Справа № 1540/4075/18
Суддя: Димерлій О.О.
Дата ухвалення: 2019-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2019 р.м.ОдесаСправа № 1540/4075/18

П'ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

доповідача, судді - Димерлія О.О.

суддів - Єщенка О.В., Кравченка К.В.,

за участю секретаря - Сінчі А.Ю.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2018 року у справі за адміністративним позовом громадянина Соціалістичної Республіки В'єтнам ОСОБА_3 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2018 року громадянин Соціалістичної Республіки В'єтнам ОСОБА_3 (далі - гр. СРВ ОСОБА_3) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (далі - ГУ ДМС України в Одеській області) в якому просив:

- визнати безпідставним укладання інспектором ВГІРФО ГУМВС України в Одеській області висновку від 6 лютого 2012 року про скасування дозволу на імміграцію позивачу;

- зобов'язати відповідача змінити позивачу бланк посвідки на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1/05 року (видану ВГІРФО ГУМВС України в Одеської області 23 березня 2005 року) у зв'язку із досягненням ним 45 річного віку.

В обґрунтування позову зазначалось, що 28 березня 2018 року позивач звернувся до Малиновського відділу у м. Одеси ГУ ДМС України в Одеській області з клопотанням щодо обміну бланку посвідки на постійне проживання в Україні, яка була видана останньому 23 березня 2005 року, у зв'язку із досягненням 45 річного віку. Особою, що прийняла документи на обмін бланку посвідки позивачу було усно повідомленим про імовірне скасування йому дозволу на імміграцію в Україні, тому змінити бланк посвідки на постійне проживання в Україні - є не можливим. 4 квітня 2018 року, позивач звернувся до ГУ ДМС України із відповідною заявою про надання інформації про стан справ щодо дозволу на проживання в Україні. 19 квітня 2018 року ОСОБА_3 було отримано відповідь ГУ ДМС України в Одеської області від 18 квітня 2018 року № 5/3, якою останній був повідомлений про те, що 6 березня 2012 року було прийняте рішення, яким його посвідка на постійне проживання в Україні скасована. Позивачу було надано лише копію висновку, складеного інспектором ВГІРО ГУМВС України в Одеської області 6 березня 2012 року, відповідно до якого інспектор ВГІРФО лише висловив свою суб'єктивну думку, вважаючи що дозвіл на імміграцію в Україну ОСОБА_3 має бути скасованим.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2018 року у позовних вимог ОСОБА_3 задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення відділу у справах громадянства та реєстрації фізичних осіб ГУ МВС України в Одеській області від 6 лютому 2012 року про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину В'єтнаму ОСОБА_3, визнання недійсною та вилучення посвідки на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1/05 року, видану 23 березня 2005 року позивачу, оформлене висновком про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину В'єтнаму ОСОБА_3 від 6 лютого 2012 року.

Зобов'язано відповідача поновити посвідку серії НОМЕР_1/05 на постійне місце проживання, видану 23 березня 2005 року позивачу ІНФОРМАЦІЯ_1 та замінити громадянину Соціалістичної Республіки В'єтнам ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 року посвідку на постійне проживання в Україні у зв'язку з досягненням 45-річного віку.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач - суб'єкт владних повноважень - ГУМВС України в Одеській області в особі ВГІРФО приймаючи висновок, яким визнає безпідставно виданим та вилучає для знищення посвідку на постійне проживання громадянину Соціалістичної Республіки В'єтнам ОСОБА_3, діяв не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, ГУ ДМС України в Одеській області подано апеляційну скаргу, в якій зазначено, що рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому відповідач просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги позивач посилається на те, що позивач був необґрунтовано документований посвідкою на постійне проживання в Україні, а рішення про документування посвідкою на постійне проживання прийняте з порушенням вимог Закону та підлягає скасуванню відповідно до п.2.9 розділу II Тимчасового порядку розгляду заяв для оформлення посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затвердженого наказом МВС України від 15 липня 2013 року № 681. Крім того, відповідач зазначає, що ОСОБА_3 порушено норми вимог Закону України "Про міграцію" та про відсутність у позивача підстав для надання йому дозволу на імміграцію в Україні як на момент подачі клопотання, так і на момент надання йому дозволу на імміграцію.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 спростовує доводи апеляційної скарги, вказуючи на законність ухваленого рішення та просить його залишити без змін.

