Справа № 2340/3921/18
Суддя: Федотов Ігор В'ячеславович
Дата ухвалення: 2019-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 2340/3921/18 Суддя (судді) першої інстанції: Л.В. Трофімова
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Федотова І.В.,

суддів: Ганечко О.М. та Сорочка Є.О.,

за участю секретаря Седика Д.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Черкаській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2018 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Головного управління ДФС у Черкаській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки), -

ВСТАНОВИЛА:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Черкаській області про визнання протиправним та скасування вимоги від 05.09.2018 №18650-17 в сумі 12245 грн. 64 коп.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2018 року позовні вимоги задоволено.

Не погоджуючись із судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення було неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, порушено норми матеріального та процесуального права.

Сторони у судове засідання не з'явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_2 зареєстровано як фізичну особу - підприємця 19.12.2005.

З 01.01.2012 позивач перебуває на обліку як платник єдиного внеску. Відповідно до пенсійного посвідчення від 18.09.2006 № НОМЕР_1 позивач є пенсіонером.

Згідно довідки Головного управління ПФУ в Черкаській області від 20.09.2018 №4447/1 ОСОБА_2 перебуває на пенсійному обліку в Черкаському відділі Головного управління ПФУ в Черкаській області з 25.08.2006 та отримує пенсію за віком (дата народження 24.08.1951).

Відповідно до відомостей облікової картки платника ЄСВ за позивачем обліковано недоїмку зі сплати ЄСВ відповідно до самостійно поданої звітності про суми нарахованого ЄСВ у сумі 12245,64 грн.

Судом першої інстанції встановлено, що 05.01.2017 позивачем подано звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску у сумі 3797 грн. 64 коп.

03.01.2018 позивачем подано звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску у сумі 8448 грн.

ДПІ у м. Черкаси подано заяву позивачем 20.06.2018 (до прийняття відповідачем оскаржуваної вимоги), де зазначено, що ОСОБА_2 є пенсіонером, тому як фізична особа-підприємець, яка перебуває на загальній системі оподаткування не зобов'язана сплачувати ЄСВ згідно чинного законодавства з проханням зняти/здійснити коригування помилково вказаних сум у звітах.

Головне управління ДФС у Черкаській області за результатами розгляду заяви позивача від 20.06.2018 про помилково подані звіти про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2016 та 2017 роки повідомила листом від 06.07.2018, що у разі самостійного визначення платником бази нарахування єдиного внеску, сплата єдиного внеску здійснюється на загальних підставах, тому вважати звіт недійсним підстав немає.

05.09.2018 відповідачем прийнято вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-18650-17 у сумі 12245 грн. 64 коп., тобто після звернення позивача.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувану вимогу прийнято без урахування усіх обставин справи, зокрема, відповідачем не враховано, що позивач належить до категорії осіб, які звільняються від сплати єдиного внеску, оскільки відповідно є платником єдиного внеску, являється пенсіонером та отримує пенсію за віком.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апелянта, колегія суддів зазначає наступне.

Пунктом 2 ч.1 ст.1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» визначено, що єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.4 наведеного Закону платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Згідно з ч.4 ст.4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» особи, зазначені у пунктах 4 та 51 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Отже, фізичні особи-підприємці, що є пенсіонерами та обрали спрощену систему оподаткування, звільнені від сплати за себе єдиного внеску.

Як вірно враховано судом першої інстанції, позивач належить до категорії осіб, які звільняються від сплати єдиного внеску, оскільки відповідно до свідоцтва від 01.01.2012 серії НОМЕР_2 є платником єдиного внеску (а.с.17), згідно пенсійного посвідчення від 18.09.2006 № НОМЕР_1 позивач є пенсіонером (а.с.14) та згідно довідки Головного управління ПФУ в Черкаській області від 20.09.2018 № 4447/1 (а.с.24) ОСОБА_2 перебуває на пенсійному обліку в Черкаському відділі Головного управління ПФУ в Черкаській області з 25.08.2006 та отримує пенсію за віком.

Твердження апелянта на те, що факт подання звіту має розцінюватися як свідома активна дія про намір сплатити єдиний соціальний внесок, що свідчить про добровільний характер поведінки особи, колегія суддів відхиляє, оскільки позивачем не укладалася відповідна угода про добровільну участь у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування згідно вимог ч.4 ст.4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», що є виключною умовою для визнання позивача платником єдиного внеску за наведених обставин.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18 жовтня 2018 року у справі №806/1575/16.

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, оскаржувана вимога є протиправною, а тому суд першої інстанції прийняв правильне рішення про її скасування.

Таким чином, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, яким повно встановлено обставини справи та правильно застосовано норми матеріального і процесуального права.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.

Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Черкаській області залишити без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя:

Судді: