Справа № 826/8839/17
Суддя: Сорочко Євген Олександрович
Дата ухвалення: 2019-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/8839/17 Суддя (судді) суду 1-ї інст.:
ПОСТАНОВА

Іменем України

12 лютого 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Сорочка Є.О.,

суддів Коротких А.Ю.,

Федотова І.В.,

за участю секретаря с/з Грисюк Г.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 жовтня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) визнання протиправним та скасування наказу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з адміністративним позовом, в якому просила визнати протиправним та скасувати наказ Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 30 березня 2017 року №101 про скасування реєстрації декларацій.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 жовтня 2018 року позов задоволено.

Відповідач в апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що оскаржуваний наказ є обґрунтованим та правомірним.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу просить відмовити у її задоволенні, посилаючись на необґрунтованість доводів скаржника.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що відповідачем відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 23 травня 2011 року №553 «Про затвердження Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю», на підставі наказу (розпорядження) Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська держана адміністрація) від 17.10.2016 №60 та звернення народного депутата України Білецького А.Є. від 27.01.2017 року №1410п, яке надійшло листом із Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 07.02.2017 №40-201-11/1066 складено направлення на проведення позапланової перевірки на АДРЕСА_1 строком дії з 22 березня 2017 року по 29 березня 2017 року.

За результатом позапланової перевірки відповідачем складено акт перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 28 березня 2017 року (далі - акт від 28 березня 2017 року).

Перевіркою встановлено, що позивачем, як замовником будівництва, до Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у м. Києві 12 серпня 2018 року подано Декларацію про початок виконання будівельних робіт з реконструкції квартири АДРЕСА_1.

Декларацію зареєстровано Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції у м. Києві 17 серпня 2016 року за №КВ 04.

Згідно Декларації позивачем заявлено реконструкцію квартири, розташованої на 24-му поверсі 24 поверхового будинку, категорія складності І - ІІІ, основні показники об'єкта будівництва відповідно до проектної документації: загальна площа квартири 328,0 кв.м., житлова площа квартири 165,0 кв.м.

В подальшому, позивачем до Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у м. Києві 10 жовтня 2016 року подано Декларацію про готовність до експлуатації об'єкта, який належить до І-ІІІ категорії складності реконструкція квартири АДРЕСА_1.

Декларацію зареєстровано Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції у м. Києві 11 жовтня 2016 року за №КВ 49.

Згідно наданих позивачем документів встановлено, що підрядником ТОВ "Благобудконсалт" відповідно до проектної документації, розробленої ФОП ОСОБА_6 (кваліфікаційний сертифікат серія АР №000280), виконані будівельні роботи із реконструкції квартири НОМЕР_1 з приєднанням частини технічного поверху і влаштуванням надбудови на даху багатоквартирного житлового будинку за вказаною адресою, чим змінено зовнішню конфігурацію приміщень квартири, загальна площа якої відповідно до проектної документації складала: до реконструкції - 223,0 кв.м., після реконструкції - 312,65кв.м.

Також встановлено, що замовником будівництва ОСОБА_4 у декларації про початок виконання будівельних робіт №КВ 04 в частині наявності містобудівних умов і обмеження забудови земельної ділянки зазначено пункт 25 Переліку об'єктів будівництва для проектування яких містобудівні умови і обмеження не надаються, затвердженого наказом Мінрегіону від 07.07.2011 №109 (далі - Перелік) (містобудівні умови і обмеження не надаються для реконструкції житлових та нежитлових приміщень без зміни їх зовнішньої конфігурації, улаштування в існуючих житлових будинках, адміністративно-побутових будівлях підприємств та громадських будівлях вбудованих приміщень громадського призначення).

Вважаючи, що замовником будівництва гр. ОСОБА_7 наведені недостовірні дані у декларації про початок виконання будівельних робіт №КВ 04 в частині необхідності отримання містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки, а також в частині характеристики житлових будинків чим порушено частину 8 статті 36 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", Департаментом з питань Державного архітектурно-будівельного контролю м. Києва видано оскаржуваний наказ від 30 березня 2017 року №101, яким скасовано реєстрацію Декларації про початок виконання будівельних робіт "Реконструкція квартири АДРЕСА_1" від 17 серпня 2016 року №КВ 04, скасовано реєстрацію декларації про готовність до експлуатації об'єкта ,який належить до І-ІІІ категорії складності "Реконструкція квартири АДРЕСА_1" від 11 жовтня 2016 року №КВ 49.