Суд апеляційної інстанції заслухав суддю-доповідача, розглянув та обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив матеріали справи та вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Перевіряючи повноту з'ясування судом першої інстанції обставин справи та правильність застосування правових норм, апеляційний суд звертає увагу на таке.

Судом встановлено, що громадянин СР В'єтнаму ОСОБА_3, разом із дружиною ОСОБА_6, з метою працевлаштування, у 1989 році прибули до СРСР по міжурядовій угоді про працевлаштування громадян СРВ, укладеної між урядами СРВ та СРСР 2 квітня 1981 року та залишилися проживати в Україні.

17 вересня 2000 року у позивача на території України народилася донька ОСОБА_7.

19 січня 2005 року позивач звернувся до ВГІРФО ГУМВС України в Одеській області з клопотанням щодо документування посвідкою на постійне проживання в Україні.

За результатами розгляду поданої позивачем заяви на підставі п. 4 розділу V Закону України «Про імміграцію» гр. СРВ ОСОБА_3 було надано дозвіл на імміграцію в Україну.

23 березня 2005 року, після відповідної перевірки, громадянин В'єтнаму ОСОБА_3 був документований безстроковою посвідкою на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1/05.

28 березня 2018 року позивач звернувся до ГУ ДМСУ в Одеській області із заявою про здійснення обміну бланку посвідки на постійне проживання в Україні від 23 березня2005 року серії НОМЕР_1/05 у зв'язку з досягненням ним 45-річного віку.

Як зазначає позивач, посадовою особою ГУ ДМС України йому було усно повідомлено про імовірне скасування йому дозволу на імміграцію в Україні, а тому здійснити позивачу обмін посвідки не є можливим.

4 квітня 2018 року позивач звернувся до ГУ ДМС України із відповідною заявою про надання інформації та рішення, яким позивачу скасовано дозвіл на імміграцію та посвідка на постійне проживання в Україні.

19 квітня 2018 року позивач отримав відповідь ГУ ДМС України в Одеській області від 18 квітня 2018 року № 5/3, якою позивача повідомлено про те, що 6 лютого 2012 року за матеріалами службової перевірки посвідку позивача від 23 березня 2005 року серії НОМЕР_1/05 скасовано. До зазначеного листа було додано висновок про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину В'єтнаму ОСОБА_3, затверджений 6 лютого 2012 року начальником ГУМВС України в Одеській області С.Д. Рєзниковим.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» встановлено, що іноземці та особи без громадянства можуть у встановленому порядку іммігрувати в Україну на постійне проживання або прибути для працевлаштування на визначений термін, а також тимчасово перебувати на її території. Порядок видачі дозволу на імміграцію, а також посвідки на постійне проживання та вирішення інших питань, пов'язаних з імміграцією іноземців та осіб без громадянства, визначається Законом України про імміграцію.

Статтею 1 Закону України «Про імміграцію» (в редакцій чинній на момент виникнення спірних правовідносин) імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання; іммігрант - іноземець чи особа без громадянства, який отримав дозвіл на імміграцію і прибув в Україну на постійне проживання, або, перебуваючи в Україні на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію і залишився в Україні на постійне проживання; імміграційна віза позначка у паспортному документі, що засвідчує право іноземця чи особи без громадянства на в'їзд в Україну для постійного проживання.

Згідно з абз. 6 ст. 1 Закону України «Про імміграцію» посвідка на постійне проживання - документ, що підтверджує право іноземця чи особи без громадянства на постійне проживання в Україні.

