Справа № 826/14001/18
Суддя: Сорочко Євген Олександрович
Дата ухвалення: 2019-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

12 лютого 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Сорочка Є.О.,

суддів Коротких А.Ю.,

Федотова І.В.,

за участю секретаря с/з Грисюк Г.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 жовтня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправними дій, скасування рішення, зобов'язати вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з адміністративним позовом про:

- визнання протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області та рішення, викладене у формі листа від 21.02.2018 за № 5647/14, щодо відмови у реалізації права на переведення на пенсію за вислугою років у відповідності до норм ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ від 05.11.1991 (в редакції Закону № 2663-ІІІ від 12.07.2001), її призначенні та виплаті;

- скасування рішення, викладеного у формі листа від 21.02.2018 за № 5647/14;

- зобов'язання Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області здійснити призначення пенсії за вислугою років відповідно до норм ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ від 05.11.1991 (в редакції Закону № 2663-ІІІ від 12.07.2001) у розмірі 90 % від суми середньомісячного розміру заробітної плати, зазначеної у довідці Генеральної прокуратури України №18-387зп від 09.11.2017, виданої за 24 календарні місяці роботи, яка дає право на даний вид пенсії, та здійснювати її виплату без обмеження її максимального розміру у грошовому вимірі з 16.01.2018 - дня звернення, виплативши при цьому різницю між фактично отриманою та належною до виплати сумою.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 жовтня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Позивач в апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким позов задовольнити, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що позивач має право на отримання пенсії відповідно до норм ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ від 05.11.1991 (в редакції Закону № 2663-ІІІ від 12.07.2001) у розмірі 90 % від суми середньомісячного розміру заробітної плати, зазначеної у довідці Генеральної прокуратури України №18-387зп від 09.11.2017.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу просить відмовити у її задоволенні, посилаючись на необґрунтованість доводів скаржника.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Чернівецькій області та з 31.02.2015 отримувала пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) (а.с. 28, 32).

Згідно постанови Шевченківського районного суду м. Чернівці від 01.08.2016, залишеної без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 12.12.2016 (справа № 727/5216/16-а) у відповідності до вимог ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» 14.10.2014 № 1697- VII (далі - Закон № 1697- VII) позивачу з 04.02.2016 призначено пенсію за вислугою років.

В подальшому, на підставі пункту 4-7 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону № 1058-IV, у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017 № 2148-VIII (далі - Закон № 2148-VIII), позивача переведено на пенсію на умовах Закону № 1058-IV.

Позивач 16.01.2018 звернулася до відповідача з заявою про переведення пенсії на пенсію за вислугу років відповідно до ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" (а.с. 105), за результати розгляду якої відповідачем листом від 21.02.2018 № 5647/14 відмовлено в задоволенні заяви, посилаючись при цьому на відсутність законодавчих підстав для переведення на іншу пенсію (а.с. 49).

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернулась до суду з позовом.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновків про те, що законодавством, чинним на час звернення позивача за перерахунком розміру пенсії, не було передбачено можливість її перерахунку у зв'язку з підвищенням розміру заробітку працюючих працівників прокуратури.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789-XII (далі - Закон № 1789-XII) в редакції Закону України від 12.07.2001 № 2663-III, прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

В подальшому, до положень наведеної статті вносились зміни, а відсотковий розмір пенсії зменшувався з 80% до 60% від суми місячної заробітної плати.

Так, з 01.01.2015 положення частини другої статті 50-1 Закону № 1789-XII у редакції Закону України від 28.12.2014 № 76-VIII пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.

15.07.2015 набрав чинності Закон України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII (далі - Закон № 1697-VII). Пунктом 3 розділу XII «Прикінцеві положення» цього Закону визнано таким, що втратив чинність Закон № 1789-XII, крім <…> частини п'ятої статті 50, частин третьої, четвертої, шостої та одинадцятої статті 50-1 <…>.

Таким чином, положення Закону № 1697-VII, які регулювали питання призначення пенсії працівникам прокуратури втратили чинність. Вказане питання з 15.07.2015 врегульовано положеннями статті 86 Закону № 1697-VII.

Так, згідно частини другої статті 86 Закону № 1697-VII пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.

