Справа № 464/4964/18
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2019-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2019 рокуЛьвів№ 857/4408/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача Шинкар Т.І.,

суддів Пліша М.А.,

Глушка І.В.,

секретаря судового засідання Омеляновської Л.В.,

розглянувши у судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Сихівського районного суду м.Львова (головуючий суддя - Рудаков І.П.), ухвалене у відкритому засіданні в м.Львові о 14 год 11 хв. 07 листопада 2018 року, повне судове рішення складено 07 листопада 2018 року, у справі №464/4964/18 за позовом ОСОБА_3 до адміністративної комісії Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради про скасування постанови по справі про накладення адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И В:

29.08.2018 ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до адміністративної комісії Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради, просив скасувати постанову №200 від 16.08.2018 у справі про адміністративне правопорушення і закрити адміністративне провадження.

Рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 07 листопада 2018 року в задоволені позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволені позову, суд першої інстанції виходив з того, що адміністративна комісія Сихівської районної адміністрації ЛМР при винесенні оспорюваної постанови діяла в межах чинного законодавства, права особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, не порушувались, підстави для закриття справи про адміністративне правопорушення у зв'язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення відсутні.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що постанова №200 від 16.08.2018 винесена після спливу строків притягнення до адміністративної відповідальності. Скаржник вказує, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що не оскарження протоколів підтверджує згоду позивача з зазначеними в протоколі діями посадових осіб. Також зазначає, що оскільки відповідно до листа-відповіді Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради від 28.07.2017 №2301-2115 земельна ділянка за адресою АДРЕСА_1, не відноситься до земель комунальної власності та перебуває в користуванні іншої юридичної особи, позивач погодив розміщення літнього майданчика без прив'язки до стаціонарного об'єкта ресторанного господарства на земельній ділянці належній ПрАТ «ПІВДЕНЬЗАХІДЕЛЕКТРОМЕРЕЖБУД» з законним володільцем цієї земельної ділянки. Зазначає, що суд першої інстанції помилково визначив початок перебігу строку притягнення до адміністративної відповідальності з дати складення протоколу, а не з дати документального підтвердження виявлення адміністративного «правопорушення».

Учасники справи в судове засідання не з'явились, належним чином повідомленні про дату, час та місце розгляду справи, що відповідно до ч.3 ст.268 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) не перешкоджає розгляду справи.

Згідно з ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до положень ст.230 КАС України секретарем забезпечено ведення протоколу судового засідання.

Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилається скаржник, приходить до переконання, що оскаржуване рішення суду першої інстанції вимогам ст.242 КАС України не відповідає.

Як встановлено з матеріалів справи, 16.08.2018 адміністративною комісією Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради винесено постанову №200 у справі про адміністративне правопорушення, відповідно до якої на підставі протоколу про адміністративне правопорушення від 25.06.2018 №2-051б, відповідно до ст.36, ст.152 КУпАП на ОСОБА_3 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1700 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, а саме, за самочинне встановлення тимчасової споруди за адресою АДРЕСА_1.

Вважаючи вказану постанову протиправною, ОСОБА_3 звернувся із позовом до суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Відповідно до ст.152 Кодексу України про адміністративні правопорушення, в редакції чинній на час винесення оскаржуваної постанови, (далі - КУпАП) порушення державних стандартів, норм і правил у сфері благоустрою населених пунктів, правил благоустрою територій населених пунктів - тягнуть за собою накладення штрафу на громадян від двадцяти до вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб, громадян - суб'єктів підприємницької діяльності - від п'ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Статтею 218 КУпАП встановлено, що справи про адміністративні правопорушення, передбачені ст.152 КУпАП розглядають адміністративні комісії при виконавчих органах міських рад.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.255 КУпАП у справах про адміністративні правопорушення, що розглядаються органами, зазначеними в статтях 218 - 221 цього Кодексу, протоколи про правопорушення мають право складати посадові особи, уповноважені на те виконавчими комітетами сільських, селищних, міських рад (справи про адміністративні правопорушення, передбачені ст.152 КУпАП).

