Справа № 1740/2204/18
Суддя: Іщук Лариса Петрівна
Дата ухвалення: 2019-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2019 рокуЛьвів№ 857/3036/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Іщук Л. П.,

суддів - Обрізка І. М., Онишкевича Т. В.,

за участю секретаря судового засідання - Джули В. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 21 вересня 2018 року, ухвалене головуючим суддею Друзенко Н. В. о 13:10 год у м. Рівному, у справі № 1740/2204/18 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Рівненській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

17 серпня 2018 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Рівненській області, в якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 21 березня 2018 року № 0008896/5102-1715.

На обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що належне йому нерухоме майно, на яке відповідачем нараховано податкові зобов'язання, використовується для ведення сільськогосподарського виробництва його сім'єю в межах діяльності Фермерського господарства «Теслугівське», а саме, для вирощування сільськогосподарських культур та їх реалізації, а відтак, таке не є об'єктом оподаткування податком на нерухоме майно.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 21 вересня 2018 року позов задоволено повністю.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій покликається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не врахував, що належне позивачу на праві власності майно не передано до складеного капіталу Фермерського господарства «Теслугівське», співзасновником якого він є, та не доведено використання такого майна у сільськогосподарській діяльності, відтак, на це майно не поширюються пільги зі сплати вказаного податку.

Позивач подав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому покликається на законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просить залишити його без змін.

В судове засідання з розгляду апеляційної скарги учасники справи не прибули, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, а тому відповідно до частини четвертої статті 229, статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційний суд ухвалив розгляд апеляційної скарги здійснити за відсутності учасників справи та без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши доповідь головуючого судді, проаналізувавши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 є власником нежитлової нерухомості, а саме - зернового току, загальною площею 3389,6 кв.м, що включає зерносховище, піднавіс, критий тік, піднавіс, зерномайданчик, вимощення, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.

21 березня 2018 року Головним управлінням ДФС у Рівненській області згідно з підпунктом 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України та відповідно до підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 цього Кодексу прийнято податкове повідомлення-рішення № 0008896/5102-1715, яким позивачу визначено податкове зобов'язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2017 рік в сумі 54233,6 грн.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції керувався тим, що нерухомість позивача не є об'єктом оподаткування податком на нерухоме майно, що обумовлює безпідставність та протиправність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28 грудня 2014 року № 71-VIII (далі - Закон № 71-VIII), який набрав чинності з 01 січня 2015 року, запроваджено новий місцевий податок, а саме податок на майно, який складається із: податку на майно, відмінне від земельної ділянки, транспортного податку та плати за землю.

Відповідно до підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Згідно з підпунктом 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є об'єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Базою оподаткування згідно з підпунктом 266.3.1 пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України є загальна площа об'єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

Згідно з пунктом 266.5 статті 266 Податкового кодексу України ставка податку для об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об'єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує три відсотки розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Відповідно до підпункту 266.6.1 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 статті 267 Податкового кодексу України передбачено, що обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів оподаткування фізичних осіб здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об'єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

Згідно з підпунктом 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком). Щодо новоствореного (нововведеного) об'єкта житлової та/або нежитлової нерухомості податок сплачується фізичною особою-платником починаючи з місяця, в якому виникло право власності на такий об'єкт.

Отже, із набранням 01 січня 2015 року чинності вказаними положеннями Податкового кодексу України, власники об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, є платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Разом з тим, підпункт «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України встановлює, що не є об'єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Таким чином, вказаною нормою законодавець передбачив конкретні умови, за наявності яких нерухомість не є об'єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки з прив'язкою до статусу суб'єкта, який володіє такою нерухомістю - сільськогосподарський товаровиробник, а також його зв'язку з фактом можливого використання у своїй діяльності.

Відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Держстандарту України від 17 серпня 2000 року № 507, будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства включають в себе будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарської силоси та інше.

В свою чергу, відповідно до статті 1 Закону України «Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001-2004 років» сільськогосподарський товаровиробник - це фізична або юридична особа, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією.

Як встановлено з матеріалів справи, 06 вересня 2007 року зареєстровано Фермерське господарство «Теслугівське», співзасновником якого є позивач ОСОБА_1 Основними видами діяльності вказаного фермерського господарства є: 01.11 Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур, 01.13 Вирощування овочів та баштанних культур, корнеплодів і бульбоплодів, 01.61 Допоміжна діяльність у рослинництві, 10.81 Виробництво цукру, 46.21 Оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин, 47.81 Роздрібна торгівля з лотків і на ринках харчовими продуктами, напоями та тютюновими виробами, 47.89 Роздрібна торгівля з лотків і на ринках іншими товарами.

Згідно із статутом Фермерського господарства «Теслугівське», затвердженим протоколом загальних зборів членів Фермерського господарства «Теслугівське» від 25 грудня 2017 року № 2, об'єкт нежитлової нерухомості - зерновий тік, загальною площею 3389,6 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, внесений позивачем до статутного фонду Фермерського господарства «Теслугівське» та переданий останньому на підставі акту прийому-передачі та грошової оцінки від 25 грудня 2017 року.

В підтвердження здійснення Фермерським господарством «Теслугівське» сільськогосподарської діяльності у 2017 році позивачем надано суду копії звітів про площі та валові збори сільськогосподарських культур, плодів, ягід і винограду на 1 грудня 2017 року та звіт про посівні площі сільськогосподарських культур під урожай 2017 року, згідно з якими зазначене господарство мало у власності та користуванні сільськогосподарські угіддя площею 163,20 га, з яких 99,20 га використовувало під зернові та зернобобові культури, а посівна площа озимих культур становила 60,00 га.

Відповідно до довідки Теслугівської сільської ради Радивилівського району Рівненської області від 02 липня 2018 року № 523, у 2017 році і по даний час на території Теслугівської ради сільської ради Фермерське господарство «Теслугівське» орендує земельну частку (пай) загальною площею 16,96 га, в тому числі ріллі - 16,96 га.

Крім того, довідкою Теслугівської сільської ради Радивилівського району Рівненської області від 02 липня 2018 року № 524 підтверджується, що нежитлові приміщення, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, а саме, зерновий тік, що включає зерносховище, піднавіси, критий тік, зерномайданчик, використовувалися позивачем у 2017 році для очищення та зберігання зерна, а також для збереження господарського інвентарю.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що об'єкт нежитлової нерухомості - зерновий тік, загальною площею 3389,6 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, фактично є нерухомістю сільськогосподарського товаровиробника - Фермерського господарства «Теслугівське» на праві користування, а позивач є одним із засновників цього господарства, основними видами діяльності якого по КВЕД є вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур тощо.

Відтак, згаданий вище об'єкт нерухомості не є об'єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в силу положень пункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, що свідчить про протиправність нарахування позивачу вказаного податку за 2017 рік оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням.

Вказана позиція відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній, зокрема, у постанові від 04 грудня 2018 року у справі № 649/593/16-а.

За наведених обставин, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, що відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.

З огляду на результат апеляційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв'язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, відповідно до частини шостої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розподіл судових витрат судом не змінюється.

Керуючись статтями 310, 315, 316, 321, 322, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Рівненській області залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 21 вересня 2018 року у справі № 1740/2204/18 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п'ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л. П. Іщук
судді І. М. Обрізко
Т. В. Онишкевич
Повне судове рішення складено 19 лютого 2019 року.