Справа № 1940/1644/18
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2019-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2019 рокуЛьвів№ 857/4365/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р.Й.,

суддів Гуляка В.В.,

ОСОБА_1,

з участю секретаря судового засідання Дідик Н.С.,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Львові апеляційну скаргу приватного малого підприємства «Галактика» на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2018 року (прийняте у м. Тернополі суддею Мартиць О.І.; складене у повному обсязі 19.11.2018) в адміністративній справі №1940/1644/18 за позовом приватного малого підприємства «Галактика» до Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області, міськрайонного управління у Тернопільському районі та м. Тернополі Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області про визнання бездіяльності протиправною та зобовязання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

У липні 2018 року приватне мале підприємство «Галактика» (далі - ПМП «Галактика», Підприємство)звернулося до Тернопільського окружного адміністративного суду із вказаним позовом та просило:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області, міськрайонного управління у Тернопільському районі та м. Тернополі Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області (далі - відповідачі) щодо невнесення відомостей до Державного земельного кадастру про земельну ділянку, надану ПМП «Галактика» в постійне користування згідно Державного акта серії ІІ ТР № 002030 від 26.04.2001;

- зобовязати відповідачів відповідно до пункту 4 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про державний земельний кадастр» перенести до Державного земельного кадастру відомості про земельну ділянку, надану ПМП «Галактика» в постійне користування згідно Державного акта серії ІІ ТР № 002030 від 26.04.2001.

Позовні вимоги обґрунтовувало тим, що 15.03.2001 Тернопільська міська рада згідно Державного акта серії ІІ ТР № 002030 від 26.04.2001 надала Підприємству в постійне користування земельну ділянку площею 0,70 га по вул. Головацього, 3 у м. Тернополі для будівництва 12-квартирного житлового будинку; акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 587.

24.04.2018 Підприємство звернулося до міськрайонного управління у Тернопільському районі та м. Тернополі Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області із заявою про перенесення відомостей про земельну ділянку згідно зазначеного вище акта до Державного земельного кадастру. Проте, відповідач відмовився це зробити та вимагає не передбачених законом документів, а фактично вимагає повторно оформити право постійного користування земельною ділянкою.

Вказана відмова суперечить приписам Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державний земельний кадастр», де у пункті 2 вказано, що земельні ділянки, право користування на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера; а у пункті 4 зазначено, що у разі якщо земельні ділянки, обмеження (обтяження) у їх використанні зареєстровані до набрання чинності цим Законом у Державному реєстрі земель, відомості про такі земельні ділянки, обмеження (обтяження) підлягають перенесенню до Державного земельного кадастру в автоматизованому порядку, без подання заяв про це їх власниками, користувачами та без стягнення плати за таке перенесення.

Крім того, у рішенні Конституційного суду України від 22.09.2005 № 5-рп/2005 вказано, що стаття 92 Земельного кодексу України не обмежує і не скасовує чинне право постійного користування земельними ділянками, набуте в установленому законодавством випадках. Раніше видані державні акти на право постійного користування землею залишаються чинними.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із цим рішенням, його оскаржило ПМП «Галактика», яке вважає, що рішення суду першої інстанції суперечить засадам верховенства права, є необгрунтованим та незаконним, грунтується на надуманих фактах, припущеннях та домислах, не відповідає завданням та основним засадам адміністративного судочинства. Під час ухвалення цього рішення суд не вирішив питання щодо наявності обставин, якими були обгрунтовані вимоги позовної заяви та проігнорував докази, якими вони підтверджуються.

Також, рішення суду першої інстанції не мотивоване, прийняте з порушенням норм процесуального права та за неправильного застосуванням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Суддя перешкоджала позивачу в реалізації конституційного принципу рівності судового процесу, відмовила в задоволенні клопотання про витребування доказів; обмежувала права представника позивача як учасника процесу, принижувала його, надаючи перевагу відповідачам. Крім того, нею було порушено розумний строк розгляду справи та порушено вимоги статті 36 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) щодо самовідводу.