Як вбачається з ухвали Вінницького апеляційного адміністративного суду від 12.12.2016 у справі № 727/5216/16-а, позивач 04.02.2016, тобто вже після втрати чинності згаданими положеннями Закону № 1789-XII, звернулась до відповідача із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до нового Закону № 1697-VII.

На підставі прийнятих у справі № 727/5216/16-а судових рішень, відповідачем, як вже зазначалося, з 04.02.2016 призначено позивачу пенсію за вислугою років згідно Закону № 1697-VII.

В подальшому, 11.10.2017 набув чинності Закон № 2148-VIII, яким розділ XV "Прикінцеві положення" Закону № 1058-IV доповнено пунктом 4-7 такого змісту:

«Особам, пенсії/щомісячне довічне грошове утримання яким призначені відповідно до законів України <…> "Про прокуратуру" <…>, розмір яких з урахуванням перерахунку, передбаченого пунктом 4-3 цього розділу, розрахований за нормами цього Закону, буде більший, проводиться автоматичне, без їхнього звернення, переведення пенсії на умовах, передбачених цим Законом, за матеріалами пенсійних справ.

Особи, пенсію яким переведено на пенсію на умовах цього Закону, у будь-який час можуть звернутися до органів Пенсійного фонду для переведення на пенсію/щомісячне довічне грошове утримання за нормами законів України <…> "Про прокуратуру" <…> із встановленням розміру пенсії, отримуваного до такого переведення, з 1 числа місяця, що настає за місяцем, у якому надійшла така заява"».

Відповідно до частини 11 статті 86 Закону № 1697-VII прокурорам, які мають одночасно право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їхнім вибором.

Як зазначалося, позивач 16.01.2018 звернулася до відповідача із заявою про перерахунок пенсії за вислугу років відповідно до статті 50-1 Закону № 1789-XII.

Водночас, беручи до уваги, що позивач не раніше не отримувала пенсію згідно Закону № 1789-XII, до того ж положення якого (у тому числі щодо відсоткового розміру пенсії) станом час призначення пенсії та звернення із заявою про переведення вже втратили чинність, то колегія суддів підтримує висновок відповідача про відсутність підстав для переведення позивача на пенсію за вислугу років відповідно до статті 50-1 Закону № 1789-XII у редакції Закону України від 12.07.2001 № 2663-III у розмірі 90% від суми місячної заробітної плати.

Позивач не позбавлена права в порядку абзацу другого пункту 4-7 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону № 1058-IV звернутися до органів Пенсійного фонду для переведення на її пенсію за нормами Закону № 1697-VII із встановленням розміру пенсії, який вона отримувала раніше.

У колегії суддів також відсутні підстави вважати, що позивач мала законне очікування на призначення їй пенсії відповідно до статті 50-1 Закону № 1789-XII у редакції Закону України від 12.07.2001 № 2663-III у розмірі 90% від суми місячної заробітної плати, оскільки станом на 2001 рік право позивача на призначення спеціальної пенсії за вислугу років ще не виникло, а реалізувала вона його лише 04.02.2016 звернувшись з відповідною заявою до пенсійного органу, тобто у період дії нового Закону № 1697-VII. Тому посилання в апеляційній скарзі на обмеження її прав у зв'язку із прийняттям нових законів колегія суддів відхиляє.

Відповідно до пункту 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов'язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Доводи апеляційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, оскільки гуртуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про відмову у задоволенні позову. Проте, суд першої інстанції застосував до спірних правовідносин норми права, які не підлягають застосуванню, та зробив хибні висновки по суті спору. Так, суд першої інстанції помилково вважав, що спірні правовідносини пов'язані із перерахунком пенсії, позаяк спір у даній справі стосується переведення на інший вид пенсії. З огляду на це, оскаржуване рішення підлягає зміні в мотивувальній частині.

Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС).

Відповідно до пункту другого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

За змістом частини першої статті 317 КАС підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Оскільки висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, то оскаржуване судове рішення підлягає зміні в мотивувальній частині.

Керуючись статтями 34, 243, 317, 321, 325, 328, 329, 331 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Змінити рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 жовтня 2018 року в мотивувальній частині.

В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених пунктом другим частини п'ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. В інших випадках постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя Є.О. Сорочко

Суддя А.Ю. Коротких

Суддя І.В. Федотов

Повний текст постанови складений 15.02.2019.