Справа № 2340/2910/18
Суддя: Чубай В. В.
Дата ухвалення: 2019-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2340/2910/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2019 року смт. Чорнобай

Чорнобаївський районний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді - Чубая В.В.,

за участі секретаря судового засідання - Кіян С.О.,

позивача - ОСОБА_1,

представників позивача - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

представників УДМС України в Черкаській області - Рички О.П., Назаренко В.В., Сиромятникової Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до УДМС України в Черкаській області, Чорнобаївського РС УДМС України в Черкаській області, завідувача Чорнобаївського РС УДМС України в Черкаській області Рички О.П., третя особа - виконавчий комітет Богодухівської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області, про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в:

До Чорнобаївського районного суду Черкаської області з Черкаського окружного адміністративного суду за підсудністю надійшов позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до УДМС України в Черкаській області (далі - відповідач-1), Чорнобаївського РС УДМС України в Черкаській області (далі - відповідач-2), завідувача Чорнобаївського РС УДМС України в Черкаській області Рички О.П. (далі - відповідач-3), третя особа - виконавчий комітет Богодухівської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області, про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії.

В обґрунтування позову зазначалося, що згідно з рішенням № 2 від 18 квітня 2018 року, прийнятим головним спеціалістом Чорнобаївського РС УДМС України в Черкаській області Грицай І.Г. і затвердженим завідувачем Чорнобаївського РС УДМС України в Черкаській області Ричкою О.П., вирішено примусово повернути за межі України позивача та зобов'язати його покинути територію України у термін до 4 травня 2018 року. Не заперечуючи факту перебування на території України після закінчення дозволеного строку перебування, вказувалося, що зазначене рішення є протиправним та таким, що підлягає скасуванню з огляду на його непропорційність, оскільки при його прийнятті не дотримано необхідного балансу між несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких воно спрямоване. Стверджувалося, що оскаржуване рішення призводить до порушення права позивача на сім'ю, оскільки в нього від неофіційного шлюбу в Україні народився син, який мешкає разом з ним за його постійним місцем проживання. При цьому зазначалося, що позивач неодноразово звертався до відповідача-3 з метою продовження терміну його перебування на території України та продовження строку виконання оскаржуваного рішення. З огляду на викладене, посилаючись на приписи чинного законодавства, що регулює відносини у сфері правового статусу іноземців та осіб без громадянства, які перебувають на території України, порядок їх в'їзду та виїзду, положення Цивільного і Сімейного кодексів України, а також на практику Європейського суду з прав людини і Пленум Вищого адміністративного суду України, позивач просив суд: визнати протиправним та скасувати оскаржуване рішення; зобов'язати відповідача-1 анулювати відмітку, проставлену у паспорті позивача, про примусове повернення з України.

У відзиві на позовну заяву відповідач-3 проти задоволення позову заперечила, вказуючи на правомірність оскаржуваного рішення. Стверджувала, що при прийнятті оскаржуваного рішення дотримано вимоги чинного законодавства, зокрема підзаконних нормативно-правових актів, що регулюють процедуру примусового повернення і примусового видворення з України іноземців та осіб без громадянства. Вказувала на недотримання позивачем законодавства України, вчинення ним адміністративних і кримінальних правопорушень, а також на ухилення від виховання свого сина, що негативно впливає на останнього. Звертала увагу суду на необґрунтованість позову та відсутність належних доказів на підтвердження викладених у ньому обставин, зокрема щодо тверджень позивача про його неодноразові звернення до відповідача-2 з метою продовження терміну перебування на території України. Посилаючись на положення чинного законодавства, що регулює відносини у сфері правового статусу іноземців та осіб без громадянства, які перебувають на території України, порядок їх в'їзду та виїзду, відповідач-3 просила у задоволенні позову відмовити з огляду на його необґрунтованість.

У судовому засіданні позивач та його представники підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити з підстав, викладених у позові. Зокрема, позивач додатково пояснив, що син проживає разом з ним, він займається його вихованням, а коли він відсутній у зв'язку з роботою, то сином опікується його брат.

Представники відповідача-1, виходячи з викладених у відзиві доводів, просили у задоволенні позову відмовити. Відповідач-3 додатково повідомила, що позивачу неодноразово роз'яснювався порядок отримання посвідки на проживання, однак останній протягом досить тривалого часу перебування на території України з невідомих причин жодних дій, спрямованих на узаконення свого перебування в України, не вчинив.

Третя особа у судове засідання свого представника не направила, надіслала заяву про розгляд справи за його відсутності (а.с. 126).

Згідно з ч. 1 ст. 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

За таких обставин суд ухвалив провести розгляд справи за відсутності представника третьої сторони.