Рішенням Виконавчого комітету Львівської міської ради №294 від 30.04.2015 посадовим особам КП «Адміністративно-технічне управління», ЛКП «Муніципальна дружина», львівських комунальних підприємств, що обслуговують житловий фонд надано право складати протоколи про адміністративні правопорушення, передбачені ст.152 КУпАП.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної Постанови №200 у справі про адміністративне правопорушення від 16.08.2018 така винесена на підставі протоколу про адміністративне правопорушення від 25.06.2018 №2-051б та протоколу про адміністративне правопорушення від 25.06.2018 №2-054б, які складені інженером КП «Адміністративно-технічне управління» ОСОБА_4

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення №2-051б ОСОБА_3 здійснив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст.152 КУпАП тим, що по АДРЕСА_1, самочинно встановив літній майданчик.

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення №2-054б ОСОБА_3 здійснив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст.152 КУпАП тим, що по АДРЕСА_1, самочинно встановив ТС-МАФ.

Згідно з ч.1 ст.20 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» від 06.09.2005 №2807-IV (далі - Закон №2807-IV) організацію благоустрою населених пунктів забезпечують місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування відповідно до повноважень, установлених законом.

Ухвалою Львівської міської ради від 21.04.2011 №376 затверджено Правила благоустрою м.Львова пунктом 20 яких визначено відповідальність громадян та юридичних осіб за порушення у сфері благоустрою території, зокрема підпунктом 20.1.24 пункту 20.1 встановлено, що за самочинне встановлення літніх майданчиків, відгороджень, постійних і тимчасових огорож, риштувань, дорожніх знаків, кіосків, яток стаціонарних, спеціальних конструкцій зовнішньої реклами та несвоєчасна їх перереєстрація, самовільне паркування автомобілів у межах зони паркування накладається стягнення передбачене ст.152 КУпАП.

Відповідно до п.1.9 Правил благоустрою м.Львова самочинне встановлення (малої архітектурної форми, відкритого літнього майданчика, засобу зовнішньої реклами) - це встановлення малої архітектурної форми, відкритого літнього майданчика, засобу зовнішньої реклами, дозвіл на встановлення яких не видавався або закінчився і не був продовжений у передбачені терміни або був скасований у встановленому порядку.

Згідно з підпунктом 19.3.3 пункту 19.3 Правил благоустрою м.Львова уповноважені працівники комунального підприємства «Адміністративно-технічне управління» у частині нагляду за станом благоустрою малих архітектурних форм комерційного призначення, відкритих літніх майданчиків: відслідковують відповідність місць розміщення МАФ Перспективній схемі, відповідність МАФ та відкритих літніх майданчиків погодженим проектам (паспортам), наявність дозволів на встановлення МАФ та відкритих літніх майданчиків; забезпечують нагляд за підтриманням належного стану благоустрою відповідно до додатку 3 до цих Правил; складають протоколи про адміністративні правопорушення.

Ухвалою Львівської міської ради від 23.04.2015 № 4526 затверджено Положення про порядок розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м.Львові та Комплексну схему розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м. Львові відповідно до п.1.3 якого самовільно встановлена тимчасова споруда - тимчасова споруда, яка встановлена за відсутності одного із документів, передбачених цим Положенням: ухвали міської ради, договору оренди земельної ділянки чи договору оренди окремих конструктивних елементів благоустрою, паспорту прив'язки тимчасової споруди.

Згідно з п.2.18 Положення про порядок розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м.Львові контроль за встановленням тимчасових споруд здійснюють районні адміністрації та комунальне підприємство «Адміністративно-технічне управління».

Відповідно до пунктів 7.1, 7.3, 7.4 Положення про порядок розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м.Львові самовільно встановлені тимчасові споруди підлягають демонтажу. При виявленні самовільно встановленої тимчасової споруди складається акт довільної форми та районна адміністрація, на території якої розташована ТС, приймає рішення про її демонтаж у 10-денний термін. Акт обстеження підписують представники районної адміністрації, комунального підприємства «Адміністративно-технічне управління» та власник ТС.

З матеріалів справи встановлено, що 29.05.2018 начальником відділу соціально-економічного розвитку Залізничної районної адміністрації ОСОБА_5, провідним спеціалістом відділу соціально-економічного розвитку ОСОБА_6, інженером з благоустрою КП «Адміністративно-технічне управління» ОСОБА_4 проведено обстеження тимчасової споруди на АДРЕСА_1 на предмет законності функціонування та встановлено, що у вказаної тимчасової споруди відсутні документи, визначені Ухвалою Львівської міської ради №4526 від 23.04.2015, а отже ТС самовільно встановлена та підлягає демонтажу. Вказане зафіксовано актом обстеження.