Підстави для скасування дозволу на імміграцію визначені статтею 12 Закону України «Про імміграцію», згідно якої дозвіл на імміграцію може бути скасовано органом, який його видав, якщо: 1) з'ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність; 2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили; 3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; 4) це є необхідним для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України; 5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; 6) в інших випадках, передбачених законами України.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про імміграцію» орган спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань імміграції за місцем проживання особи, стосовно якої прийнято рішення про скасування дозволу на імміграцію, не пізніш як у тижневий строк з дня отримання цього рішення надсилає його копію особі та вилучає у неї посвідку на постійне проживання. Особа, стосовно якої прийнято рішення про скасування дозволу на імміграцію, повинна виїхати з України протягом місяця з дня отримання копії цього рішення. Якщо за цей час особа не виїхала з України, вона підлягає видворенню в порядку, передбаченому законодавством України. У разі скасування дозволу на імміграцію стосовно особи, яка мала до його надання статус біженця в Україні, її не може бути вислано або примусово повернуто до країни, де її життю або свободі загрожує небезпека через її расу, національність, релігію, громадянство (підданство), належність до певної соціальної групи або політичні переконання.

Матеріалами справи встановлено, що підставою для скасування позивачу посвідки на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1/05 року видану ВГІРФО ГУМВС України в Одеської області 23 березня 2005 року слугували матеріалами службової перевірки від 6 лютого 2012 року.

Як вбачається з висновку, для перевірки факту встановлення піклування над громадянкою України ОСОБА_5 відповідачем було направлено запит до Косівської сільської ради (лист ВГІРФО ТУ МВС України в Одеській області від 05.12.2011 за № 22/4096). 7 грудня 2011 року за № 410 на адресу ВГІРФО ТУ МВС України в Одеській області надійшов лист-відповідь голови Косівської сільської ради про те, що виконавчим комітетом Косівської сільської ради рішення «Про встановлення піклування» стосовно громадянки України ОСОБА_5 громадянина В'єтнаму ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 про опіку - не приймалось.

На підставі викладеного вище, за результатами зазначеної перевірки 6 лютого 2012 року інспектором ВГІРФО ГУМВС України в Одеській області складено висновок про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину В'єтнаму ОСОБА_3, яким скасовано дозвіл на імміграцію в Україну громадянину В'єтнаму ОСОБА_3 на підставі вимог розділу ІV ст. 12 Закону України «Про імміграцію», а також посвідку на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1/05 від 23 березня 2005 року визнано недійсною та вилучено для знищення в установленому законом порядку.

Відповідно до п. п. 21-24 «Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і подання про його скасування та виконання прийнятих рішень», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26 грудня 2002 року № 1983 року, дозвіл на імміграцію скасовується органом, який його видав. Для започаткування процедури розгляду питання про скасування дозволу на імміграцію відповідне подання надсилається до органу, який приймав рішення про надання такого дозволу. Департамент, територіальні органи і підрозділи всебічно вивчають у місячний термін подання щодо скасування дозволу на імміграцію, запитують у разі потреби додаткову інформацію в ініціатора подання, інших органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб, а також запрошують для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання. На підставі результату аналізу інформації приймається відповідне рішення. Про прийняте рішення письмово повідомляються протягом тижня ініціатори процедури скасування дозволу на імміграцію та іммігранти. Рішення про скасування дозволу на імміграцію надсилається протягом тижня органам, що його прийняв, до територіального підрозділу за місцем проживання для вилучення посвідки на постійне проживання в іммігранта та вжиття заходів

Абзацом 3 п.4 Прикінцевих положень Закону України «Про імміграцію» вважаються такими, що мають дозвіл на імміграцію в Україну іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну до 6 березня 1998 року за Угодою між Урядом Соціалістичної Республіки В'єтнам та Урядом СРСР про направлення і прийняття в'єтнамських громадян на професійне навчання та роботу на підприємства і в організації СРСР від 2 квітня 1981 року, залишилися проживати в Україні і звернулися протягом шести місяців з дня набрання чинності цим Законом із заявою про видачу їм посвідки на постійне проживання в Україні.

З урахуванням наведених вище приписів вимог законодавства, апеляційний суд зазначає, що станом на момент проведення перевірки у 2005 році підстав для відмови у наданні позивачу дозволу на імміграцію та ненадання посвідки на постійне місце проживання в Україні ОСОБА_3 не виявлено.

