Справа № 761/5941/17
Суддя: Василенко Ярослав Миколайович
Дата ухвалення: 2019-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 761/5941/17 Головуючий у 1-й інстанції: Фролова І.В.
Суддя-доповідач: Василенко Я.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Василенка Я.М.,

суддів Кузьменка В.В., Шурка О.І.

при секретарі Баглай О.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 29.10.2018 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

- визнати дії Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, правонаступником якого є Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві, щодо проведення відрахування з пенсії ОСОБА_2 у розмірі 20 % протиправними;

- зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повернути ОСОБА_2 суму перерахованих коштів.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 29.10.2018 позов задоволено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням відповідач звернувся із апеляційною скаргою, в якій він просить скасувати оскаржуване рішення, як таке, що прийняте із порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового процесу, які з'явились у судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 перебуває на обліку в Центральному об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України в м.Києві та отримує пенсію відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Позивачем від відповідача отримано лист від 28.03.2016 № 649, в якому зазначалось, що починаючи з 01.01.2003 по 31.07.2015 в позивача виникла переплата пенсії в сумі 34 212, 25 грн. Про факт переплати свідчить лист управління з координації та контролю за виплатою пенсій головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 17.12.2015 № 1527, від 02.02.2016 № 129, від 22.03.2016 № 453. Відповідач запропонував позивачу сплатити вищевказану суму у добровільному порядку.

ОСОБА_2 звернувся за роз'ясненням до відповідача та в червні 2016 року отримав відповідь від 24.05.2016 № 180/2-156, в якій була зазначена та ж інформація, яку позивач отримав раніше з листа від 28.03.2016 № 649.

Листом від 23.01.2017 № 4163/16 відповідач повідомив, що з позивача утримується переплата щомісяця по 20% до повного погашення.

За таких обставин, позивач вважає, що діями відповідача порушуються його права, а тому звернувся до суду першої інстанції з даним адміністративним позовом з метою захисту свого порушеного права.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що прийняття самостійно відповідачем рішення про проведення відрахування з пенсії ОСОБА_2 у розмірі 20 % суперечить вимогам законодавства, оскільки відрахування виплаченої надміру суми пенсії повинно здійснюватися на підставі відповідного рішення суду.

Апелянт у своїй скарзі зазначає, що враховуючи переплату пенсії позивача в сумі 34 212, 25 грн. та зловживання з боку позивача, відповідач має право утримувами переплату пенсії до повного погашення.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 16 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» застраховані особи (громадяни - пенсіонери) зобов'язані повідомляти територіальні органи Пенсійного фонду про зміни даних, що вносяться до їх персональної облікової картки в системі персоніфікованого обліку, виїзд за межі держави та про обставини, що спричиняють зміну статусу застрахованої особи, протягом десяти днів з моменту їх виникнення.

Статтею 102 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що на пенсіонерів покладено обов'язок повідомляти органу, що призначає пенсії, про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати. У разі невиконання цього обов'язку і одержання у зв'язку з цим зайвих сум пенсії пенсіонери повинні відшкодувати органу, що призначає пенсії, заподіяну шкоду.

Згідно з ст. 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» суми пенсії, над міру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім'ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії. Відрахування на підставі рішень органу, що призначає пенсії, провадяться в розмірі не більше 20 процентів пенсії понад відрахування з інших підстав.

За змістом ч. 1 ст. 50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Згідно п. 3 Порядку повернення сум пенсій, виплачених надміру, та списання сум переплат пенсій, що є безнадійними до стягнення, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 21.03.2003 № 6-4, суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду України чи в судовому порядку відповідно до ст. 50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Частиною 1 ст. 4 Закону України «Про зайнятість населення» визначено, що до зайнятого населення віднесено осіб, які забезпечують себе роботою самостійно (у тому числі членів особистих селянських господарств).

Колегія суддів звертає увагу, що ОСОБА_2 з 01.01.2003 був працевлаштований до державного інформаційно-обчислювального центру «Модуль, тобто належав до категорії зайнятого населення. Позивач зазначений факт не заперечує.

При цьому, колегія суддів зазначає, що позивач не повідомив про зазначену обставину орган Пенсійного фонду, що свідчить про зловживання з боку пенсіонера, у зв'язку із чим в Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві відповідно до ст. 50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» були правові підстави для винесення рішення про утримання надміру виплачених сум пенсії.

Щодо твердження позивача про той факт, що Пенсійний орган не наділений повноваженнями самостійно приймати рішення про утримання з пенсії певних сум коштів у позасудовий спосіб, колегія суддів зазначає, що у випадку встановлення факту переплати пенсії з вини пенсіонера Пенсійний орган приймає рішення про утримання надміру виплачених коштів. При цьому, механізмом реалізації виконання такого рішення є саме утримання пенсії, що відповідає нормам ст. 50 «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Анологічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 12.06.2018 у справі №752/896/15 та від 05.09.2018 у справі № 754/7676/17.

Відповідно ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи викладене, з'ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення, враховуючи вимоги законодавства України та судову практику, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про дій протиправними та зобов'язання вчинити дії.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції прийняте рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Апелянт надав до суду докази, що спростовують правомірність рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315, п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції вирішив його скасувати та ухвалити нове рішення, оскільки судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 244, 250, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 29.10.2018 - скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволені позовних вимог ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Василенко Я.М.

Судді: Кузьменко В.В.

Шурко О.І.

Повний текст постанови виготовлений 18.02.2019.