Справа № 260/1149/18
Суддя: Гінда Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2019-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2019 рокуЛьвів№ 857/424/19
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача: Гінди О.М.

суддів: Заверухи О.Б., Старунського Д.М.,

розглянувши в письмовому провадженні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2018 року (головуючий суддя: Рейті С.І., місце ухвалення - м. Ужгород) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області про визнання дій протиправними і зобов'язання вчинити певні дії, -

встановив:

ОСОБА_2 26.10.2018 (через поштове відділення зв'язку) звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати дії Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області протиправними щодо відмови у наданні позивачу публічної інформації та зобов'язати відповідача надати копії запитуваних документів на інформаційний запит від 12.10.2018 з 1 сторінки по 10 сторінку формату А4.

Обґрунтовує позов тим, що 12.10.2018 звернувся з письмовим інформаційним запитом у порядку вимог Закону України «Про доступ до публічної інформації» до Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області про надання копій належним чином завірених документів, зокрема, лист відділу в Іршавському районі Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області. Листом від 19.10.2018 № ПІ-37/5-316/0/63-18 відповідач відмовив у задоволенні запиту, обґрунтувавши його тим, що інформація у виді запитуваних копій документів містить загальну кількість 11 сторінок, та у зв'язку з цим запитувач зобов'язаний відшкодувати фактичні витрати на копіювання та друк документів, починаючи з першої сторінки, відповідно до рахунку № 79 від 18.10.2018, розміром 40,92 грн.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2018 року позов задоволено.

Із цим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, без з'ясування усіх обставин, що мають значення для справи, а тому просить його скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, апелянт посилається на те, що листом Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області від 17.10.2018 № ПІ-37/4-311/0/63-18 позивачу надано рахунок для здійснення оплати витрат на копіювання документів, що надаються за запитом на інформацію. Оскільки, якщо задоволення запиту на інформацію передбачає виготовлення копій документів обсягом більш як 10 сторінок, запитувач зобов'язаний відшкодувати фактичні витрати на копіювання та друк. Головне управління Держгеокадастру у Закарпатській області діяло в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, нормативно-правовими актами відповідно до них за результатами розгляду запиту ОСОБА_2 надано обґрунтовану вичерпну відповідь.

Крім того, за своєю правовою повноваження відповідача щодо надання завірених копій документів є дискреційними повноваженнями та виключно компетенцією уповноваженого органу. Отже, суд не вправі своїм рішенням підміняти рішення відповідача або прямо вказувати суб'єкту владних повноважень на те, які саме рішення останній повинен приймати.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 268 КАС України, суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи, зокрема, щодо оскарження бездіяльності суб'єкта владних повноважень або розпорядника інформації щодо розгляду звернення або запиту на інформацію.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі, зокрема, подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Враховуючи вимоги вказаних статей, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що цю справу слід розглядати без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволеною бути не може з таких мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що підставою для звернення позивача до суду слугував невірний розрахунок ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області вартості фактичних витрат на копіювання та друк, а також ненадання на запит позивача від 12.10.2018 безкоштовних перших 10 сторінок відповіді.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити, оскільки ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області невірно розрахувало вартість фактичних витрат на копіювання та друк, а також не надано безкоштовно 10 сторінок із загальної кількості сторінок відповіді на запит позивача від 12.10.2018.

З цими висновками суду першої інстанції, погоджується суд апеляційної інстанції з огляду на таке.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, та інформації, що становить суспільний інтерес визначено Законом України «Про доступ до публічної інформації» від 13 січня 2011 року № 2939-VI зі змінами та доповненнями, (далі-Закон № 2939-VI).

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону № 2939-VI, публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом (ч. 2 ст. 1 Закону № 2939-VI).

Згідно ч. 4 ст. 13 Закону № 2939-VI, усі розпорядники інформації незалежно від нормативно-правового акта, на підставі якого вони діють, при вирішенні питань щодо доступу до інформації мають керуватися цим Законом.

Пунктом 6 ч. 1 статті 14 Закону № 2939-VI встановлено, що розпорядники інформації зобов'язані надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об'єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.

Частиною 1 ст. 19 Закону № 2939-VI визначено, що запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону № 2939-VI, розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту.

У разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту (ч. 4 ст. 20 Закону № 2939-VI).

Згідно ч. 2 ст. 21 Закону № 2939-VI, у разі якщо задоволення запиту на інформацію передбачає виготовлення копій документів обсягом більш як 10 сторінок, запитувач зобов'язаний відшкодувати фактичні витрати на копіювання та друк.

Частино 3 ст. 21 Закону № 2939-VI, розмір фактичних витрат визначається відповідним розпорядником на копіювання та друк в межах граничних норм, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі якщо розпорядник інформації не встановив розміру плати за копіювання або друк, інформація надається безкоштовно.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що механізм відшкодування запитувачами інформації фактичних витрат на копіювання або друк документів, що надаються Державною службою України з питань геодезії, картографії та кадастру та її територіальними органами за запитом на інформацію визначено Порядком відшкодування фактичних витрат на копіювання або друк документів, що надаються за запитом на інформацію, розпорядником якої є Держгеокадастр та його територіальні органи, який затверджений наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України 20 грудня 2016 року за № 555, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 11 січня 2017 року за № 26/29894 (далі-Порядок).

Згідно п. 3 Порядку, документи за запитом на інформацію надаються безкоштовно, зокрема, якщо задоволення запиту передбачає виготовлення копій документів обсягом, що не перевищує 10 сторінок.

Пунктом 4 Порядку передбачено, відшкодування запитувачами інформації фактичних витрат на копіювання або друк документів здійснюється у разі виготовлення більш як 10 сторінок запитуваних документів, починаючи з першої сторінки, відповідно до Розміру фактичних витрат на копіювання або друк документів, що надаються за запитом на інформацію, розпорядником якої є Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру та її територіальні органи, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 20 грудня 2016 року № 555.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що підставою для звернення позивача до суду з цим позовом слугував невірний розрахунок ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області вартості фактичних витрат на копіювання та друк, а також ненадання на запит позивача від 12 жовтня 2018 року, безкоштовних перших 10 сторінок відповіді.

З системного аналізу вищенаведених норм, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що під фактичними витратами на копіювання та/або друк документів, маються на увазі усі витрати, що здійснюються при копіюванні та/або друкові документів обсягом більш як 10 сторінок, тобто запитувач інформації зобов'язаний відшкодувати витрати на виготовлення всіх сторінок запитаної інформації, крім перших 10 сторінок.

Також, слід звернути увагу, що пунктом 3 Порядку, прямо передбачено надання безкоштовно документів за запитом, якщо запит про надання інформації, передбачає виготовлення копій документів обсягом, що не перевищує 10 сторінок.

Оскільки, інформація у виді запитуваних копій документів містила загальну кількість 11 сторінок, то позивачу необхідно було відшкодувати фактичні витрати на копіювання та друк документів тільки 1 (однієї) сторінки, а 10 перших сторінок, повинні були надаватися відповідачем безкоштовно.

Крім цього, у відповідності до п. 11 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 10 від 29 грудня 2016 року «Про практику застосування адміністративними судами законодавства про доступ до публічної інформації» відповідно до ч. 2 ст.21 Закону України «Про доступ до публічної інформації» у разі, якщо задоволення запиту на інформацію передбачає виготовлення копій документів обсягом більш як 10 сторінок, запитувач зобов'язаний відшкодувати фактичні витрати на копіювання та друк.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем невірно розраховано вартість фактичних витрат на копіювання та друк, а також протиправно не надано безкоштовно 10 сторінок із загальної кількості сторінок відповіді на запит ОСОБА_2 від 12 жовтня 2018 року.

Щодо посилання апелянта на те, що надання завірених копій документів є дискреційними повноваженнями та виключно компетенцією суб'єкта владних повноважень, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Згідно абз. 2 ч. 4 ст. 245 КАС України, у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов'язує суб'єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Отже, враховуючи вимоги цієї статті, суд апеляційної інстанції вважає, що дискреційні повноваження суб'єкта владних повноважень не порушено, оскільки у своєму рішенні суд першої інстанції зобов'язав відповідача вирішити питання щодо якого звернувся позивач, а саме надання документів, які позивач просив у запиті від 12.10.2018.

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача понесених судових витрат у справі, суд вказує наступне.

Згідно ч. 1 ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. (п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України).

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 134 КАС України, розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Згідно із ч. 4 ст. 134 КАС України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною 5 ст. 134 КАС України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. 6 ст. 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п'ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною 7 ст. 139 КАС України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

З матеріалів справи слідує, що на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано: копію Договору про надання професійної правничої допомоги від 31.01.2019; ордер на надання правової допомоги серія ЗР № 67476 від 31.01.2019; Розрахунок суми гонорару за надання правової допомоги (який являється невід'ємним додатком до Договору від 31.01.2019); Акт виконання робіт за Договором про надання професійної правничої допомоги від 31.01.2019, квитанція до прибуткового касового ордера № 9 від 31.01.2019 на суму 3250 грн.

Так, відповідно до Розрахуноку суми гонорару за надання правової допомоги адвокатом Ференц Р.Я. по справі № 260/1149/18 надано наступні юридичні послуги: попередня консультація щодо характеру спірних правовідносин (кількість витраченого часу - 1 год, ставка за годину - 650 грн, вартість - 650); вивчення матеріалів справи та аналіз судової практики у спірних правовідноминах (кількість витраченого часу - 2,5 год, ставка за годину - 650 грн, вартість - 1300); підготовка та складання відзиву на апеляційну скаргу на рішення суду від 29.11.2018 № 260/1149/18 (кількість витраченого часу - 2,5 год, ставка за годину - 650 грн, вартість - 1300). Загальна вартість вказаних послуг склала 3250 грн. Загальний обсяг часу, витраченого на надання правової допомоги за цим Розрахунком склав 5 годин.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що статтею 134 КАС України не передбачено імперативної вказівки щодо форми документа про детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, а також зазначення затраченого часу на складання відзиву та інших процесуальних документів, чи вчинення інших дій. Особа для підтвердження понесених нею витрат на правничу допомогу має надати детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, але не детальний хронометраж кожної дії, що входить до складу таких робіт (послуг).

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що в матеріалах цієї справи наявний належним чином складений договір про надання правової допомоги, оформлені та підписані документи, які містять детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та документи, які свідчать про оплату позивачем послуг адвоката.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для відшкодування судових витрат понесених позивачем на правову допомогу в розмірі 3250 грн.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст. 316 КАС України, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, рішення суду без змін.

Керуючись ст. ст. 263, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд -

постановив:

апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2018 року у справі № 260/1149/18 - без змін.

Стягнути на користь ОСОБА_2 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області судові витрати, а саме витрати, понесені на правову допомогу адвоката в розмірі 3250 грн (три тисячі двісті п'ятдесят гривень).

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п'ятої статті 328 КАС України, постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач: О.М. Гінда

Судді: О.Б. Заверуха

Д.М. Старунський