Справа № 826/12346/18
Суддя: Аліменко Володимир Олександрович
Дата ухвалення: 2019-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Аліменка В.О.,

суддів Безименної Н.В., Кучми А.Ю.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Національного агентства з питань запобігання корупції на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 жовтня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Національного агентства з питань запобігання корупції про визнання протиправним та скасування рішення №1419 від 08.12.2017, зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_3 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Національного агентства з питань запобігання корупції (далі - відповідач, НАЗК), в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення НАЗК від 08.12.2017 № 1419 «Про затвердження стосовно ОСОБА_3 обґрунтованого висновку про виявлення ознак пов'язаного з корупцією правопорушення, передбаченого ст. 3661 Кримінального кодексу України»;

- зобов'язати відповідача відкликати з Головного управління Національної поліції у м. Києві (далі - ГУ НП у м. Києві) обґрунтований висновок від 08.12.2017, затверджений рішенням НАЗК від 08.12.2017 № 1419.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 жовтня 2018 року адміністративний позов задоволено в повному обсязі.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив суд вказане судове рішення скасувати та винести нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. На думку апелянта, оскаржуване рішення винесено судом першої інстанції з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 20.12.2018 року розгляд апеляційної скарги було призначено на 22.01.2019 року.

22.01.2019 року в судове засідання з'явився представник Національного агентства з питань запобігання корупції Добролюбов В.І., позивач в судове засідання не з'явився, про час розгляду справи був повідомлений належним чином.

Представник відповідача в судовому засіданні наголошував, що ОСОБА_3 належним чином повідомлявся про факт неподання декларації, а тому просив скасувати рішення суду першої інстанції.

Однак, у зв'язку із необхідністю додаткового вивчення матеріалів справи та встановлення певних обставин, судом було відкладено розгляд справи на 05.02.2019 року.

05.02.2019 року сторони у судове засідання не з'явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З огляду на викладене, колегія суддів, без виходу до нарадчої кімнати, ухвалила перейти до письмового провадження у зв'язку з тим, що жоден із учасників справи, повідомлених належним чином про дату, час і місце апеляційного розгляду справи, не прибув у судове засідання.

Згідно ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_3 до 27.09.2016 працював на посаді головного державного інспектора відділу інформаційно-аналітичної роботи юридичного управління Офісу великих платників податків ДФС. На підставі наказу Офісу великих платників податків ДФС від 23.09.2016 № 669-0 позивача з 27.09.2016 звільнено з вказаної посади за власним бажанням.

В свою чергу, Офіс великих платників податків ДФС направив позивачу на адресу: 03194, м. Київ, бульвар Кольцова, 17/59, лист від 27.02.2017 № 22.5/14/28-10-04-03-24, в якому проінформував позивача, з посиланням на ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», про необхідність подачі електронної декларації до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування у термін до 01.04.2017. Також у листі зазначено, що у разі необхідності, за довідками про доходи за 2016 рік можна звертатися до управління фінансування, бухгалтерського обліку та звітності Офісу великих платників податків ДФС, а у разі неподання/несвоєчасного подання декларації, інформація буде надіслана до НАЗК та до спеціального уповноважених суб'єктів у сфері запобігання та протидії корупції.

З матеріалів справи також видно, що Офіс великих платників податків ДФС направив позивачу на адресу: 03194, м. Київ, бульвар Кольцова, 17/59, лист від 07.04.2017 № 374/14/28-10-04-03-24, в якому зазначено, що на виконання п.п. 1 та 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» та у зв'язку з початком роботи з 01.09.2016 системи подання та оприлюднення декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, потрібно було до 01.04.2017 подати відповідну електронну декларацію в Єдиному державному реєстрі декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - Реєстр) на сайті НАЗК. В той же час, управлінням по роботі з персоналом здійснено моніторинг, результати якого свідчать, що станом на 01.04.2017 в Реєстрі декларація ОСОБА_3 не виявлена, у зв'язку з чим управління просило невідкладно вжити заходи щодо виправлення ситуації та надати письмові пояснення до управління по роботі з персоналом з зазначенням причини не подачі декларації до Реєстру у разі її неподання.

Як встановлено судом з наявних в матеріалах справи конвертів з відповідними довідками про невручення поштових відправлень та повідомлень про вручення поштового відправлення, вказані листи не вручені позивачу та повернуті відправнику.

В свою чергу, Управління внутрішньої безпеки Офісу великих платників податків ДФС звернулось до НАЗК з повідомленням від 21.04.2017 № 3338/9/28-10-22-17 про факт неподання декларації (після звільнення) за 2016 рік ОСОБА_3, який працював головним державним інспектором відділу інформаційно-аналітичної роботи юридичного управління Офісу великих платників податків ДФС.

Листом від 30.08.2017 № 51-08/30458/17, направленим на адресу: АДРЕСА_1, відповідач, відповідно до ч. 3 ст. 49 Закону України «Про запобігання корупції», повідомляв позивача, що за результатами контролю щодо своєчасності подання декларацій осіб, уповноважених на виконання функції держави або місцевого самоврядування, встановлено, що ОСОБА_3 не подано декларацію суб'єкта декларування, який припинив діяльність, за 2016 рік. Також вказано, що протягом десяти днів з дня отримання цього повідомлення позивач повинен подати декларацію особи, уповноваженої на виконання функції держави або місцевого самоврядування в порядку, визначеному ч. 1 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції».

В подальшому, на підставі вказаного повідомлення від 21.04.2017 № 3338/9/28-10-22-17, головним спеціалістом першого відділу Департаменту фінансового контролю та моніторингу способу життя НАЗК проведено контроль щодо своєчасності подання звільненим працівником ОСОБА_3 декларації суб'єкта декларування, який припинив діяльність.

За результатами такого контролю, 08.12.2017 уповноваженою особою НАЗК складено обґрунтований висновок про виявлення ознак пов'язаного з корупцією правопорушення, в якому встановлено, що ОСОБА_3, відповідно до ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», зобов'язаний був до 01.05.2017 подати декларацію особи уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2016 рік шляхом заповнення відповідної форми на веб-сайті НАЗК в Реєстрі.

Проте згідно з відомостями з Реєстру декларацію особи уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2016 рік ОСОБА_3 не подав, у зв'язку з чим, НАЗК повідомило (лист від 30.08.2017 № 51-08/30458/17) останнього про факт неподання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та зобов'язало її подати протягом десяти днів з дня отримання повідомлення, як вимагає стаття 49 Закону. Згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 610 лист НАЗК, яким повідомлено ОСОБА_3 про необхідність подання декларації, отримано 05.09.2017. Однак, упродовж передбачених Законом десяти діб ОСОБА_3 декларації не подав. Також він не надав жодних пояснень або заперечень щодо поважності причин неподання декларації. При перевірці файлів логування дій користувача Реєстру встановлено, що ОСОБА_3 реєстрацію не проходив, відповідно будь-яких дій з метою подання декларації не вчиняв. Викладене свідчить, що ОСОБА_3 знав про необхідність подання декларації, проте умисно її не подав і не намагався подати.

Таким чином, на переконання Національного агентства з питань запобігання корупції, в бездіяльності ОСОБА_3 вбачаються ознаки корупційного правопорушення, за яке передбачено кримінальну відповідальність, визначену статтею 366-1 Кримінального кодексу України (далі - КК України).

Враховуючи викладене, 08.12.2017 відповідачем прийнято рішення № 1419 «Про затвердження стосовно ОСОБА_3 обґрунтованого висновку про виявлення ознак пов'язаного з корупцією правопорушення, передбаченого ст. 366-1 Кримінального кодексу України», яким, відповідно до ч. 3 ст. 12 Закону України «Про запобігання корупції» та ч. 1 ст. 216 Кримінального процесуального кодексу України, вирішено затвердити обґрунтований висновок про виявлення ознак пов'язаного з корупцією правопорушення, передбаченого статтею 366-1 КК України, стосовно звільненого у 2016 році головного державного інспектора відділу інформаційно-аналітичної роботи юридичного управління Офісу великих платників податків ДФС ОСОБА_3, що додається, а Департаменту фінансового контролю та моніторингу способу життя забезпечити направлення обґрунтованого висновку, затвердженого пунктом 1 цього рішення (разом з відповідними матеріалами), до ГУ НП у м. Києві.

Згодом, листом від 13.12.2017 № 51-12/45837/17 відповідач направив ГУ НП у м. Києві обґрунтований висновок з матеріалами за фактом умисного неподання звільненим головним державним інспектором відділу інформаційно-аналітичної роботи юридичного управління Офісу великих платників податків ДФС ОСОБА_3 декларації суб'єкта декларування, який припинив діяльність, за 2016 рік, з метою вирішення питання про внесення до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань, проведення досудового розслідування та притягнення його до кримінальної відповідальності.

Вважаючи дії Національного агентства з питань запобігання корупції в частинні складання рішення № 1419 «Про затвердження стосовно ОСОБА_3 обґрунтованого висновку про виявлення ознак пов'язаного з корупцією правопорушення, передбаченого ст. 366-1 Кримінального кодексу України», та направлення вказаного висновку до ГУ НП у м. Києві протиправними, такими, що порушують законні права позивача, останній звернувся до суду із даним адміністративним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд дійшов висновку про необґрунтованість та безпідставність наведених у висновку від 08.12.2017 тверджень та, як наслідок, протиправність та необхідність скасування рішення НАЗК від 08.12.2017 № 1419 «Про затвердження стосовно ОСОБА_3 обґрунтованого висновку про виявлення ознак пов'язаного з корупцією правопорушення, передбаченого ст. 366-1 Кримінального кодексу України». Крім того, судом зазначено, що саме внаслідок прийняття оскаржуваного рішення (п. 2 якого зокрема вирішено Департаменту фінансового контролю та моніторингу способу життя забезпечити направлення обґрунтованого висновку, затвердженого пунктом 1 цього рішення (разом з відповідними матеріалами), до ГУ НП у м. Києві), яке, як встановлено судом є протиправним та підлягає скасуванню, порушено права позивача, у тому числі шляхом направлення такого висновку до ГУ НП у м. Києві, що є безпосереднім втручанням в права позивача, суд, виходячи з мети ефективного відновлення порушених прав позивача та уникнення декларативності судового рішення, вважає обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню вимогу про зобов'язання відповідача відкликати з ГУ НП у м. Києві обґрунтований висновок від 08.12.2017, затверджений рішенням НАЗК від 08.12.2017 № 1419.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог, однак, вважає, що задоволення позовної вимоги про зобов'язання відповідача відкликати з ГУ НП у м. Києві обґрунтований висновок від 08.12.2017, затверджений рішенням НАЗК від 08.12.2017 № 1419 є втручанням в дискреційні повноваження Національного агентства з питань запобігання корупції.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, судова колегія вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти виключно на підставі, в спосіб та в межах повноважень, що передбачені Конституцією України та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про запобігання корупції» Національне агентство з питань запобігання корупції (далі - Національне агентство) є центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, який забезпечує формування та реалізує державну антикорупційну політику.

Статтею 5 названого Закону визначено, що Національне агентство є колегіальним органом, до складу якого входить п'ять членів.

Частиною 1 ст. 8 Закону України «Про запобігання корупції» встановлено, що основною формою роботи Національного агентства є засідання, що проводяться не рідше одного разу на тиждень. Порядок денний засідань затверджується Національним агентством, а відповідні рішення за результатами розгляду питань порядку денного приймаються більшістю голосів від його загального складу учасників.

Статтями 11 та 12 Закону «Про запобігання корупції» визначено повноваження та права Національного агентства з питань запобігання корупції.

Зокрема, відповідно до приписів ч. 1 ст. 11 Закону «Про запобігання корупції» до повноважень Національного агентства належать: здійснення в порядку, визначеному цим Законом, контролю та перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, зберігання та оприлюднення таких декларацій, проведення моніторингу способу життя осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування; надання роз'яснень, методичної та консультаційної допомоги з питань застосування актів законодавства з питань етичної поведінки, запобігання та врегулювання конфлікту інтересів у діяльності осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та прирівняних до них осіб; координація виконання міжнародних зобов'язань у сфері формування та реалізації антикорупційної політики, співпраця з державними органами, неурядовими організаціями іноземних держав та міжнародними організаціями в межах своєї компетенції; інші повноваження, визначені законом.

Приписами ч. 1 ст. 12 Закону України «Про запобігання корупції» встановлено, що Національне агентство з метою виконання покладених на нього повноважень має, зокрема право приймати з питань, що належать до його компетенції, обов'язкові для виконання нормативно-правові акти; ініціювати проведення службового розслідування, вжиття заходів щодо притягнення до відповідальності осіб, винних у вчиненні корупційних або пов'язаних з корупцією правопорушень, надсилати до інших спеціально уповноважених суб'єктів у сфері протидії корупції матеріали, що свідчать про факти таких правопорушень та має інші права, передбачені законом.

Так, відповідно до ст. 49 Закону України «Про запобігання корупції» . державні органи, органи влади Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, а також юридичні особи публічного права зобов'язані перевіряти факт подання суб'єктами декларування, які в них працюють (працювали або входять чи входили до складу утвореної в органі конкурсної комісії, до складу Громадської ради доброчесності, відповідних громадських рад, рад громадського контролю, утворених при державних органах), відповідно до цього Закону декларацій та повідомляти Національне агентство про випадки неподання чи несвоєчасного подання таких декларацій у визначеному ним порядку. Національне агентство перевіряє факт подання відповідно до цього Закону декларацій особами, зазначеними у п.5 ч. 1 ст. 3 цього Закону. Якщо за результатами контролю встановлено, що суб'єкт декларування не подав декларацію, Національне агентство письмово повідомляє такого суб'єкта про факт неподання декларації, і суб'єкт декларування повинен протягом десяти днів з дня отримання такого повідомлення подати декларацію в порядку, визначеному частиною першою ст.. 45 цього Закону. Одночасно Національне агентство письмово повідомляє про факт неподання декларації спеціально уповноваженим суб'єктам у сфері протидії корупції, а також керівнику державного органу, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, їх апарату, юридичної особи публічного права, вищому органу управління відповідного громадського об'єднання, іншого непідприємницького товариства про факт неподання декларації відповідним суб'єктом декларування.

Відповідно до пункту 3 розділу І Порядку проведення контролю та повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції від 10.02.2017 № 56 далі (Порядок), контроль та повна перевірка декларації здійснюються за принципами: 1) верховенства права; 2) рівності та гарантування прав і законних інтересів усіх суб'єктів декларування; 3) об'єктивності, неупередженості та безсторонності рішень і дій Національного агентства, уповноважених ним осіб; 4) достовірності і повноти інформації, що використовується Національним агентством, правомірності одержання та використання такої інформації; 5) неприпустимості свавільного втручання у сферу особистого життя суб'єкта декларування, окрім як у межах та у спосіб, що передбачені Законом; 6) гарантування права на судовий захист суб'єктів декларування. Усі передбачені цим Порядком заходи контролю та повної перевірки декларацій повинні відповідати вказаним у цьому пункті принципам.

Відповідно до підпункту 1 пункту 1 розділу II Порядку, відповідно до Закону Національне агентство проводить щодо декларацій контроль щодо своєчасності подання.

Відповідно до підпункту 1 пункту 2 розділу II Порядку, Національне агентство здійснює контроль щодо своєчасності подання декларацій на підставі: повідомлень, що надходять від державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, а також юридичних осіб публічного права, які у встановленому Національним агентством порядку відповідно до статті 49 Закону перевіряють факт подання декларацій суб'єктами декларування, які в них працюють (працювали);

Відповідно до пункту 4 розділу II Порядку, у випадку встановлення факту неподання декларації суб'єктом декларування відповідно до вимог Закону Національне агентство письмово повідомляє про це суб'єкта декларування, керівника державного органу, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, їх апарату, юридичної особи публічного права, вищому органу управління відповідного громадського об'єднання, іншого непідприємницького товариства, в якому працює (здійснює діяльність) суб'єкт декларування, та спеціально уповноважених суб'єктів у сфері протидії корупції у визначеному Національним агентством порядку.

Як вбачається з матеріалів справи та вже було зазначено вище, Офісом великих платників податків ДФС встановлено, що позивачем не подано декларацію за 2016 рік, у зв'язку і з чим податковий орган направив позивачу на адресу: 03194, м. Київ, бульвар Кольцова, 17/59, лист від 27.02.2017 № 22.5/14/28-10-04-03-24, в якому проінформував позивача, про необхідність подачі електронної декларації до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування у термін до 01.04.2017. Також у листі зазначено, що у разі неподання/несвоєчасного подання декларації, інформація буде надіслана до НАЗК та до спеціального уповноважених суб'єктів у сфері запобігання та протидії корупції.

З матеріалів справи також видно, що Офіс великих платників податків ДФС направив позивачу на адресу: 03194, м. Київ, бульвар Кольцова, 17/59, лист від 07.04.2017 № 374/14/28-10-04-03-24, в якому зазначено, що на виконання п.п. 1 та 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» та у зв'язку з початком роботи з 01.09.2016 системи подання та оприлюднення декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, потрібно було до 01.04.2017 подати відповідну електронну декларацію в Єдиному державному реєстрі декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - Реєстр) на сайті НАЗК.

В той же час, управлінням по роботі з персоналом здійснено моніторинг, результати якого свідчать, що станом на 01.04.2017 в Реєстрі декларація ОСОБА_3 не виявлена, у зв'язку з чим управління просило невідкладно вжити заходи щодо виправлення ситуації та надати письмові пояснення до управління по роботі з персоналом з зазначенням причини не подачі декларації до Реєстру у разі її неподання.

Колегією суддів встановлено, що всі вказані листи не були доставлені адресату, що підтверджується наявними в матеріалах справи конвертами з відповідними довідками про невручення поштових відправлень та які були повернуті відправнику.

Судова колегія наголошує, що незважаючи на наявність у відправника листів (управління по роботі з персоналом Офісу великих платників податків ДФС) даних про дійсну адресу за місцем реєстрації та адресу фактичного проживання, яка відмінна від місця реєстрації: АДРЕСА_1 (місце реєстрації) та АДРЕСА_2 (фактичне проживання), наведені листи направлені на зовсім іншу адресу: 03194 м. Київ, бульвар Кольцова, буд. 17/59.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що позивач не знав та не міг знати про вказані листи та їх вимоги, оскільки останні направлялись не за адресою його реєстрації/проживання, в той час як позивач вжив можливі та необхідні заходи, щоб мати таку можливість - зазначивши свою адресу реєстрації: АДРЕСА_1; та адресу фактичного місця проживання: АДРЕСА_2, як у особовій картці, так і у паперовій декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за період з 01.01.2016 по 27.09.2016.

Відповідно до п. 6 Порядку перевірки факту подання суб'єктами декларування декларацій відповідно до Закону України «Про запобігання корупції» та повідомлення Національного агентства з питань запобігання корупції про випадки неподання чи несвоєчасного подання таких декларацій, Зареєстровано в Міністерстві юстиції України 15 листопада 2016 р. за № 1479/29609, у випадку встановлення факту неподання чи несвоєчасного подання декларацій суб'єктами декларування відповідно до вимог Закону відповідальний підрозділ (особа) органу, в якому працюють (працювали) суб'єкти декларування, повідомляє про це Національне агентство упродовж трьох робочих днів з дня виявлення такого факту. Повідомлення Національного агентства про факт неподання чи несвоєчасного подання декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (додаток 1), надсилається на адресу електронної пошти, зазначену на офіційному веб-сайті Національного агентства, та засобами поштового зв'язку (рекомендованим листом з повідомленням про вручення).

На виконання вимог вказаного Порядку, Офіс великих платників податків ДФС направив Національному агентству з питань запобігання корупції повідомлення про «Неподання» позивачем декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2016 рік. Однак, у вказаному повідомленні було зазначено лише одну адресу позивача, зокрема: АДРЕСА_1, та не було зазначено адресу фактичного місця проживання: АДРЕСА_2, де, як наголошує сам позивач, він постійно проживає.

Відповідно до п. 7 Порядку перевірки факту подання суб'єктами декларування декларацій відповідно до Закону України «Про запобігання корупції» та повідомлення Національного агентства з питань запобігання корупції про випадки неподання чи несвоєчасного подання таких декларацій, у випадку встановлення факту неподання декларації суб'єктом декларування відповідно до вимог Закону Національне агентство письмово повідомляє такого суб'єкта про факт неподання декларації, і суб'єкт декларування повинен протягом десяти днів з дня отримання такого повідомлення подати декларацію.

Повідомлення суб'єкту декларування надсилається за адресою зареєстрованого місця його проживання, що вказана в останній поданій таким суб'єктом декларації, або за адресою, зазначеною відповідним органом, у повідомленні про встановлення факту неподання чи несвоєчасного подання декларації.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема з висновку Відповідача, уповноваженою особою проведено контроль та встановлено факт неподання Позивачем декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2016 рік, про що його повідомлено листом від 30.08.2017 року № 51-08/30458/17 та зобов'язано подати таку декларацію протягом десяті днів з дня отримання повідомлення, як того вимагає ст. 49 Закону.

Також, Відповідач зазначає, що лист від 30.08.2017 року № 51-08/30458/17 направлено поштовим відправленням (Р610) та отримано позивачем 05.09.2017 року.

Однак, позивач стверджує, що він не отримував такого поштового відправлення та не міг цього зробити, оскільки 05.09.2017 року був робочий день та він перебував на роботі.

З затвердженого оскаржуваним рішенням висновку від 08.12.2017 вбачається, що твердження про те, що ОСОБА_3 знав про необхідність подання декларації, проте умисно її не подав і не намагався подати, а також, що в бездіяльності ОСОБА_3 вбачаються ознаки корупційного правопорушення, за яке передбачено кримінальну відповідальність, визначену статтею 3661 КК України, базуються виключно на отриманні позивачем 05.09.2017 року, згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 610, листа НАЗК від 30.08.2017 № 51-08/30458/17 та, як наслідок, неподання протягом десяти діб з моменту отримання такого листа декларації за 2016 рік.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що на виконання ухвали Окружного адміністративного суду м. Києва від 10.08.2018, Київська міська дирекція ПАТ «Укрпошта» надала належним чином засвідчену копію повідомлення про одержання рекомендованого поштового відправлення № 610 на 1 аркуші, з якого вбачається, що вказане поштове відправлення отримав не позивач, а інша особа - значаться інші прізвище та ініціали, а доказів, що вказане відправлення отримав член родини - відсутні.

Таким чином, є обґрунтованими твердження позивача про те, що він не тільки не отримував від Офісу великих платників податків ДФС листи від 27.02.2017 № 22.5/14/28-10-04-03-24 та від 07.04.2017 № 374/14/28-10-04-03-24, а і не отримував від НАЗК лист від 30.08.2017 № 51-08/30458/17, на отриманні якого побудовано висновок від 08.12.2017 та який затверджено оскаржуваним рішенням.

З аналізу викладеного, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо неприйняття до уваги як належного доказу, особливо за наявності твердження позивача про неотримання такого листа, роздруківку з веб-сайту Укрпошти за номером поштового відправлення 610, з якої вбачається, що 05.09.2017 відправлення вручено особисто, оскільки належним в даному випадку доказом вручення саме позивачу такого листа є повідомлення про вручення поштового відправлення з зазначенням його прізвища, ініціалів та за наявності його підпису.

Разом з тим, судом апеляційної інстанції встановлено, що позивачем 30.03.2018 подано декларацію за 2016 рік, що підтверджується даними з Реєстру - веб-сайту Національного агентства з питань запобігання корупції, де не має відомостей про наявність осіб, які проживають разом із ОСОБА_3

Враховуючи все вище наведене, колегія суддів приходить до висновку про передчасність зазначених у висновку від 08.12.2017 тверджень умисного неподання декларації, оскільки висновок прийнято без належного підтвердження отримання повідомлення Національним агентством з питань запобігання корупції щодо необхідності подачі декларації в 10-ти денний строк з моменту вручення повідомлення.

Таким чином, судом першої інстанції було цілком обґрунтовано скасовано рішення НАЗК від 08.12.2017 № 1419 «Про затвердження стосовно ОСОБА_3 обґрунтованого висновку про виявлення ознак пов'язаного з корупцією правопорушення, передбаченого ст. 366-1 Кримінального кодексу України», оскільки при прийнятті рішення не було встановлено, чи дійсно ОСОБА_3 було повідомлено листом особисто.

Щодо позовних вимог про зобов'язання відповідача відкликати з Головного управління Національної поліції у м. Києві (далі - ГУ НП у м. Києві) обґрунтований висновок від 08.12.2017, затверджений рішенням НАЗК від 08.12.2017 № 1419, колегія суддів зазначає наступне.

В рішеннях Європейського суду з прав людини склалася практика, яка підтверджує, що дискреційні повноваження не повинні використовуватися свавільно, а суд повинен контролювати рішення, прийняті на підставі реалізації дискреційних повноважень, максимально ефективно (рішення у справі «Hasan and Chaush v. Bulgaria» № 30985/96).

Поняття дискреційних повноважень наведене, зокрема, у Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до яких під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Тобто, дискреційними є право суб'єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом такого права є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може».

Натомість, у межах даної справи, на думку колегії суддів, суд першої зобов'язуючи відповідача відкликати з Головного управління Національної поліції у м. Києві (далі - ГУ НП у м. Києві) обґрунтований висновок від 08.12.2017, затверджений рішенням НАЗК від 08.12.2017 № 1419 втрутився в дискреційні повноваження Національного агентства з питань запобігання корупції.

Відтак, задоволення позовних вимог в цій частині є формою втручання у дискреційні повноваження суб'єкта владних повноважень, що з урахуванням вимог чинного законодавства є неприпустимим.

З сукупного аналізу викладеного, колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в частині зобов'язання відповідача відкликати з Головного управління Національної поліції у м. Києві (далі - ГУ НП у м. Києві) обґрунтований висновок від 08.12.2017, затверджений рішенням НАЗК від 08.12.2017 № 1419.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Приписи п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Національного агентства з питань запобігання корупції - задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 жовтня 2018 року в частині зобов'язання Національного агентства з питань запобігання корупції відкликати з Головного управління Національної поліції у м. Києві (далі - ГУ НП у м. Києві) обґрунтований висновок від 08.12.2017, затверджений рішенням НАЗК від 08.12.2017 № 1419- скасувати.

Прийняти в цій частині нове рішення, яким у задоволені вказаної позовної вимоги - відмовити.

В решті рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 жовтня 2018 року залишити без змін.

Повний текст постанови складено 11.02.2019 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття. Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Суддя-доповідач В.О. Аліменко

Судді Н.В. Безименна

А.Ю. Кучма