Тому просив скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити; скасувати ухвалу суду про відмову в задоволенні заяви про відвід судді та визнати підстави обгрунтованими.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує загалом тими ж аргументами, що й вимоги позовної заяви. Крім того, покликається на те, що у відповідачів є екземпляр Технічної документації, на підставі якої було надано Підприємству Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою, де є всі витребувані ними документи, а земельна ділянка сформована і зареєстрована у складі державного реєстру земель (в Книзі записів державних актів та Поземельній книзі). Своєю бездіяльністю відповідачі порушують право Підприємства на постійне користування землею, набуте в установленому законом порядку, чим завдають йому матеріальних і моральних збитків. Також, вказує на те, що розгляд справи в суді першої інстанції було проведено з численними процесуальними порушеннями.

Представник Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області подав відзив на апеляційну скаргу, у якому вказав, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню. При цьому покликався на безпідставність доводів апелянта щодо реєстрації у Державному реєстрі земельної ділянки, яка перебуває у користуванні Підприємства, оскільки ведення такого реєстру було розпочато у 2003 році, тобто після видачі апелянту Державного акта. Вказував на перелік документів, які є необхідними для внесення відомостей до Державного земельного кадастру, а також на те, що Підприємством порушено порядок звернення за наданням адміністративної послуги.

У судовому засіданні представник апелянта підтримав вимоги апеляційної скарги із аналогічних підстав; просить апеляційну скаргу задовольнити. Представник відповідача, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обгрунтованим, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом,15.03.2001 Тернопільська міська рада, згідно Державного акта серії ІІ ТР № 002030 від 26.04.2001 надана ПМП «Галактиці» в постійне користування земельну ділянку площею 0,70 га за адресою: вул. Головацього 3 у м. Тернополі, для будівництва 12-квартирного житлового будинку; акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 587.

24.04.2018 представник Підприємства подало до міськрайонного управління у Тернопільському районі та м. Тернополі Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області заяву, у якій просило зареєструвати земельну ділянку згідно Державного акта серії ІІ ТР за №002030 та присвоїти земельній ділянці кадастровий номер; до заяви додано копію вказаного Державного акта.

А 10.05.2018 представник Підприємства звернувся до того управління із заявою, у якій просив повідомити про результати розгляду його заяви від 24.04.2018 та про присвоєний кадастровий номер вказаній земельній ділянці.

24.05.2018 міськрайонне управління у Тернопільському районі та м. Тернополі Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області надало відповідь, де, зокрема процитовано норму пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Державний земельний кадастр» та розяснено приписи частини першої статті 16 Закону України «Про державний земельний кадастр» і пункту 29 Порядку ведення Державного земельного кадастру, відповідно до яких земельній ділянці, відомості про яку внесені до Державного земельного кадастру за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру присвоюється кадастровий номер.

Вказано, на підставі яких документів відповідно до вимог частини першої статті 21 Закону України «Про Державний земельний кадастр» вносяться до Державного земельного кадастру відомості про межі земельної ділянки, а також які документи за вимогами частини четвертої статті 24 цього Закону необхідно подати для державної реєстрації земельної ділянки Державному кадастровому реєстратору, який здійснює таку реєстрацію.

На розгляд кадастрового реєстратора надійшло лише звернення ПМП «Галактика» із копією Державного акта на право постійного користування серії ІІ-ТР № 002030 та не надано документів, встановлених чинним законодавством, що унеможливлює здійснення державної реєстрації зазначеної земельної ділянки.

Також звернуто увагу на порядок надання адміністративної послуги, якою є державна реєстрація земельної ділянки з видачею витягу з Державного земельного кадастру.

Вважаючи, що така відмова є неправомірною, оскільки у відповідачів є всі затребувані ними документи, а земельна ділянка зареєстрована у складі Державного реєстру земель; що така бездіяльність порушує право позивача постійного користування землею, Підприємство звернулося до суду із цим позовом.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції мотивував його тим, що ПМП «Галактика» не надало до міськрайонного управління у Тернопільському районі та м. Тернополі Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області разом із заявою про реєстрацію земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера необхідних документів, тому відповідач правомірно та в межах своїх повноважень відмовив Підприємству у задоволенні його заяви.

