Справа № 725/6429/18
Суддя: Курко О. П.
Дата ухвалення: 2019-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 725/6429/18

Головуючий у 1-й інстанції: Скуляк І.А.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

14 лютого 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Курка О. П.

суддів: Совгири Д. І. Боровицького О. А.

за участю:

секретаря судового засідання: Франчук А.О.,

позивача: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці від 20 грудня 2018 року (м. Чернівці) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Чернівецької митниці Державної фіскальної служби України про визнання протиправною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В :

в листопаді 2018 року ОСОБА_2 звернувся до Першотравневого районного суду міста Чернівці з позовом до Чернівецької митниці Державної фіскальної служби України про визнання протиправною та скасування постанови.

Рішенням Першотравневого районного суду міста Чернівці від 20 грудня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

В судовому засіданні позивач доводи апеляційної скарги підтримав в повному обсязі та за обставин викладених в ній просив суд задовольнити її, а рішення суду першої інстанції скасувати.

Представник відповідача, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явився, про причини своєї неявки суд не повідомив. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь представника відповідача в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 2 ст. 313 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції скасувати, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що 26 вересня 2018 року головним державним інспектором Чернівецької митниці ДФС ОСОБА_3 відносно позивача було складено протокол про порушення митних правил №3095/40800/18 (а.с.13-14).

Як вбачається із змісту протоколу, 26 вересня 2018 року о 20 год. 25 хв. на територію п/п "Порубне" в зону митного контролю в пішому порядку зайшов гр. ОСОБА_2, який прямував з ОСОБА_4 до України в приватних справах. Вказаний громадянин до митного контролю надали контрольний талон для проходження митного контролю по "зеленому коридору".

До митного контролю громадянин ОСОБА_2 подав закордонний паспорт гр. України для виїзду за кордон ЕР786764, виданий 28.02.2013 року органом 7310 на ім'я ОСОБА_2.

Під час проведення митних формальностей гр. України ОСОБА_2 пред'явив паспорт гр. ОСОБА_4 № 053860980, виданий 28.06.2016 року поліцією м. Сучава на ім'я LUGHINEA EUGEN.

Відповідно інформації, яка міститься в програмно-інформаційному комплексі "Облік транспортних засобів в пунктах пропуску для автомобільного сполучення" ЕАІС було встановлено, що 16.08.2018 року громадянин ОСОБА_2 ввіз на митну територію України автомобіля марки "OPEL ZAFIRA" д.н.з. PL DW4G720, країна реєстрації Польща, через пункт пропуску "Порубне-Сірет" митного поста "Вадул-Сірет" Чернівецької митниці ДФС, в режимі тимчасового ввезення в термін до 1 року, використовуючи закордонний паспорт громадянина ОСОБА_4 № 053860980, виданий 28.06.2016 року поліцією м. Сучава на ім'я LUGHINEA EUGEN.

Згідно поданого до митного контролю паспорта громадянина ОСОБА_4 № 053860980, виданий 28.06.2016 року поліцією м. Сучава на ім'я LUGHINEA EUGEN, ІНФОРМАЦІЯ_1 та пред'явленого паспорта громадянина України для виїзду за кордон ЕР786764 на ім'я ОСОБА_2, 02.06.1978 року, громадянин ОСОБА_4 LUGHINEA EUGEN, ІНФОРМАЦІЯ_1 та громадянин України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, є однією й тією ж особою. Громадянин ОСОБА_2 підтвердив, що вищевказані паспортні документи належать йому.

Таким чином, відповідач прийшов до висновку, що під час переміщення вказаного транспортного засобу через митний кордон України особа надавала документ, який є підставою для не сплати митних платежів при ввезенні транспортних засобів особистого користування, маючи статус "резидента".

В подальшому, постановою по справі про порушення митних правил №3095/40800/18 від 16 листопада 2018 року ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.485 МК України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів, а саме у розмірі 612 568,47 грн. (а.с.15-17).

