Справа № 815/1709/15
Суддя: Гриців М.І.
Дата ухвалення: 2019-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

14 лютого 2019 року

Київ

справа №815/1709/15

адміністративне провадження №К/9901/5039/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого Гриціва М.І.,

суддів: Берназюка Я.О., Коваленко Н.В.,

розглянув у порядку письмового провадження за наявними матеріалами касаційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Європейський газовий банк» Оберемка Романа Анатолійовича (далі - Уповноважена особа Фонду, Фонд, Банк відповідно) на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2015 року (суддя Єфіменко К.С.) та постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 31 липня 2015 року (судді Вербицька Н.В., Яковлев Ю.В., Домусчі С.Д.) у справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24 до Фонду, Уповноваженої особи Фонду, за участю третьої особи - ОСОБА_25, про визнання незаконною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії, -

встановив:

У березні 2015 року позивачі через представника звернулися до суду з позовом, у якому просили:

- визнати незаконною бездіяльність Фонду щодо не включення позивачів до реєстру вкладників ОСОБА_2;

- зобов'язати включити позивачів до Загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в ОСОБА_2 за рахунок Фонду та відшкодувати кошти за вкладами в ОСОБА_2.

Позовні вимоги обґрунтували тим, що ОСОБА_25 була власником депозитних рахунків №№ НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3 та НОМЕР_4 у ОСОБА_2, на яких були розміщені грошові кошти у розмірі 4 000 000 грн, без врахування нарахованих відсотків. Договори про розміщення банківських вкладів ОСОБА_25 були розірвані та 18, 19 червня 2014 року до ОСОБА_2 були надані платіжні доручення про перекази з належних їй грошових коштів на рахунки позивачів у цьому ж банку. Однак Банк не виконав жодного з платіжних доручень. На момент одержання ОСОБА_2 зазначених платіжних доручень не діяло жодного обмеження щодо здійснення банківських операцій. Згідно з укладеними договорами позики між позивачами та ОСОБА_25, моментом переходу до позивачів права власності на грошові кошти є момент передачі грошей, який у зв'язку з тим, що гроші передаються у безготівковій формі, визначений сторонами моментом отримання ОСОБА_2 відповідного платіжного доручення від ОСОБА_25 про перерахування коштів на рахунки позивачів у ОСОБА_2. Тому відповідачі протиправно не включили їх (позивачів) до загального реєстру вкладників, які маю право на відшкодування коштів за рахунок Фонду.

Суди встановили, що ОСОБА_25 була власником депозитних рахунків №№ НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4 у ОСОБА_2, на яких були розміщені грошові кошти у сумі 4 000 000 грн, згідно з договорами банківського вкладу з фізичною особою №№ 336380, 336375, 344118, 344121.

ОСОБА_25 звернулася до ОСОБА_2 з відповідними заявами від 10 червня 2014 року про дострокове припинення строку дії цих банківських вкладів та, вважаючи їх такими що розірвані, 17 червня 2014 року уклала договори позики з: ОСОБА_3 на суму 200 000 грн; ОСОБА_4 на суму 20 000 грн; ОСОБА_5 на суму 200 000 грн; ОСОБА_6 на суму 200 000 грн; ОСОБА_7 на суму 200 000 грн; ОСОБА_8 на суму 200 000 грн; ОСОБА_9 на суму 200 000 грн; ОСОБА_10 на суму 200 000 грн; ОСОБА_11 на суму 200 000 грн; ОСОБА_12 на суму 200 000 грн; ОСОБА_13 на суму 90 000 грн; ОСОБА_14 на суму 200 000 грн; ОСОБА_15 на суму 200 000 грн; ОСОБА_16 на суму 200 000 грн; ОСОБА_17 на суму 200 000 грн; ОСОБА_18 на суму 200 000 грн; ОСОБА_19 на суму 200 000 грн; ОСОБА_20 на суму 100 000 грн; ОСОБА_21 на суму 200 000 грн; ОСОБА_22 на суму 200 000 грн; ОСОБА_23 на суму 200 000 грн; ОСОБА_24 на суму 200 000 грн.