Також, звернення позивача не відповідає вимогам Закону України «Про адміністративні послуги» та розпорядження Кабінету Міністрів України від 16.05.2014 № 523-р «Деякі питання надання адміністративних послуг органів виконавчої влади через центри надання адміністративних послу», оскільки послуга «Державна реєстрація земельної ділянки з видачею витягу з Державного земельного кадастру» є адміністративною послугою, що надається через Центр надання адміністративних послуг.

Тому, позовні вимоги ПМП «Галактика» про визнання бездіяльності відповідачів щодо невнесення відомостей до Державного земельного кадастру про спірну земельну ділянку протиправною та зобовязання їх відповідно до пункту 4 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про державний земельний кадастр» перенести до Державного земельного кадастру відомості про цю земельну ділянку задоволенню не підлягають.

Такі висновки суду першої інстанції, на переконання колегії суддів апеляційного суду, відповідають нормам матеріального права, фактичним обставинам справи і є правильними з огляду на таке.

Правові, економічні та організаційні основи діяльності у сфері Державного земельного кадастру установлює Закон України від 7 липня 2011 року № 3613-VI«Про державний земельний кадастр» (далі - Закон № 3613-VI).

Відповідно до статті 1 Закону № 3613-VI Державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами; а державна реєстрація земельної ділянки - внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера.

Частиною першою статті 15 Закону № 3613-VI встановлено, що до Державного земельного кадастру включаються такі відомості про земельні ділянки:кадастровий номер;місце розташування;опис меж;площа;міри ліній по периметру;координати поворотних точок меж;дані про привязку поворотних точок меж до пунктів державної геодезичної мережі;дані про якісний стан земель та про бонітування ґрунтів;відомості про інші обєкти Державного земельного кадастру, до яких територіально (повністю або частково) входить земельна ділянка;цільове призначення (категорія земель, вид використання земельної ділянки в межах певної категорії земель);склад угідь із зазначенням контурів будівель і споруд, їх назв;відомості про обмеження у використанні земельних ділянок;відомості про частину земельної ділянки, на яку поширюється дія сервітуту, договору суборенди земельної ділянки;нормативна грошова оцінка;інформація про документацію із землеустрою та оцінки земель щодо земельної ділянки та інші документи, на підставі яких встановлено відомості про земельну ділянку.

Земельній ділянці, відомості про яку внесені до Державного земельного кадастру, присвоюється кадастровий номер (частина перша статті 16 Закону № 3613-VI).

Згідно із частиною першою статті 21 Закону № 3613-VI відомості про межі земельної ділянки вносяться до Державного земельного кадастру, зокрема, на підставі відповідної документації із землеустрою щодо формування земельних ділянок - у випадках, визначених статтею 79-1 Земельного кодексу України, при їх формуванні.

За приписами частини четвертої статті 24 Закону № 3613-VI для державної реєстрації земельної ділянки Державному кадастровому реєстратору, який здійснює таку реєстрацію, подаються:

заява за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин;

оригінал документації із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки;

документація із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки у формі електронного документа.

Заява з доданими документами надається заявником особисто чи уповноваженою ним особою або надсилається поштою цінним листом з описом вкладення та повідомленням про вручення.

Підставою для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки є: розташування земельної ділянки на території дії повноважень іншого Державного кадастрового реєстратора; подання заявником документів, передбачених частиною четвертою цієї статті, не в повному обсязі; невідповідність поданих документів вимогам законодавства; знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини (частина шоста статті 24 Закону № 3613-VI).

Частинами восьмою девятою цієї статті встановлено, що на підтвердження державної реєстрації земельної ділянки заявнику безоплатно видається витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку. Витяг містить всі відомості про земельну ділянку, внесені до Поземельної книги. Складовою частиною витягу є кадастровий план земельної ділянки.