Вважаючи зазначену постанову протиправною, позивач звернувся з позовом до суду.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивача правомірно притягнуто до відповідальності, а постанову заступника начальника Чернівецької митниці ДФС від 16 листопада 2018 року винесено з дотриманням вимог чинного законодавства і підстави для її скасування відсутні.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, ст. 485 Митного кодексу України (далі - МК України) визначено, що особа притягається до відповідальності у разі заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв'язку з якими було надано такі пільги.

Такі дії тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів.

Отже, з об'єктивної сторони правопорушення передбачене ст. 485 МК України в частині вчинення дій щодо ухилення від сплати митних платежів, характеризується сукупністю трьох ознак, зокрема: діяння, спрямоване ухилення від сплати митних платежів, суспільно небезпечні наслідки у вигляді ненадходження до бюджету відповідних платежів, та причинний зв'язок між діянням та наслідками.

Згідно з п. 1 ст. 377 МК України, товари за товарними позиціями 8701 - 8707, 8711, 8716 згідно з УКТ ЗЕД, які підлягають державній реєстрації, при ввезенні громадянами на митну територію України або надходженні на митну територію України на адресу громадян у несупроводжуваному багажі або вантажних відправленнях для вільного обігу, незалежно від їх вартості, підлягають письмовому декларуванню та митному оформленню в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, з оподаткуванням ввізним митом за повними ставками Митного тарифу України, акцизним податком і податком на додану вартість за ставками, встановленими Податковим кодексом України.

Відповідно до ч. 3 ст. 380 МК України, транспортні засоби особистого користування, що тимчасово ввозяться на митну територію України громадянами-нерезидентами, не підлягають письмовому декларуванню та звільняються від подання документів, що видаються державними органами, уповноваженими здійснювати види контролю, зазначені у статті 319 цього Кодексу. Пропуск таких транспортних засобів через митний кордон України здійснюється без застосування до них заходів гарантування, передбачених розділом X цього Кодексу. Пальне, що міститься у звичайних (встановлених заводом-виробником) баках зазначених транспортних засобів, не підлягає письмовому декларуванню та не є об'єктом оподаткування митними платежами.

Пунктом 3 частини 1 статті 292 МК України встановлено, що митні платежі не сплачуються у разі якщо, при ввезенні товарів на митну територію України або вивезенні товарів з митної території України товари були поміщені у митний режим, який відповідно до положень Митного кодексу України не передбачає сплату митних платежів, на період дії цього режиму та при виконанні умов, що випливають з такого режиму.

Згідно пояснень позивача вбачається, що ОСОБА_2 вважає себе нерезидентом. З приводу даного твердження колегія суддів зазначає наступне.

Як було встановлено судом, станом на 16 листопада 2018 року у позивача був наявний як паспорт громадянина України так і паспорт громадянина ОСОБА_4.

Відповідно до п.1 ст. 2 Закону України "Про громадянство України", якщо громадянин України набув громадянство (підданство) іншої держави або держав, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України.

Отже, спірні правовідносини регулюються нормами Митного кодексу України, Закону України "Про громадянство України" від 18 січня 2001 року, Закону України від 21.01.1994року "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України", Порядком централізованого оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 13 березня 2013 року №185, а також Порядком розгляду в дипломатичних представництвах або консульських установах України за кордоном клопотань громадян України, які виїхали за її межі тимчасово, про залишення на постійне проживання за кордон, затвердженого наказом Міністерства закордонних справ України від 22.11.1999 №201.

Так, п.п.в) п.33 ч.1 ст.4 МК України нерезиденти - це фізичні особи: іноземці та особи без громадянства, громадяни України, які мають постійне місце проживання за межами України, у тому числі ті, які тимчасово перебувають на території України.

Отже, для того щоб особа вважалася нерезидентом вона повинна відповідати певним критеріям характерним для нерезидентів України, а саме мати статус (бути) іноземця чи особи без громадянства або бути громадянином України, який має постійне місце проживання за межами України, у тому числі таким, який тимчасово перебуває на території України.