До того ж вказана перевірка проводилась у відповідності до вимог абз. 3 п.4 Прикінцевих положень Закону України «Про імміграцію», тобто норм які діяли на момент проведення відповідної перевірки.

Положеннями статті 12 Закону України «Про імміграцію» передбачені виключні підстави згідно яких дозвіл на імміграцію може бути скасовано органом, який його видав.

Зі змісту висновку про залишення на постійне мешкання в Україні гр. В'єтнаму ОСОБА_3 вбачається, що підставою для прийняття довідки про постійне проживання в Україні є те, що позивачем встановлено піклування над гр. ОСОБА_5, а також те, що позивач має дитину народжену в Україні.

Скасовуючи посвідку на постійне проживання серії НОМЕР_1/05 від 23 березня 2005 року ГУ МВС України зазначає, що оскільки Косівською сільською радою не приймалось рішення про встановлення піклування над громадянкою України ОСОБА_5 громадянином В'єтнаму ОСОБА_3, то відповідно до ст. 12 Закону України «Про імміграцію» дозвіл на імміграцію в Україну позивачу скасовано.

Проте, на спростування доводів ГУ ДМС України в Одеській області в матеріалах справи наявне рішення виконавчого комітету Косівської сільської ради Котовського району Одеської області від 19 січня 2005 року № 35 "Про встановлення піклування над ОСОБА_5", згідно якого призначено піклувальником над гр. ОСОБА_5 гр. В'єтнаму ОСОБА_3, який мешкає в АДРЕСА_1 (а. с. 68).

Отже, рішення ВГІРФО ГУМВС України в Одеській області про скасування посвідки на постійне проживання позивачу серії НОМЕР_1/05 від 23 березня 2005 року не може бути визнано таким, що прийнято на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Будь-які обставини які б могли слугувати підставою для скасування відповідного дозволу на імміграцію позивача протягом часу з 2005 року, представником ГУ ДМС України в Одеській області до суду також не надано.

В ході судового засідання суду апеляційної інстанції на питання судді в чому полягає вина позивача щодо прийняття на думку ГУ ДМС України неправомірної посвідки на постійне проживання ОСОБА_3 виданої останньому ще у 2005 році, представник відповідача пояснити не змогла.

Крім того, у спірному висновку відповідача про залишення на постійне мешкання в Україні щодо ОСОБА_3, посадовою особою ВГІРФО ГУМВС України в Одеській області взагалі зроблено посилання на зовсім інше рішення Косівської сільської ради Котовського району Одеської області, зокрема рішення від 13 січня 2004 року № 34 "Про встановлення піклування" над пристарілою громадянкою України ОСОБА_5.

При цьому апеляційний суд враховує, що ОСОБА_3 має доньку ОСОБА_7 яка народилась в Україні ще у 2000 році, що підтверджується матеріалами справи.

Зазначена обставина теж була врахована відповідачем як підстава для прийняття висновку про залишення на постійне мешкання в Україні гр. В'єтнаму ОСОБА_3.

Оцінюючи наведені вище обставини в їх сукупності, зокрема те, що позивач проживає на території України з 1981 року та має доньку, яка народилась в Україні у 2000 році, зайняття позивачем підприємницькою діяльністю в Україні, згідно отриманого у встановленому законом порядку свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця, а також те, що орган, який на той час виконував функції щодо прийняття рішень про надання дозволу на імміграцію наданням безстрокової посвідки на постійне проживання в Україні у 2005 році перевірено законність перебування іноземця в Україні, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції про задоволення вимог громадянин Соціалістичної Республіки В'єтнам ОСОБА_3, є правильним.

Суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим, відповідно до ст. 316 КАС України, апеляційна скарга має бути залишена без задоволення, а оскаржена постанова без змін.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області - залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2018 року у справі за адміністративним позовом громадянина Соціалістичної Республіки В'єтнам ОСОБА_3 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду на протязі тридцяти днів.

Повний текст ухвали суду складено 17 лютого 2019 року.

Головуючий суддя Димерлій О.О.
Судді Кравченко К.В. Єщенко О.В.