Справа № 174/36/19
Суддя: Борцова А. А.
Дата ухвалення: 2019-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЄУН 174/36/19
н/п 2-а/174/2/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

29 січня 2019 року м.Вільногірськ

Вільногірський міський суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді - Борцової А.А.,

за участю секретаря - Килинчук Л.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора 3 батальйону 1 роти Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції ОСОБА_2, третя особа - Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції про визнання дій неправомірними, визнання протиправною і скасування постанови про накладення адміністративного стягнення в справі про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому прохає визнати протиправною та скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення серії ЕАВ № 815681 від 24.12.2018 року про накладення на нього адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, передбаченому ч.3 ст.121 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 340 грн., винесену інспектором 3 батальйону 1 роти УПП в Дніпропетровській області лейтенантом поліції ОСОБА_2, дії якого просить визнати незаконними, мотивуючи тим, що 24.12.2018 року останнім винесена вказана постанова та його притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він керував транспортним засобом, який підлягає обовязковому технічному огляду, але своєчасно його не пройшов, чим порушив п.31.3 б ПДР. Вважає, що постанова є протиправною та підлягає скасуванню виходячи з наступного. Так, 24 грудня 2018 року він прямував на належному йому мікроавтобусі FORD TRANST вантажопідйомністю 0,895 тн, д/н НОМЕР_1, трасою М-04 з міста Дніпропетровська до міста Вільногірська Дніпропетровської області. Близько 18 години 10 хвилин на посту 152 км його зупинив патрульний поліцейський та запитав документи на транспортний засіб. Надав йому водійське посвідчення, технічний паспорт на мікроавтобус. Працівник поліції попросив у нього протокол про проходження обовязкового технічного контролю, на що відповів, що його мікроавтобус вантажопідйомністю до 3,5 т та він не використовує його з метою отримання прибутку і відповідно до п.2 ч.2 ст.35 Закону України «Про дорожній рух», його транспортний засіб не підлягає обовязковому технічному контролю. Після чого його було запрошено у приміщення посту, де відповідачем було складено оскаржуєму постанову. Прохав інспектора внести у документ інформацію, що його транспортний засіб має вантажопідйомність до 3,5 тн і не використовується ним для отримання прибутку, але інспектор відповів, що це не має значення при складанні постанови, а він цю інформацію може повідомити у суді. На його заперечення, що нічого не порушував і буде оскаржувати постанову у судовому порядку, інспектор відповів, що це його право, та не складаючи протоколу про адміністративне правопорушення, відповідач ОСОБА_2 склав оскаржуєму постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення і надав йому для підпису. Він ознайомився з постановою, зазначив у ній що не згоден з нею, підписав, отримав копію постанови. У відповідності до п.2 ч.2 ст.35 Закону України «Про дорожній рух» обовязковому технічному контролю не підлягають легкові автомобілі, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, вантажні автомобілі незалежно від форми власності вантажопідйомністю до 3,5 тонни, причепи до них - із строком експлуатації до двох років. Також він має страховий поліс обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу № АК/2303938, в якому вказано, що його транспортний засіб не підлягає обовязковому технічному контролю. Крім того вважає, що у даному випадку інспектор поліції повинен був скласти протокол про адміністративне правопорушення у відповідності до розділу IV «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі». Просить на підставі ст.288 КУпАП України звільнити його від сплати судового збору; визнати дії інспектора 3 батальйону 1 роти УПП в Дніпропетровській області ОСОБА_2 щодо складання постанови серії ЕАВ № 815681 від 24 грудня 2018 р. про адміністративне правопорушення про накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 340 гривень за порушення ст.121 ч.3 КУпАП, незаконними; визнати постанову серії ЕАВ № 815681 від 24 грудня 2018 р. про адміністративне правопорушення протиправною та скасувати її, а провадження по справі закрити.

Ухвалою Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 23.01.2019 р. до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на боці відповідача, притягнуто Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримав, посилаючись на вищевказані обставини та просив його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, про дату та час судового засідання повідомлений належним чином.

Представник відповідача та третьої особи ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, про дату та час судового засідання повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи за його відсутності , надав письмові пояснення, згідно яких просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, мотивуючи тим, що дії інспектора 3 батальйону 1 роти Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції ОСОБА_2 щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності є законними, а рішення прийнято відповідачем в межах його повноважень та з дотриманням вимог КУпАП, що підтверджується відеозаписом з нагрудного відеореєстратора, яким зафіксовано розгляд справи, який проводився згідно чинного законодавства. Питання стосовно визнання дій посадової особи щодо складання постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності незаконними або визнання постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності неправомірною, чинним законодавством не передбачено, а відтак позовні вимоги в частині визнання дій посадової особи протиправними не можуть підлягати задоволенню. Також питання стосовно визнання дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень не входить до підсудності місцевих загальних судів та відноситься до юрисдикції адміністративних окружних судів, а тому не може бути розглянуто, а позивач не надав жодних доказів, які спростовували б факт вчинення ним адміністративного правопорушення передбаченого ч.3 ст. 121 КУпАП. (а.с.45-49).

Вислухавши позивача, дослідивши письмові докази по справі, оглянувши наданий стороною відповідача відеозапис фіксації складання оскаржуємої постанови, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню по наступним підставам.

Так, в судовому засіданні встановлено, що підтверджується матеріалами справи, що відповідач ОСОБА_2, який є субєктом владних повноважень, діючи у межах своєї компетенції, виніс постанову серії ЕАВ № 815681 від 24.12.2019 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у розмірі 340,00 грн. за те, що він 24.12.2018 року, о 18.10.56 год. в с.Світлогірське М 04 152 км, керував транспортним засобом FORD TRANZIT днз АЕ 8956НХ, який підлягає обовязковому технічному контролю, але вчасно його не пройшов, чим порушив п.п.31.3.6 ПДР України- експлуатація транспортних засобів, які не пройшли обовязків технічний контроль та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.121 КУпАП та наклав на позивача штраф у розмірі 340 гривень (а.с. 4).

Відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії СХО 783932 від 05.11.2016 р., ОСОБА_1 є власником вантажного фургону малотоннажного, категорії В- FORD TRANZIT днз АЕ 8956НХ, 1999 р.в., маса якого без навантаження становить 1545 (а.с.6)

Згідно копії поліса № АК 2303938 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, виданого «Страховою компанією «Країна»» 15.08.2018 р., транспортний засіб FORD TRANZIT днз АЕ 8956НХ не підлягає обовязковому технічному контролю. (а.с.7)

Відповідно до ч.2 ст.19, ст.55 та ч.3 ст.62 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, а обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ч.3 ст.121 КУпАП, керування водієм транспортним засобом, що підлягає обовязковому технічному контролю, але своєчасно його не пройшов, тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до положень ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст.222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема, частинами 1,2,3,5,6 ст.121 КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень. Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених, зокрема ч.3 ст.122 КУпАП.

Відповідно до ст.ст.258, 280, 283 КУпАП, протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі. Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення. У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобовязаний зясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Згідно з ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Згідно КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення, у тому числі й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності (ч.ч.1, 2 ст.7); завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (ст. 245).

Відповідно до ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил,норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Разом з тим, відповідачем у цій справі у відповідності зі своїм обов'язком доказування, встановленим ст.77 КАС України, доказів на підтвердження вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч.3 ст.121 КУпАП та правомірності рішення відповідача щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності, не надано, тому враховуючи принцип змагальності адміністративного процесу та встановлений КАС України обов'язок відповідача щодо доказування правомірності свого рішення, суд вирішує спір на підставі наявних у справі матеріалів.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.286 КУпАП, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень у справах про притягнення до відповідальності, місцевий загальний суд як адміністративний, зокрема, має право скасувати рішення субєкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Згідно п.1 ст.247 Кодексу України про адміністративне правопорушення провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У постанові по справі про адміністративне правопорушення, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Крім того, відповідно до принципу 6 Рекомендації № R (91) 1 Комітету ОСОБА_4 Європи державам-членам стосовно адміністративних санкцій, ухваленої 13 лютого 1991 року, при застосуванні адміністративних санкцій, окрім сформульованих у Резолюції (77) 31 принципів справедливої адміністративної процедури, що звичайно застосовуються до адміністративних актів, слід керуватися такими особливими принципами:1) особа, стосовно якої розглядається можливість застосування адміністративної санкції, попередньо інформується щодо фактів, які їй ставляться в вину; 2) вона має достатньо часу для підготовки свого захисту залежно від складності справи та суворості санкцій, що можуть бути застосовані; 3) вона або її представник інформується стосовно характеру доказів у справі, зібраних проти неї; 4) вона має можливість висловити свою думку перед оголошенням рішення про санкцію; 5) адміністративний акт про застосування санкцій містить мотиви, на яких вона ґрунтується.

Приписами ст.129 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, задекларовано, що основними засадами судочинства, серед іншого, є змагальність та забезпечення доведеності вини.

Відповідно до ч.1 ст.9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обовязковість яких надана Верховною ОСОБА_4 України є частиною національного законодавства України.

Враховуючи вищевказані вимоги та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17 липня 1997 року Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п.1 ст.32 Конвенції) неодноразово наголошував, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом».

Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів: (п.45 Рішення ЄСПЛ у справі «Бочаров проти України» від 17.06.2011 р., заява №21037/05; п.75 Рішення ЄСПЛ у справі «Огороднік проти України» від 05.05.2015 р., заява № 29644/10; п.52 Рішення ЄСПЛ у справі «Єрохіна проти України» від 15.02.2013 р., заява №12167/04).

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 10 вересня 2013 року (справа № 21-183а13), також аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 25 листопада 2014 року у справі № 21-519а14.

Разом з тим, як встановлено в судовому засіданні, позивач під час розгляду справи про адміністративне правопорушення відповідачем заперечував факт вчинення ним правопорушення, порушення в автоматичному режимі не фіксувалося, а запис з камери, що здійснювався працівником поліції, наданий представником відповідача під час судового розгляду справи, суд не приймає у якості допустимого доказу по справі, оскільки він фактично містить лише запис спілкування працівника поліції та позивача під час складання оскаржуваної постанови, тому даний запис будь-якого доказового значення на підтвердження факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.121 КУпАП, не має.

Також, порушення в автоматичному режимі чи за допомогою інших технічних засобів не фіксувалося, однак відповідачем в порушення п.3 розділу ІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих не в автоматичному режимі, затвердженою Наказом МВС України № 1395 від 07 листопада 2015 року, протокол про адміністративне правопорушення не складено.

Крім того, при винесені постанови у справі про адміністративне правопорушення відповідачем не зазначені обставини, які обтяжують чи помякшують відповідальність правопорушника, не зазначені дані про майновий стан позивача та не надана оцінка його запереченням щодо факту вчинення адміністративного правопорушення оскільки будь-яких доказів на їх спростування не наведено, тобто мотиви прийнятого рішення відповідачем не наведені.

Вказані обставини, на думку суду, свідчать про те, що при притягненні відповідачем позивача до адміністративної відповідальності, право на захист останнього зазнало суттєвого обмеження, внаслідок чого весь розгляд справи відносно позивача відповідачем, який є субєктом владних повноважень, набув несправедливого характеру, а постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не відповідає вимогам закону у розумінні ст.ст.280, 283-285 КУпАП та суперечить основним завданням та принципам КУпАП, встановленим ст.ст.1,7 КУпАП, оскільки при її винесенні відповідачем не враховано усі обставини, що мали значення для прийняття рішення, зокрема, не надана оцінка запереченням позивача щодо факту порушення, постанова не містить мотивів прийнятого рішення відповідачем та посилання на будь-які докази на підтвердження факту вчинення позивачем правопорушення, який цей факт на місці розгляду справи заперечував, що в цілому свідчить про те, що відповідач при прийнятті рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, діяв упереджено та нерозсудливо.

До того ж, згідно з п.2 ч.2 ст.35 Закону України «Про дорожній рух» обов'язковому технічному контролю не підлягають, зокрема легкові автомобілі, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, вантажні автомобілі незалежно від форми власності вантажопідйомністю до 3,5 тонни, причепи до них - із строком експлуатації до двох років.

Відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, ОСОБА_1 є власником вантажного фургону малотоннажного, категорії В- FORD TRANZIT, маса якого без навантаження становить 1545 кг (а.с.6), тому виходячи з вимог вказаної норми, даний транспортний засіб не підлягає обовязковому технічному контролю, що також підтверджується відміткою у полісі обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності позивача, тому доводи останнього щодо необовязковості проходження технічного огляду належного йому автомобіля є слушними, а відповідачем та третьою особою не надано будь-яких доказів на спростування цих заперечень.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності здійснено відповідачем з порушенням вимог закону, правомірності прийнятого рішення відповідачем в суді не доведено, у звязку з чим постанова у справі про адміністративне правопорушення від 24.12.2018 року, винесена відповідачем про притягнення позивача до адміністративної відповідальності є протиправною і підлягає скасуванню.

При цьому, доводи відповідача в обґрунтування правомірності винесеної постанови щодо ненадання позивачем доказів на спростування факту наявності вчиненого ним адміністративного правопорушення та обставин, що виключають його адміністративну відповідальність, суд оцінює критично, оскільки відповідно до вимог ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень, обов'язок щодо доказування правомірності рішення, покладається саме на відповідача.

З врахуванням вказаних обставин, суд вважає необхідним закрити справу про адміністративне правопорушення відносно позивача, оскільки будь-якими належними та достатніми доказами факт вчинення останнім адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.121 КУпАП не підтверджено.

Разом з тим, не підлягають задоволенню вимоги позивача щодо визнання неправомірними дій відповідача щодо його притягнення до адміністративної відповідальності, оскільки відповідач, як посадова особа Національної поліції, яка має спеціальне звання, при складенні та винесенні постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності діяв у межах наданих йому повноважень.

Відповідно до Закону України «Про судовий збір», позивач звільнений від сплати судового збору, тому згідно з ч.1 ст.139 КАС України, судові витрати у виді судового збору слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, посадова особа якого виступала у справі відповідачем.

На підставі ст.ст.19,63 Конституції України та керуючись ст.ст. 7, 245, 247, 251, 258, 293 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст.ст. 2, 77, 242-246, 286 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора 3 батальйону 1 роти Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції ОСОБА_2, третя особа - Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції про визнання дій неправомірними, визнання протиправною і скасування постанови про накладення адміністративного стягнення в справі про адміністративне правопорушення задовольнити частково.

Постанову в справі про адміністративне правопорушення серії ЕАВ № 815681 від 24.12.2018 року, винесену інспектором 3 батальйону 1 роти УПП в Дніпропетровській області лейтенантом поліції ОСОБА_2 про притягнення ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1) до адміністративної відповідальності по ч.3 ст.121 КУпАП - скасувати.

Справу про адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 121 КУпАП відносно ОСОБА_1 - закрити.

В решті заявлених вимог - відмовити.

Судові витрати у виді судового збору у розмірі 704 грн. 80 коп. - віднести на рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Третього апеляційного адміністративного суду через Вільногірський міський суд Дніпропетровської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 04 лютого 2019 р.

Головуючий - суддя: підпис ОСОБА_5