За змістом п.45 ч.1 ст. 4 МК України постійне місце проживання - місце проживання на території будь-якої держави не менше одного року громадянина, який не має постійного місця проживання на території інших держав і має намір проживати на території цієї держави протягом будь-якого строку, не обмежуючи таке проживання певною метою, і за умови, що таке проживання не є наслідком виконання цим громадянином службових обов'язків або зобов'язань за договором (контрактом).

Згідно положень Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України", п. 17 Порядку централізованого оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 13 березня 2013 року №185, а також п. 5.3 Порядку розгляду в дипломатичних представництвах або консульських установах України за кордоном клопотань громадян України, які виїхали за її межі тимчасово, про залишення на постійне проживання за кордон, затвердженого наказом Міністерства закордонних справ України від 22.11.1999 №201, документом, що підтверджує постійне проживання громадянина України за кордоном, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон зі штампом "Постійне проживання" або таким написом (з відміткою про дату внесення та із зазначенням посади і прізвища особи, яка його внесла), який скріплюється підписом посадової особи та печаткою відповідного територіального підрозділу Міністерства закордонних справ України або дипломатичного представництва чи консульської установи України за кордон.

Отже, чинним законодавством передбачено порядок визнання резидентського статусу осіб.

Проте, в матеріалах справи не містяться жодних належних доказів, які підтверджують факт постійного проживання ОСОБА_2 за кордоном.

Таким чином, оскільки у ОСОБА_2 наявний як паспорт громадянина України так і паспорт громадянина ОСОБА_4, враховуючи відсутність у позивача документів, які підтверджують його постійне місце проживання на території ОСОБА_4, суд приходить до висновку, що позивач є резидентом і зобов'язаний дотримуватися митних правил встановлених для громадян (резидентів) України.

Відтак, оскаржуваною постановою зафіксовано вчинення позивачем дій, що мають ознаки порушення митних правил, передбаченого ст. 485 Митного кодексу України.

Отже, ОСОБА_2, як громадянин України при ввезенні на територію України автомобіля марки "OPEL ZAFIRA" повинен був сплати передбачені законодавством митні платежі.

Судом першої інстанції встановлено, що розмір митних платежів визначений на підставі службової записки управління адміністрування митних платежів Чернівецької митниці Державної фіскальної служби України від 02.10.2018 року № 1175/24-70-19-30.

Колегія суддів звертає увагу на наступне.

Згідно п.1 ч. 1 ст. 50 МК України, для нарахування митних платежів використовуються відомості, зокрема, про митну вартість товарів.

Статтею 49 МК України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно статті 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); другорядні: за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); резервний.

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

Кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Згідно матеріалів справи, митним органом не було встановлено відомостей про митну вартість товару (транспортного засобу), який ввозився позивачем. При визначенні розміру несплачених митних платежів та адміністративного стягнення, уповноважений орган керувався службовою запискою від 02.10.2018 року № 1175/24-70-19-30.

Зокрема, зі змісту вказаної службової записки слідує, що відомості, стосовно митної вартості транспортного засобу є інформативними і не можуть бути повністю достовірними, оскільки митна вартість транспортних засобів залежить від технічних характеристик, комплектації транспортного засобу, ознак, що характеризують ступінь зносу, пошкоджень, дефектів.

При цьому, жодних доказів в підтвердження обґрунтованості визначеного відповідачем розміру несплачених позивачем митних платежів ні суду І інстанції, ні апеляційному суду не надано.

У вказаній записці зазначено, що відомості, стосовно митної вартості транспортного засобу не можуть бути повністю достовірними, оскільки митна вартість транспортних засобів залежить від технічних характеристик, комплектації транспортного засобу, ознак, що характеризують ступінь зносу, пошкоджень, дефектів.

Таким чином, службова записка митного органу не є належним доказом у справі про порушення митних правил, оскільки не містить точного розрахунку митних платежів по вказаному транспортному засобу.

Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженою наказом Міністерства юстиції від 24.11.2003 №142/5/2092, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 24.07.2003 за № 1074/8395 (далі - Методика) у пункті 7.35 вказано, що у разі відсутності цінових даних колісних транспортних засобів (далі - КТЗ) у довідковій літературі, зокрема зазначеній у додатку 8, а також у разі наявності обставин, зумовлених змінами економічного стану країни, що супроводжуються різкими коливаннями цін на КТЗ, та в інших випадках, коли застосування довідкових даних є неможливим, допускається використання даних обмеженого ринку КТЗ. У такому випадку інформація про ціни на нові КТЗ чи КТЗ, які були в користуванні, може бути отримана з каталогів, комп'ютерних програм та прайс-листів дилерів виробників і торговельних фірм, а також із спеціалізованих для продажу КТЗ періодичних видань.

Пунктом 7.53.5 Методики, дозволяється використання ресурсів мережі Інтернет, однак довідкові дані, які використовуються під час оцінки отримані з ресурсів мережі Інтернет, повинні бути роздруковані із зазначенням дати отримання інформації і абсолютної URL-адреси і включені у звіт (акт) про оцінку або у висновок експерта (експертного дослідження).

Таким чином, відповідачем не дотримано вимог Методики.

В службовій записці запропоновано для більш точної інформації стосовно визначення митної вартості автомобіля звернутися до експертів автотоварознавців щодо отримання інформації про комплектацію, ступінь зносу, пошкоджень, дефектів, які впливають на визначення митної вартості товарів та на повноту нарахування митних пошкоджень.

Однак, матеріали справи не містять відомостей щодо звернення митних органів до експертів автотоварознавців.

Отже, колегія суддів вважає, що відповідач без належного обґрунтування взяв до уваги інформацію, наявну в службовій записці.

Окрім того, відповідач не був позбавлений можливості здійснити оцінку автомобіля позивача під час перетину кордону ОСОБА_2 25.10.2018 року.

Аналізуючи фактичні обставини справи та наведені вище норми, колегія суддів прийшла до висновку, що оскільки відповідачем не доведено правильність визначення митної вартості автомобіля, уповноваженою посадовою особою митного органу не в повній мірі були виконані вимоги ст. 489 МК України та не встановлено усіх обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку про передчасність винесення відповідачем оскаржуваної постанови, оскільки митним органом не було вчинено всіх необхідних заходів, дотримання яких гарантувало б правомірність останньої.

Частиною 2 ст. 77 КАС України вказано, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, суд дійшов висновку, що митним органом не доведено правомірність притягнення позивача до відповідальності за порушення митних правил, оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів в підтвердження факту вжиття відповідачем всіх необхідних заходів, які б засвідчили про правомірність їх дій та обґрунтованість висновків.

На підставі викладеного суд апеляційної інстанції приходить до висновку про скасування постанови №3095/40800/18 від 16.11.18 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за статтею 485 Митного кодексу України.

Згідно ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб'єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Враховуючи, що судовим розглядом встановлено факт порушення позивачем митних правил, а також те, що підставою скасування оскаржуваної постанови у справі про адміністративне правопорушення слугувало не доведення правильності заявленої митної вартості автомобіля відповідачем, то з урахуванням встановлених КАС України завдань адміністративного судочинства, колегія суддів приходить до висновку про необхідність надіслання справи про адміністративне правопорушення у відношенні позивача на новий розгляд до компетентного органу, а саме до Чернівецької митниці Державної фіскальної служби України.

Згідно п. 4 ч. 1, ст. 317 КАС України, підстави для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції при ухваленні рішення були неправильно застосовані норми чинного матеріального та процесуального права, і як наслідок апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню з прийняттям постанови про часткове задоволення позовних вимог зі скасуванням постанови №3095/40800/18 від 16.11.18 року та направленням справи про адміністративне правопорушення відносно позивача на новий розгляд до компетентного органу.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці від 20 грудня 2018 року - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Скасувати постанову № 3095/40800/18 від 16.11.2018 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за статтею 485 Митного кодексу України і надіслати справу на новий розгляд до Чернівецької митниці Державної фіскальної служби України.

Постанова суду набирає законної сили в порядку ст. 325 КАС України та згідно ст. 272 КАС України касаційному оскарженню не підлягає.

Постанова суду складена в повному обсязі 14 лютого 2019 року.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_5 ОСОБА_6