Не погодившись з таким рішенням, позивач звернувся до суду з позовом.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновків про те, що на момент складання акту перевірки та прийняття оскаржуваного наказу будівельні роботи на об'єкті завершено, право власності на реконструйований об'єкт зареєстровано, а відтак, відповідач не мав права на проведення позапланової перевірки та прийняття оскаржуваного наказу. У визначений строк відповідачем не вжито заходів щодо виявлення порушень, які в подальшому стали підставою для прийняття оскаржуваного наказу.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011 № 3038-VI (далі - Закон № 3038-VI) державний архітектурно-будівельний контроль - сукупність заходів, спрямованих на дотримання замовниками, проектувальниками, підрядниками та експертними організаціями вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт.

Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Порядок здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 23 травня 2011 року № 553 (далі - Порядок № 553).

Згідно пункту 1 Порядку № 553 державний архітектурно-будівельний контроль відповідно до повноважень, визначених статтею 7 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", здійснюється <…> структурними підрозділами з питань державного архітектурно-будівельного контролю Київської та Севастопольської міських держадміністрацій.

Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється посадовими особами органів державного архітектурно-будівельного контролю відповідно до їх посадових інструкцій та функціональних повноважень (пункт 3 Порядку № 553).

Відповідно до пункту 5 Порядку № 553 державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється у порядку проведення планових та позапланових перевірок за територіальним принципом.

Позаплановою перевіркою вважається перевірка, яка не передбачена планом роботи органу державного архітектурно-будівельного контролю.

Відповідно до частин першої, другої статті 16 Закону України «Про статус народного депутата України» від 17.11.1992 № 2790-XII народний депутат має право на депутатське звернення до органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, керівників підприємств, установ і організацій, незалежно від форм власності та підпорядкування, об'єднань громадян з питань, пов'язаних з депутатською діяльністю, і брати участь у розгляді порушених ним питань.

Депутатське звернення - викладена в письмовій формі пропозиція народного депутата, звернена до органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, керівників підприємств, установ і організацій, об'єднань громадян здійснити певні дії, дати офіційне роз'яснення чи викласти позицію з питань, віднесених до їх компетенції.

Орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадові особи, керівники підприємств, установ і організацій, об'єднань громадян, яким адресовано депутатське звернення, зобов'язані протягом 10 днів з моменту його одержання розглянути і дати письмову відповідь. У разі неможливості розгляду звернення народного депутата у визначений строк його повідомляють про це офіційним листом з викладенням причин продовження строку розгляду. Строк розгляду депутатського звернення, з урахуванням продовження, не може перевищувати 30 днів з моменту його одержання.

Відповідно до пункту 7 Порядку № 553 підставами для проведення позапланової перевірки є <…> звернення фізичних чи юридичних осіб про порушення суб'єктом містобудування вимог містобудівного законодавства.

Таким чином, звернення фізичних осіб, у тому числі народного депутата, може бути підставою для проведення органами архітектурно-будівельного контролю позапланової перевірки.

Водночас, така перевірка має бути здійснена контролюючим органом в встановленому порядку та у визначені строки. Наведене кореспондується із обов'язком адміністративного суду перевіряти у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень чи прийняті (вчинені) вони своєчасно (пункт 10 частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС)).

Так, відповідно до пункту 7 Порядку № 533 строк проведення позапланової перевірки не може перевищувати п'яти робочих днів, а у разі потреби може бути одноразово продовжений за письмовим рішенням керівника відповідного органу державного архітектурно-будівельного контролю чи його заступника не більше ніж на два робочих дні.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем 14.02.2017 за вх.№073/792 отримано від Держархбудінспекції звернення народного депутата Білецького А.Є. щодо перевірки відповідності спірного об'єкта будівництва (квартири з надбудовою).

Відповідачем 22.02.2017 за №073-1509 надіслано позивачу листа у якому було повідомлено про те, що Департамент з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) в межах повноважень на підставі звернення народного депутата проводить перевірку дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності під час виконання будівельних робіт із реконструкції спірної квартири. У вказаному листі також наголошено про необхідність прибуття позивача або його представника до відповідача 06.03.2017 разом із документами згідно переліку.

Таким чином, наприкінці лютого - напочатку березня 2017 року відповідачем здійснювалися заходи державного архітектурно-будівельного контролю (дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності суб'єктами містобудування) на підставі відповідного звернення народного депутата, тобто фактично здійснювалася позапланова перевірка.

