цього постачальника значення доказу правомірності формування податкового кредиту; дати належну оцінку обставинам, встановленим у вироці Дніпропетровського районного суду м. Дніпропетровська від 24.11.2011. У разі необхідності, зобов'язати сторони надати докази, яких не буде вистачати для з'ясування відповідних обставин, або ж витребувати такі докази у інших осіб, в яких вони можуть знаходитися; дати правильну юридичну оцінку встановленим обставинам та постановити рішення відповідно до вимог статті 242 КАС України.

Керуючись ст.ст. 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області задовольнити частково.

Скасувати постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12.03.2014, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і не підлягає оскарженню.

Головуючий суддя:І.А. Васильєва
Судді: С.С. Пасічник
В.П. Юрченко