При здійсненні державної реєстрації земельної ділянки їй присвоюється кадастровий номер.

Відповідно до статті 25 Закону № 3613-VI документація із землеустрою розробляється у вигляді схеми, проекту, робочого проекту або технічної документації. Одним із видів документації із землеустрою є технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Тобто, державна реєстрація земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера можливе лише за наявності технічної документації на земельну ділянку.

Процедура та вимоги щодо ведення Державного земельного кадастру визначені Порядком ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року № 1051, відповідно до пункту 70 якого державний кадастровий реєстратор у момент надходження до нього заяви про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру разом з документами, зазначеними у пункті 69 цього Порядку, перевіряє: 1) повноваження особи, що звернулася за внесенням відповідних відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру; 2) наявність повного пакета документів, необхідних для внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру; 3) розташування обєкта Державного земельного кадастру на території дії його повноважень; 4) придатність електронного документа для проведення його перевірки за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру.

Відповідно до пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3613-VI земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера.

У разі якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності) або особи, яка подала заяву про визнання спадщини відумерлою, якщо така справа прийнята до провадження судом.

Згідно із пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3613-VI у разі якщо земельні ділянки, обмеження (обтяження) у їх використанні зареєстровані до набрання чинності цим Законом у Державному реєстрі земель, відомості про такі земельні ділянки, обмеження (обтяження) підлягають перенесенню до Державного земельного кадастру в автоматизованому порядку, без подання заяв про це їх власниками, користувачами та без стягнення плати за таке перенесення.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що порядок перенесення (внесення) відомостей про земельну ділянку до Державного земельного кадастру - автоматично або ж на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі за заявою їх власників, залежить від наявності або ж відсутності відповідних відомостей про земельну ділянку у Державному реєстрі земель.

Так, підставою перенесення відомостей про земельні ділянки до Державного земельного кадастру в автоматизованому порядку є факт реєстрації такої земельної ділянки до набрання чинності Законом № 3613-VI, тобто до 01.01.2013, у Державному реєстрі земель.

Статтею 202 Земельного кодексу України (у редакції, чинній на час отримання позивачем державного акта на землю та його реєстрації) встановлено, що Державний реєстр земель складається з двох частин:

а) книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі із зазначенням кадастрових номерів земельних ділянок;

б) Поземельної книги, яка містить відомості про земельну ділянку.

Ведення державного реєстру земель запроваджено наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 02.07.2003 №174 «Про затвердження Тимчасового порядку ведення державного реєстру земель» (далі - Наказ № 174).

Положеннями цього Тимчасового порядку визначено порядок ведення книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі із зазначенням кадастрових номерів земельних ділянок та Поземельної книги, яка містить відомості про земельну ділянку, як складових частин Державного реєстру земель.

Як видно із матеріалів справи, Державний акт серії ІІ ТР № 002030 на право постійного користування землею був виданий Підприємству 26.04.2001, тобто до затвердження Тимчасового порядку та початку функціонуванню Державного реєстру земель.

На той час порядок реєстрації державних актів на право власності на землю регулювався положеннями Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 04.05.1999 №43, (далі - Інструкція № 43) відповідно до якої позивачем було зареєстровано отриманий ним Державний акт на право постійного користування землею.

Зазначена Інструкція передбачала ведення пяти окремих книг для реєстрації державних актів на право власності - книги записів (реєстрації) державних актів на право приватної власності на землю; книги реєстрації державних актів на право колективної власності на землю; книги реєстрації державних актів на право власності на землю; книги реєстрації державних актів на право постійного користування землею (громадянами) та книги реєстрації державних актів на право постійного користування землею (юридичними особами) (пункт 3.5 Інструкції № 43).

Питання перенесення відомостей про реєстрацію правовстановлюючих документів на земельні ділянки, яка здійснена у порядку, передбаченому Інструкцією№43, до книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, актів на право постійного користування землею із зазначенням кадастрових номерів земельних ділянок, порядок ведення якої встановлено Наказом №174, законодавчо не визначено.