Проте, як вірно зазначив суд першої інстанції, у визначений пунктом 7 Порядку № 533 п'ятиденний строк будь-яких документів, у тому числі і акту перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівельної діяльності, акту про недопуск посадових осіб що перевірки чи інших документів, які б свідчили про перешкоджання позивачем чи іншими особами проведенню перевірки, неможливості її здійснення тощо, відповідачем не складалися.

Не зважаючи на це, відповідачем 22 березня 2017 року складено направлення на проведення перевірки, згідно якого головного державного інспектора направлено для здійснення позапланової перевірки об'єкту позивача.

Тобто фактично 22 березня 2017 року відповідачем розпочато ще одну перевірку з тих же підстав, що й перевірку, яка здійснювалася ним раніше наприкінці лютого - напочатку березня 2017 року.

Проте, як вірно наголосив суд першої інстанції, нормами чинного законодавства не передбачено права органів державного архітектурно-будівельного контролю здійснювати повторні позапланові перевірки з тих самих підстав.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Частиною другою статті 6 КАС передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

У пункті 74 Рішення у справі «Лелас проти Хорватії» і пункті 70 Рішення у справі «Рисовський проти України» Європейський Суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу "належного урядування" та пояснив його практичне значення, зокрема, зазначивши, що держава, чиї органи влади не дотримувалися своїх власних внутрішніх правил та процедур, не повинна отримувати вигоду від своїх правопорушень та уникати виконання своїх обов'язків. Іншими словами, ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи, особливо якщо при цьому немає жодного іншого приватного інтересу. Принцип "належного урядування" передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах "Беєлер проти Італії" [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000-I, "Онер'їлдіз проти Туреччини" [ВП] (Oneryildiz v. Turkey [GC]), заява № 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, "Megadat.com S.r.l. проти Молдови" (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і "Москаль проти Польщі" (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року).

Зокрема, на державні органи покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і "Тошкуце та інші проти Румунії" (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах "Онер'їлдіз проти Туреччини" (Oneryildiz v. Turkey), п. 128, та "Беєлер проти Італії" (Beyeler v. Italy), п. 119).

З огляду на викладене, на переконання колегії суддів, бездіяльність посадових осіб контролюючого органу щодо неоформлення належним чином у визначений строк результатів чи обставин неможливості проведення першої перевірки, з огляду на принципи належного урядування та юридичної визначеності, не наділяє контролюючий орган правом усувати недоліки у своїй діяльності шляхом здійснення повторних позапланових заходів відносно суб'єкта містобудування.

З огляду на викладене, колегія суддів підтримує висновок суду першої інстанції про неправомірність проведення спірної перевірки у період з 22.02.2017, результати якої оформлені актом, що слугував підставою для прийняття оскаржуваного наказу.

Верховний Суд України у спорах, де мало місце незаконне проведення контролюючим органом перевірки (постанова від 27 січня 2015 року у справі № 21-425а14) виклав правову позицію, яку підтримав також і Верховний Суд у постановах від 05 лютого 2019 року у справі №821/1157/16, від 05 лютого 2019 року у справі №2а-10138/12/2670, від 04 лютого 2019 року у справі №807/242/14 та ін., згідно якої у випадку незаконності перевірки, прийнятий за її результатами акт індивідуальної дії підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

Отже, рішення суду першої інстанції про скасування оскаржуваного наказу є правильним. Проте, колегія суддів вважає помилковими мотиви суду першої інстанції щодо суті виявлених порушень.

Відповідно до частини другої статті 39-1 Закон № 3038-VI у разі виявлення інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю факту подання недостовірних даних, наведених у надісланому повідомленні чи зареєстрованій декларації, які є підставою вважати об'єкт самочинним будівництвом, зокрема якщо він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту або будівельного паспорта, реєстрація такого повідомлення або декларації підлягає скасуванню інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Отже, повідомлення або декларація про початок будівництва/введення об'єкта в експлуатацію може бути скасована у разі встановлення факту подання недостовірних даних і як наслідок відсутності відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи.

Згідно частини першої статті 9 Закону України «Про архітектурну діяльність» від 20.05.1999 № 687-XIV будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об'єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності".

Відповідно до частини п'ятої статті 26 Закону № 3038-VI проектування та будівництво об'єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: 1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних; 2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; 3) затвердження проектної документації; 4) виконання підготовчих та будівельних робіт; 5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів; 6) реєстрація права власності на об'єкт містобудування.

Відповідно до частини першої статті 29 Закону № 3038-VI основними складовими вихідних даних є: 1) містобудівні умови та обмеження; 2) технічні умови; 3) завдання на проектування.

За змістом пункту 8 частини першої статті 1 Закону № 3038-VI містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки (далі - містобудівні умови та обмеження) - документ, що містить комплекс планувальних та архітектурних вимог до проектування і будівництва щодо поверховості та щільності забудови земельної ділянки, відступів будинків і споруд від червоних ліній, меж земельної ділянки, її благоустрою та озеленення, інші вимоги до об'єктів будівництва, встановлені законодавством та містобудівною документацією.

Відповідно до частини третьої статті 29 Закону № 3038-VI перелік об'єктів будівництва, для проектування яких містобудівні умови та обмеження не надаються, визначає центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері будівництва, архітектури, містобудування.

Перелік об'єктів будівництва, для проектування яких містобудівні умови та обмеження не надаються затверджений наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 06.11.2017 № 289 (далі - Перелік № 289), у пункті 25 якого міститься «реконструкція житлових та нежитлових приміщень без зміни їх зовнішньої конфігурації та функціонального призначення, розміщення в існуючих житлових будинках, адміністративно-побутових та громадських будівлях вбудованих приміщень громадського призначення».

Аналіз викладених норм дає підстави для висновку, що при здійсненні реконструкції житлових та нежитлових приміщень без зміни їх зовнішньої конфігурації, містобудівні умови не надаються. Проте, при здійсненні такої реконструкції, за результатами якої зовнішня конфігурація об'єкта будівництва змінюється, містобудівні умови є обов'язковими.

З огляду на це, зазначення у декларації про початок будівництва недостовірних відомостей щодо відсутності необхідності отримання містобудівних умов та обмежень згідно пункту 25 Переліку № 289 і, як наслідок, неотримання таких містобудівних умов та обмежень, на переконання суддів, підпадає під ознаки самочинного будівництва для цілей застосування частини другої статті 39-1 Закон № 3038-VI (об'єкт збудований без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи).

Як вбачається з матеріалів справи, у даному випадку позивачем здійснювалася реконструкція квартири, що була пов'язана із об'єднанням такої квартири із технічними приміщеннями. Отже, площа квартири, реконструкцію якої здійснював позивач, після завершення будівництва була змінена внаслідок приєднання до неї технічних приміщень.

При цьому, надання позивачу у власність (користування) спірних приміщень (технічних приміщень та квартири), не свідчить що при їх реконструкції (об'єднання) площа, зовнішні межі новоствореного об'єкта збігалися із розмірами квартири, що реконструювався.

Введення в експлуатацію та реєстрація права власності на об'єкт будівництва не може бути підставою для висновку про правомірність реконструкції такого об'єкта та виправданням відсутності всіх необхідних для здійснення такої реконструкції документів.

Тому, зазначення у декларації про початок будівництва про те, що згідно пункту 25 Переліку № 289 містобудівні умови і обмеження не вимагаються, не відповідає обставинам справи, позаяк при здійсненні спірної реконструкції зовнішня конфігурація квартири змінилася (збільшилася площа шляхом приєднання технічних приміщень).

При цьому, суд першої інстанції помилково послався на рішення Верховного Суду у справі №826/20445/16, у якій мали місце суттєво інші обставини справи, які стосувалися коригування проектної документації, при тому, що містобудівні умови та обмеження, на відміну від обставин справи, що розглядається, були наявні.

З огляду на викладене, висновки суду в цій частині є помилковими.

Не зважаючи не це, колегія суддів наголошує, що обставини, встановленні у ході проведення незаконної перевірки, що покладенні в основу рішення суб'єкта владних повноважень, у будь-якому випадку не можуть свідчити про правомірність такого рішення.

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про задоволення позову, проте навів помилкові мотиви.

Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС).

Відповідно до пункту другого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

За змістом частини першої статті 317 КАС підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Оскільки судом неправильно застосовано норми матеріального права, то оскаржуване судове рішення підлягає зміні в мотивувальній частині.

Керуючись статтями 34, 243, 317, 321, 325, 328, 329, 331 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) задовольнити частково.

Змінити рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 жовтня 2018 року в мотивувальній частині.

В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Є.О. Сорочко

Суддя А.Ю. Коротких

Суддя І.В. Федотов

Повний текст постанови складений 18.02.2019.