З 18 по 19 червня 2014 року до ОСОБА_2 були надані платіжні доручення про перекази з належних ОСОБА_25 грошових коштів на рахунки позивачів на виконання договорів позики від 17 червня 2014 року:

- від 18 червня 2014 року № 84093 на суму 200 000 грн, отримувач -ОСОБА_3, рахунок № НОМЕР_5;

- від 19 червня 2014 року № 85426 на суму 20 000 грн, отримувач - ОСОБА_4, рахунок НОМЕР_6;

- від 18 червня 2014 року № 84084 на суму 200 000 грн, отримувач - ОСОБА_5, рахунок № НОМЕР_7;

- від 18 червня 2014 року № 84078 на суму 200 000 грн, отримувач - ОСОБА_6, рахунок № НОМЕР_8;

- від 19 червня 2014 року № 85418 на суму 200 000 грн, отримувач -ОСОБА_7, рахунок № НОМЕР_9;

- від 19 червня 2014 року № 85378 на суму 200 000 грн, отримувач -ОСОБА_8, рахунок № НОМЕР_10;

- від 18 червня 2014 року № 84092 на суму 200 000 грн, отримувач - ОСОБА_9, рахунок № НОМЕР_11;

- від 19 червня 2014 року № 85415 на суму 200 000 грн, отримувач - ОСОБА_10, рахунок № НОМЕР_12;

- від 18 червня 2014 року № 84088 на суму 200 000 грн, отримувач - ОСОБА_11, рахунок № НОМЕР_13;

- від 18 червня 2014 року № 84079 на суму 200 000 грн, отримувач - ОСОБА_12, рахунок № НОМЕР_14;

- від 18 червня 2014 року № 84094 на суму 90 000 грн, отримувач - ОСОБА_13, рахунок № НОМЕР_15;

- від 18 червня 2014 року № 84081 на суму 200 000 грн, отримувач - ОСОБА_14, рахунок № НОМЕР_16;

- від 18 червня 2014 року № 84080 на суму 200 000 грн, отримувач - ОСОБА_15, рахунок № НОМЕР_17;

- від 18 червня 2014 року № 84083 на суму 200 000 грн, отримувач - ОСОБА_16, рахунок № НОМЕР_18;

- від 18 червня 2014 року № 84086 на суму 200 000 грн, отримувач - ОСОБА_17, рахунок № НОМЕР_19;

- від 18 червня 2014 року № 84085 на суму 200 000 грн, отримувач - ОСОБА_18, рахунок № НОМЕР_20;

- від 18 червня 2014 року № 84087 на суму 200 000 грн, отримувач - ОСОБА_19, рахунок № НОМЕР_21;

- від 18 червня 2014 року № 84095 на суму 100 000 грн, отримувач - ОСОБА_20, рахунок № НОМЕР_22;

- від 18 червня 2014 року № 84089 на суму 200 000 грн, отримувач - ОСОБА_21, рахунок № НОМЕР_23;

- від 18 червня 2014 року № 84090 на суму 200 000 грн, отримувач - ОСОБА_22, рахунок № НОМЕР_24;

- від 18 червня 2014 року № 84082 на суму 200 000 грн, отримувач - ОСОБА_23, рахунок № НОМЕР_25;

- від 18 червня 2014 року № 84091 на суму 200 000 грн, отримувач - ОСОБА_24, рахунок № НОМЕР_26.

На підставі постанови Правління Національного банку України (далі - НБУ) від 16 липня 2014 року № 424 «Про віднесення публічного акціонерного товариства «Європейський Газовий Банк» до категорії неплатоспроможних», виконавча дирекція Фонду 16 липня 2014 року прийняла рішення № 57 про запровадження з 17 липня 2014 року тимчасової адміністрації та призначила уповноважену особу Фонду на тимчасову адміністрацію в ОСОБА_2.