Статусу відомостей Державного реєстру земель відомостям, які містилися у книгах, ведення яких передбачалось положеннями Інструкції № 43, законодавчо не надано, а реєстрація державного акта у Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за умови відсутності записів у книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі із зазначенням кадастрових номерів земельних ділянок та Поземельній книзі, не може розцінюватися як реєстрація такої земельної ділянки у Державному реєстрі земель.

Враховуючи зазначене та те, що Державний акт на право постійного користування землею ІІ-ТР № 002030 був зареєстрований 26.04.2001 року, тобто до набуття чинності Тимчасовим порядком ведення Державного реєстру земель, земельно-кадастрова інформація по зазначеній земельній ділянці не була внесена до бази даних цього реєстру.

Щодо застосування положень пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3613-VI колегія суддів також зазначає, що позивач не надав до суду доказів на підтвердження факту подання ним технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та відповідної заяви про державну реєстрацію земельної ділянки у Державному реєстрі земель, як і щодо наявності у нього витягу із Державного реєстру земель, відповідної технічної документації із землеустрою його земельної ділянки.

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78цього Кодексу.

А відсутність реєстрації земельної ділянки позивача у Державному реєстрі земель унеможливлює перенесення відомостей про таку земельну ділянку до Державного земельного кадастру в автоматизованому порядку, в т.ч присвоєння їй кадастрового номера.

Також, без виготовлення визначеної законодавством технічної документації є неможливим внесення відомостей про цю земельну ділянку безпосередньо до Державного земельного кадастру.

За вказаних обставин, колегія суддів вказує на відсутність ознак протиправної бездіяльності відповідачів.

За таких обставин колегія суддів приходить до переконання, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність задоволення позовних вимог.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З приводу покликань апелянта на упередженість судді, обмеження прав представника позивача, перешкоджання йому в реалізації конституційного принципу рівності судового процесу та надання переваги відповідачам,що зокрема полягало у відмові в задоволенні клопотання про витребування доказів, колегія суддів зазначає, що такі є безпідставними та не свідчать про упередженість та необєктивність судді, оскільки такі докази, на переконання суду є неналежними, а їх статус законодавчо не визначений, у звязку з чим ці докази не впливають на правильність вирішення справи, про що уже було зазначено вище. З огляду на зазначене, а також невстановлення фактів приниження представника апелянта, підстав для відводу судді відповідно до статті 36 КАС України не було.

Щодо покликань апелянта на порушення судом першої інстанції розумного строку розгляду справи колегія суддів зазначає, що строки розгляду адміністративної справи визначені статтею 193 КАС України.

Так, суд має розпочати розгляд справи по суті не пізніше ніж через шістдесят днів з дня відкриття провадження у справі, а у випадку продовження строку підготовчого провадження - не пізніше наступного дня з дня закінчення такого строку.

Суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті.

Як видно із матеріалів справи, провадження у справі було відкрите 27.08.2018 і призначено розгляд справи за правилами спрощеного провадження.

У звязку з поданням 27.09.2018 представником позивача клопотання про розгляд справи з повідомленням сторін, ухвалою від 03.10.2018 вказане клопотання було задоволене і призначено розгляд справи на 10 жовтня 2018 року о 10 годині 00 хвилин.

Ухвалою від 30 жовтня 2018 року провадження у справі було зупинене для вирішення питання про відвід, а 02 листопада 2018 року провадження у справі було поновлене і 12 листопада 2018 року було постановлене рішення у справі.

Тобто, з урахуванням задоволення клопотання про розгляд справи з участю сторін та з урахуванням зупинення провадження у справі, таку було розглянуто в межах строків, визначених статтею 193 КАС України.

З урахуванням викладеного, рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують, тому підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст.229, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу приватного малого підприємства «Галактика» залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2018 року в адміністративній справі № 1940/1644/18 без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя ОСОБА_4
судді ОСОБА_5
ОСОБА_1
Постанова складена у повному обсязі 15 лютого 2019 року.