Справа № 420/6342/18
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2019-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 лютого 2019 р.м.ОдесаСправа № 420/6342/18

П'ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача судді Турецької І.О.

суддів Стас Л.В., Шеметенко Л.П.

за участі секретаря Скоріної Т.С.

представника апелянта ОСОБА_1;

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "СОЮЗЮГПРОМ" на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2018 року про забезпечення адміністративного позову товариства з обмеженою відповідальністю "СОЮЗЮГПРОМ" до Державного агентства рибного господарства України про визнання наказу протиправним та його скасування, -

В С Т А Н О В И В:

07 грудня 2018 року товариство з обмеженою відповідальністю "СОЮЗЮГПРОМ" (далі - ТОВ "СОЮЗЮГПРОМ") звернулось до суду першої інстанції з позовом до Державного агентства рибного господарства України про скасування наказу №495 від 04.12.2018 року «Про скасування режиму рибогосподарської експлуатації водного об'єкта».

Зазначаючи про протиправність вказаного наказу, позивач посилався на порушення, з боку субєкта владних повноважень, процедури його прийняття, що встановлена Законами України "Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів", "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" та Інструкції про порядок здійснення штучного розведення, вирощування риби, інших водних живих ресурсів та їх використання в спеціальних товарних рибних господарствах України.

Указане порушення, на думку позивача, складалося в тому, що скасування режиму рибогосподарської експлуатації водного об'єкта можливе лише за умови виявлених порушень у галузі охорони, використання та відтворення водних живих ресурсів, а також невиконання з цього приводу приписів.

Одночасно з позовом, ТОВ "СОЮЗЮГПРОМ" було подану заяву про його забезпечення, шляхом зупинення дії спірного наказу.

В обґрунтування заяви було зазначено, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Пояснюючи свої доводи, позивач зазначив, що підприємство на час дії спірного наказу позбавлено можливості здійснювати зариблення та поліпшення нерестовищ, вселення водних біоресурсів та робіт, що належать до природоохоронних заходів, виконувати ремонт та обслуговування рибозахисних споруд, що спричинить негативні екологічні наслідки.

Стверджуючи про ускладнення ефективного захисту порушених прав, позивач звернув увагу суду на те, що у нього є обґрунтовані побоювання, що відбудеться безконтрольний вилов риби в озері Китай та виснаження водних біоресурсів і на відновлення вказаної ситуації знадобиться від 2 до 4 років.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2018 року в задоволенні заяви було відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні заяви, суд виходив із того, що забезпечення адміністративного позову є крайнім заходом, вжиття якого можливе виключно за наявності підстав вважати, що рішення, дії або бездіяльність суб'єкта владних повноважень є очевидно протиправними.

Водночас, на думку суду, позивачем не доведено існування обставин за наявності яких може бути зупинена до набрання рішення суду законної сили дія наказу, що є предметом оскарження.

Вважаючи вказану ухвалу незаконною та необґрунтованою ТОВ "СОЮЗЮГПРОМ" її оскаржив.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати судове рішення про відмову у забезпеченні позову та прийняти нове, яким зупинити дію наказу голови Державного агентства рибного господарства України №495 від 04.12.2018 року "Про скасування режиму рибогосподарської експлуатації водного об'єкта".

У відзиві на апеляцію, Державне агентство рибного господарства України зазначило про обґрунтованість мотивів суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову, адже обставини, на які посилається не підтверджуються належними та допустимими доказами.

До того ж, на думку даного субєкта владних повноважень, забезпечення позову, фактично продовжує для позивача дію режиму рибогосподарської експлуатації водного обєкта і це можна вважати вирішенням справи по суті.

Представник апелянта в судовому засіданні суду апеляційної інстанції підтримала доводи викладені в апеляції та просила її задовольнити.

Представник Державного агентства рибного господарства України в судовому засіданні суду апеляційної інстанції проти апеляційної скарги заперечив та просив рішення суду залишити без змін.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що є підстави для її задоволення, з огляду на наступне.

Забезпечення позову це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача, що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення.

Так, відповідно до приписів ст. 150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

- невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

- очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Ухвалу про забезпечення позову постановляє суд першої інстанції, а якщо розпочато апеляційне провадження, то таку ухвалу може постановити суд апеляційної інстанції.

Подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб'єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову.

Стаття 151 КАС України встановлює, що позов може бути забезпечено, зокрема, зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Аналіз вказаних законодавчих норм, свідчить про те, що в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він виходить приймаючи рішення про задоволення або відмову в задоволенні відповідної заяви.

Водночас в судовому рішенні, яке є предметом оскарження, відсутня аргументація суду щодо неприйняття доводів позивача про існування очевидної небезпеки заподіяння йому шкоди, а також доводів, що для відновлення порушених прав, необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Так, відповідно до ч.4 ст.246 КАС України у мотивувальній частині рішення зазначаються, зокрема, докази, відхилені судом та мотиви їх відхилення, а також мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення вимог.

Колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апелянта про те, що є підстави, передбачені п.1 ч.2 ст.150 КАС України для застосування заходів забезпечення позову, адже спірний наказ, з дати його прийняття (04.12.2018 року), скасовує Режим рибогосподарської експлуатації озера Китай в умовах спеціального товарного рибного господарства, який був наданий позивачу на період з 24.03.2013 року до 2022 року.

Як стверджував позивач, отримавши Режим рибогосподарської експлуатації на 9 років, він керувався розумними очікуваннями, а тому, на виконання Інструкції про порядок здійснення штучного розведення, вирощування риби, інших водних живих ресурсів та їх використання в спеціальних товарних рибних господарствах України, ним здійснювалось зариблення вселення певних видів риб, поліпшення нерестовищ та гнізд, що призвело збільшення кількості риби.

На підтвердження вказаних доводів, суду першої інстанції були надані підсумкові акти про виконання робіт із вселення водних біоресурсів, що належать до природоохоронних заходів.

Обґрунтовуючи свій висновок про те, що заява позивача про забезпечення позову повинна бути задоволена, колегія суддів бажає звернути увагу на те, що для ухвалення такого виду процесуального рішення, достатньо керуватися критерієм наявності високої ймовірності існування очевидної небезпеки шкоди права, свободам чи інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративні справі і докази не обовязково повинні переконувати у тому, що таку шкоду буде заподіяно.

Як наслідок, суд апеляційної інстанції вважає цілком слушними твердження товариства, що незупинення дії спірного наказу субєкта владних повноважень, у разі задоволення його позову, спричинить шкоду його майну, яке він отримав у легітимний спосіб, зокрема до виснаження водних біоресурсів.

Є переконливими доводи апелянта і про те, що для відновлення порушених прав, необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини обраний судом юридичний захист особи при ухваленні рішення по суті має бути спроможним в тому числі: а) запобігти продовженню стверджуваного порушення, б) забезпечити належне відшкодування за будь-яке порушення, яке вже мало місце.

Саме така позиція висловлена Судом у справі "East/West Alliance Limited" проти України" (заява N 19336/04, рішення від 23.01.2014 р., статус остаточного: 02.06.2014 р.), де наголошено, "для того, щоб бути ефективним, засіб юридичного захисту має бути незалежним від будь-якої дискреційної дії державних органів влади; бути безпосередньо доступним для тих, кого він стосується; спроможним запобігти виникненню або продовженню стверджуваного порушення чи забезпечити належне відшкодування за будь-яке порушення, яке вже мало місце".

На підтримку своєї позиції, про наявність підстав для забезпечення позову, колегія суддів, бажає звернути увагу на зміст Рекомендацій № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятих Комітетом ОСОБА_3 Європи 13 вересня 1989 року.

У зазначеному документі наголошується, що рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов'язано з труднощами, і якщо, на перший погляд, наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта.

Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов'язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акту; його рішення стосовно вжиття таких заходів, жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв'язку з оскарженням адміністративного акту.

Слід також зупинитися на доводі субєкта владних повноважень про те, що задоволення заяви про забезпечення позову у такий спосіб, як просить позивач, призведе до вирішення справи по суті.

Колегія суддів вважає необґрунтованим такий довід з огляду на наступне.

Під забезпеченням позову розуміють застосування заходів для створення можливості виконання рішення суду в майбутньому, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити це неможливим.

З цього слідує висновок, що законодавець надав суду таке право, обмеживши його лише випадками, які перелічені в ч.3 ст.151 КАС України.

Між іншим, у суду є обовязок при розгляді заяви про забезпечення позову знайти баланс між можливими ризиками утруднення виконання рішення суду та наслідками від забезпечення позову для відповідача та інших осіб, права яких можуть бути обмежені.

Представник Державного агентства рибного господарства України не зазначив, у суді апеляційної інстанції, які негативні наслідки можуть настати для нього та третіх осіб, у випадку зупинення наказу, що є предметом оскарження. Єдине про що наголосив представник відповідача, вказуючи на негативні наслідки, це те, що позивач буде продовжувати користуватися водоймою. Однак, доказів, що таке користування буде приносити шкоду, в тому числі, навколишньому середовищу, субєктом владних повноважень не зазначено.

Резюмуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала суду першої інстанції, відповідно до п.1 ч.1 ст.317 КАС України підлягає скасуванню, адже прийнята без повного з'ясування обставин, що мають значення для справи і у справі слід прийняти нове рішення про задоволення заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст. ст. 150-154, 308, 312, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "СОЮЗЮГПРОМ" задовольнити.

Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2018 року скасувати.

Прийняти у справі нове рішення про задоволення заяви товариства з обмеженою відповідальністю "СОЮЗЮГПРОМ" про забезпечення позову.

Зупинити дію наказу голови Державного агентства рибного господарства України №495 від 04.12.2018 року "Про скасування режиму рибогосподарської експлуатації водного об'єкта" до набрання рішенням суду, у даній справі, законної сили.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Доповідач - суддя І.О. Турецька

суддя Л.В. Стас

суддя Л.П. Шеметенко

Повне судове рішення складено 15.02.2019 року.