Відповідно до ч.1 ст.38 КУпАП адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді).

При цьому, КУпАП не дає точного визначення поняття триваючого правопорушення і не розкриває його змісту, більше того, не надано у Кодексі й переліку триваючих правопорушень.

В свою чергу, триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила якісь певні дії чи бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності). Ці дії безперервно порушують закон протягом якогось часу. Іноді такий стан продовжується значний час і увесь час винний безперервно скоює правопорушення у вигляді невиконання покладених на нього обов'язків.

Триваючі правопорушення припиняються, якщо факт цих правопорушень виявлено компетентним органом при проведенні перевірок, а стягнення за такі адміністративні правопорушення може бути накладено в строк не пізніше ніж через два місяці з дня його виявлення.

Адміністративне правопорушення, передбачене ст.152 КУпАП є триваючим та вважається формально закінченим з моменту фіксування (виявлення) посадовими особами, уповноваженими на те виконавчими комітетами сільських, селищних, міських рад, а адміністративне стягнення може бути накладене не пізніше як через два місяці з дня виявлення цього правопорушення.

Водночас, суд апеляційної інстанції зауважує, що відповідно до ст.254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Таким чином, фіксація правопорушення у відповідному протоколі про адміністративне правопорушення є наслідком відповідних дій уповноважених осіб з перевірки наявності в діях особи складу адміністративного правопорушення та наявності підстав для притягнення такої особи до адміністративної відповідальності. Ці дії посадових осіб можуть вчинятися лише після виявлення правопорушення, тобто встановлення певного факту та загальних ознак вчиненого діяння.

Враховуючи, що факт встановлення ТС по АДРЕСА_1 за відсутності дозвільних документів зафіксовано актом обстеження від 29.05.2018 комісією у складі якої був представник комунального підприємства «Адміністративно-технічне управління» ОСОБА_4, яким у червні 2018 складено Протоколи про адміністративні правопорушення №2-051б та №2-054б, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що днем виявлення порушення, яке ставиться у вину позивачеві, слід вважати 29.05.2018, а тому відповідачем пропущено строки накладення адміністративного стягнення.

За таких обставин, на підставі системного аналізу законодавчих положень, враховуючи, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача - суб'єкта владних повноважень, який повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, що можуть бути використані як докази у справі, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що відповідачем не підтверджено належними та допустимими доказами дотримання строків накладення на ОСОБА_3 адміністративного стягнення за правопорушення, передбачене ст.152 КУпАП, не доведено дотримання при складанні протоколів про адміністративне правопорушення та розгляді справи про адміністративне правопорушення вимог статей 245 та 280 КУпАП щодо всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин, вирішення її в точній відповідності з законом, що призвело до порушення прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у статті 268 КУпАП.

Вказане у своїй сукупності дозволяє суду апеляційної інстанції дійти висновку, що постанова адміністративної комісії Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради у справі про адміністративне правопорушення №200 від 16.08.2018 не відповідає критеріям законності та обґрунтованості рішення суб'єкта владних повноважень, а тому підлягає скасуванню.

Згідно з ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Згідно з ч.2 ст.6 КАС України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

Так, у п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

З огляду на викладене, прецедентну практику ЄСПЛ, враховуючи положення ст.317 та ст.286 КАС України, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що висновки суду першої інстанції щодо правомірності винесення постанови №200 від 16.08.2018 не відповідають обставинам справи, такі зроблені з неправильним застосуванням норм процесуального права, а тому рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити нове рішення, яким скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення №200 від 16.08.2018 і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Керуючись статтями 230, 272, 286, 308, 310, 317, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Сихівського районного суду м.Львова від 07 листопада 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов позовом ОСОБА_3 до адміністративної комісії Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради про скасування постанови по справі про накладення адміністративного стягнення задовольнити.

Скасувати Постанову у справі про адміністративне правопорушення №200 від 16.08.2018 та закрити справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_3.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Т. І. Шинкар
судді М. А. Пліш
І. В. Глушко
Повне судове рішення складено 14.02.2019