18 листопада 2014 року виконавча дирекція Фонду прийняла рішення № 121 про початок ліквідації ОСОБА_2 та відповідно встановила строк з 25 листопада 2014 року по 06 січня 2015 року включно на звернення із заявами про отримання сум відшкодування, виплати яких здійснюються відповідно до Загального реєстру вкладників.

Позивачі звернулися до визначеного банку-агента публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» із заявами про виплату вкладу від 29 грудня 2014 року. Заяви залишилися без відповіді.

Позивачі, коли дізналися, що не включені до Загального реєстру вкладників, звернулися до Фонду із заявами від 31 грудня 2014 року з вимогою внести їх до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду. Фонд отримав ці заяви.

ОСОБА_3 та інші позивачі, вважаючи не включення їх до Переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, протиправним, звернулися до суду з цим позовом.

Одеський окружний адміністративний суд постановою від 16 квітня 2015 року позов задовольнив частково. Визнав незаконною бездіяльність Уповноваженої особи Фонду щодо не включення позивачів до реєстру вкладників ОСОБА_2, зобов'язав Уповноважену особу Фонду подати до Фонду інформацію щодо позивачів, як вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в ОСОБА_2 за рахунок Фонду, зобов'язав Фонд включити позивачів до Загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в ОСОБА_2 за рахунок Фонду, після включення позивачів до Загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в ОСОБА_2, зобов'язати Фонд відшкодувати кошти за вкладами в ОСОБА_2 позивачам у відповідних сумах. У задоволенні решти позовних вимог відмовив.

Одеський апеляційний адміністративний суд постановою від 31 липня 2015 року рішення суду першої інстанції змінив - у пункті 5 резолютивної частини постанови після слів ОСОБА_20 слова і цифри « 100 000 (сто тисяч) грн.» замінив на слова і цифри « 90 000 (дев'яносто тисяч) грн.». У решті постанову суду першої інстанції залишив без змін.

Ухвалюючи такі рішення, суди виходили із того, що відповідно до платіжних доручень ОСОБА_25 перерахувала кошти на рахунки позивачів на виконання договорів позики, які Банк отримав відповідно 18 та 19 червня 2014 року, про що свідчить штамп ОСОБА_2 з позначками «одержано банком, Одеське відділення № 1». Усупереч вимогам Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» Банк не здійснив жодного переказу коштів відповідно до прийнятих платіжних доручень. Суди зазначили, що постанова Правління НБУ від 17 червня 2014 року № 366/БТ (є банківською таємницею; далі - постанова № 366/БТ), якою до ОСОБА_2 застосовано заходи впливу за порушення банківського законодавства (зупинено здійснення таких операцій: залучення у вклади (депозити) коштів від фізичних осіб у національній та іноземній валютах, відкриття поточних рахунків (у тому числі карткових) та залучення на поточні рахунки клієнтів (у тому числі карткові) - фізичних осіб (резидентів) коштів у національній та іноземній валютах), не впливає на здійснення перерахунку грошових коштів з поточного рахунку ОСОБА_25 на поточні рахунки позивачів, оскільки вона не забороняла внутрішньобанківські перекази, які не пов'язані із зміною балансу ОСОБА_2. Врахували суди і відсутність на час розгляду справи відомостей про існування наказу Уповноваженої особи Фонду про визнання нікчемними правочинів щодо відкриття позивачами банківських рахунків.

Враховуючи порушення з боку ОСОБА_2 прав позивачів на банківський вклад, звернення позивачів до банку-агента із заявами про виплату вкладу, а також до Фонду про внесення їх до реєстру вкладників, суди дійшли висновку про незаконну бездіяльність відповідачів, яка стала наслідком не включення позивачів до Переліку вкладників, а в подальшому і не включення до Загального реєстру вкладників для здійснення виплат.

Суд апеляційної інстанції також зазначив, що посилання апелянта на наявність кредиторської вимоги ОСОБА_25 до ОСОБА_2 на загальну суму 4 379 183 грн 58 коп., яка була зареєстрована 12 грудня 2014 року та акцептована на суму 4 270 828 грн 93 коп. не спростовує висновків суду, оскільки вона скерована до Уповноваженої особи Фонду після подачі платіжних доручень ОСОБА_2 для перерахування грошових коштів на рахунки позивачів.

Уповноважена особа Фонду не погодилася із рішеннями судів першої й апеляційної інстанцій і звернулася із касаційною скаргою про їх скасування та направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Зокрема, зазначає, що суд першої інстанції взагалі не з'ясував, а суд апеляційної інстанції не взяв до уваги те, що позивачі не відповідають поняттю вкладника банку, оскільки на їхні рахунки кошти не перераховувались, отже їх помилково визначено вкладниками. Суди залишили поза увагою, що відповідно до постанови № 366/БТ було зупинено здійснення певних операцій в період з 17 червня по 18 грудня 2014 року. Зазначає, що на поточному рахунку ОСОБА_25 станом на 18, 19 червня 2014 року грошових коштів не було, оскільки кошти знаходилися на її депозитних рахунках, а платіжне доручення від платника банк приймає до виконання за умови, що його сума не перевищує суму, яка є на рахунках платника. Мовить й про, що платіжні доручення є підробленими і до ОСОБА_2 не подавалися, підписи особи (працівника банку) на копіях платіжних доручень не відповідають підписам працівників Одеського відділення № 1 ОСОБА_2. Станом на 19 червня 2014 року депозитні рахунки ОСОБА_25 на суму 4 000 000 грн достроково не розривалися. Понад те, ОСОБА_25 12 грудня 2014 року подала кредиторську вимогу на загальну суму 4 379 183 грн 58 коп., яка була акцептована на суму 4 270 828 грн 93 коп. Отже, кошти не перераховувались на рахунки позивачів.

Покликаються на порушення своїх процесуальних прав відповідача, оскільки суд не направив їм копії позовної заяви і не вирішив клопотання про розгляд справи в режимі відеоконференції.

Верховний Суд переглянув рішення судів попередніх інстанцій у межах касаційної скарги, з'ясував повноту фактичних обставин, встановлених судами, та правильність застосування норм матеріального та процесуального права і дійшов висновку про таке.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами встановлені Законом України від 23 лютого 2012 року № 4452-VІ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон № 4452-VІ).

Частиною першою статті 3 цього Закону встановлено, що Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Управління поточною діяльністю Фонду здійснює виконавча дирекція Фонду (частина перша статті 11 Закону № 4452-VІ).

Повноваження виконавчої дирекції Фонду визначені статтею 12 Закону № 4452-VІ передбачають, що виконавча дирекція Фонду у сфері забезпечення відшкодування коштів за вкладами визначає порядок відшкодування Фондом коштів за вкладами відповідно до розділу V цього Закону; приймає рішення про відшкодування коштів за вкладами у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідації банку.

Відповідно до статті 26 Закону № 4452-VІ, Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день прийняття рішення Національним банком України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних та початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами. Зобов'язання з виплати відсотків за вкладами, нарахованих під час здійснення тимчасової адміністрації, задовольняються відповідно до черговості, встановленої пунктом 4 частини першої статті 52 цього Закону.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону № 4452-VІ вкладник - фізична особа (крім фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката (пункт 4).

Вклад - кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, яка залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти (пункт 3).

Отже, Фонд відшкодовує вкладнику кошти у розмірі вкладу, що дає підстави вважати, що відшкодуванню підлягають кошти, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника), тобто такі, що фактично надійшли на рахунок вкладника.

У справі, що розглядається, у питанні про те, чи насправді кошти ОСОБА_25 надійшли на рахунки позивачів, суди обмежилися посиланням тільки на платіжні доручення про перекази грошових коштів, що належали ОСОБА_25 (рахунки №№ НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3 та НОМЕР_4), на рахунки позивачів на виконання договорів позики, які, як зазначили суди, відповідно до пункту 8.1 статті 8 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» не могли бути не виконані банком.

Попри це зазначені питання потребують більш поглибленого, ретельного дослідження з урахуванням усіх обставин, які мають значення для правильного вирішення спору. З'ясування цих обставини має основне (ключове) значення для встановлення фактичної і правової природи спору.

Зокрема, у цій справі суд першої інстанції взагалі не дав оцінки, а суд апеляційної інстанції обмежився формальною відповіддю щодо доводів відповідача про те, що у грудні 2014 року ОСОБА_25 звернулася до Уповноваженої особи Фонду із заявою про визнання грошових вимог кредитора, у якій зазначила, що станом на 18 листопада 2014 року на її депозитних рахунках №№ НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3 та НОМЕР_4 (ті самі рахунки, щодо яких ОСОБА_25 у серпні 2014 року звернулася із заявами про їх закриття та переведення коштів на рахунки позивачів) в ОСОБА_2 містяться 4 000 000 грн, а також нараховані проценти в сумі 379 183 грн 58 коп. і вона просить визнати її кредитором ОСОБА_2 на суму 4 379 183 грн 58 коп. Згідно з листом від 07 квітня 2015 року № вих.107-16-20 Банк розглянув заяву ОСОБА_25, акцептував кредиторську вимогу на суму 4 270 828 грн 93 коп. та відніс її до четвертої черги задоволення вимог кредиторів. Також в матеріалах справи містяться виписки з особових рахунків №№ НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3 та НОМЕР_4, які сформовані у квітні 2015 року за періоди з березня, травня 2014 року по квітень 2015 року, згідно з якими на цих рахунках на ім'я ОСОБА_25 розміщено 4 000 000 грн.

Ці обставини фактично залишилися не дослідженими, хоча вони мають, як згадано вище, значення для правильного вирішення спору.

Зокрема, залишилися не дослідженими обставини про те, чи були перераховані кошти з рахунків ОСОБА_25 на рахунки позивачів, чи все ж таки залишилися на її (ОСОБА_25) рахунках. Адже не може одна й та ж сума грошових коштів бути пред'явлена до відшкодування за вкладами за рахунок Фонду та фігурувати як акцептована кредиторська вимога. Необхідно з'ясувати, чи на момент визначення Уповноваженою особою Фонду вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, саме позивачі були вкладниками, на рахунках яких були грошові кошти, позичені в ОСОБА_25; дослідити інші обставини, пов'язані з рухом коштів ОСОБА_25, які зберігалися на її рахунках в ОСОБА_2, зокрема причини, умови, мотиви, що зумовили вчинення нею банківських дій, які фактично заперечують одна одну.

З огляду на вищевикладене, оскаржені судові рішення про часткове задоволення позову прийняті без встановлення фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, тому є передчасними.

Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 349 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду;

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 353 цього Кодексу підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

За таких обставин висновки судів першої та апеляційної інстанцій про наявність правових підстав для часткового задоволення позову є передчасними і зробленими без дослідження всіх зібраних у справі доказів, а тому судові рішення у справі підлягають скасуванню, а справа - передачі на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду суду необхідно врахувати викладене, у повній мірі дослідити всі зібрані у справі докази, надати належну правову оцінку аргументам учасників справи, всебічно перевірити всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінити докази, що мають юридичне значення для її розгляду і вирішення спору по суті, і, залежно від встановленого, прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, -

постановив:

Касаційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Європейський газовий банк» Оберемка Романа Анатолійовича задовольнити.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2015 року та постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 31 липня 2015 року скасувати.

Справу № 815/1709/15 направити на новий розгляд до Одеського окружного адміністративного суду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М.І. Гриців

Судді: Я.О. Берназюк

Н.В. Коваленко