Судом встановлені наступні обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини.

Позивач, ІНФОРМАЦІЯ_1, є громадянином Грузії, що підтверджується копією паспорту № НОМЕР_1 від 12 листопада 2009 року (а.с. 11), та має сина - ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, про що свідчить копія свідоцтва про народження від

13 червня 2006 року серії НОМЕР_2 (а.с. 10).

Згідно з копією листа Чорнобаївського ВП Золотоніського ВП ГУНП в Черкасьікій області від 18 квітня 2018 року № 1626/68/03-2018 відповідача-3 в порядку взаємодії та з метою прийняття рішення згідно з чинним законодавством повідомлено про те, що під час проведення загальнодержавних профілактичних заходів під умовною назвою «Мігрант» виявлено позивача, який порушив міграційне законодавство (а.с. 62).

18 квітня 2018 року головним спеціалістом Чорнобаївського РС УДМС України в Черкаській області Грицай І.Г. складено протокол серії ПР МЧК № 030362 про адміністративне правопорушення стосовно позивача, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203 КУпАП (а.с. 50).

Постановою завідувача Чорнобаївського РС УДМС України в Черкаській області

Рички О.П. від 18 квітня 2018 року серії ПН МЧК № 030362 на підставі вказаного протоколу на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510,00 гривень в дохід держави за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203 КУпАП

(а.с. 51).

Позивачем штраф сплачено 20 квітня 2018 року, що підтверджується копією квитанції

№ 22280623-1 (а.с. 52).

Водночас 18 квітня 2018 року головним спеціалістом Чорнобаївського РС УДМС України в Черкаській області Грицай І.Г. прийнято рішення № 2 про примусове повернення з України позивача, затверджене завідувачем Чорнобаївського РС УДМС України в Черкаській області Ричкою О.П., та зобов'язано його покинути територію України в термін до 4 травня 2018 року

(а.с. 53).

Зі змісту оскаржуваного рішення вбачається, що позивач (з його слів) в 1994 році літаком через КПП «Бориспіль» прибув до України з Грузії у приватних справах до свого брата - ОСОБА_10, який мешкав в м. Черкаси. Потім позивач проживав в

смт. Єлизаветградка Олександрівського району Кіровоградської області разом з неофіційною дружиною ОСОБА_11, 1983 року народження. Станом на 18 квітня 2018 року проживав в

с. Богодухівка Чорнобаївського району Черкаської області, не продовжуючи терміну перебування на території України та не маючи законних підстав для проживання в Україні, що є порушенням пп 2 п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 15 лютого 2012 року № 150 «Про затвердження Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України».

Судом встановлено, що оскаржуване рішення позивачем не виконано.

При цьому згідно з відомостями, які містяться в журналі Чорнобаївського РВ УМВС України в Черкаській області № 907, в 2010 році за № 5 зареєстровано прийняте рішення про видворення позивача від 12 березня 2010 року терміном на 6 місяців, яке виконано не було

(а.с. 59-61)

Згідно з копією листа Чорнобаївського ВП Золотоніського ВП ГУНП в Черкаській області від 1 серпня 2018 року № 3299/68/03-2018 протягом 2015-2017 років поліцейськими було здійснено 2 приводи позивача до відділення поліції, а саме: 17 серпня 2017 року за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 175-1 і ч. 1 ст. 178 КУпАП; 16 листопада 2015 року за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України (а.с. 57).

З копії листа Чорнобаївського ВП Золотоніського ВП ГУНП в Черкаській області від

29 серпня 2018 року № 3566/68/0-2018 вбачаэться, що позивач притягувався до кримінальної відповідальності за ст. 309 КК України; в поточному році повторно задокументовано факт незаконного зберігання наркотичних засобів позивачем, по даному факту триває досудове розслідування (а.с. 58).

Відповідно до копії листа Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 31 серпня 2018 року № 26/51/2018 позивач двічі притягувався до адміністративної відповідальності у

2011 році за ч. 1 ст. 203 КУпАП у вигляді адміністративного штрафу у розмірі 340,00 гривень;

21 вересня 2017 року вироком Чорнобаївського районного суду Черкаської області у справі

№ 709/1663/17 позивача притягнуто до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 309 КК України у виді штрафу в розмірі 850,00 гривень (а.с. 63).

Згідно з копією листа служби у справах дітей Чорнобаївської РДА Черкаської області від

30 серпня 2018 року № 244 працівниками служби у справах дітей районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді, органу опіки та піклування Богодухівської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області 1 серпня 2018 року проведено обстеження матеріально-побутових умов проживання сина позивача - малолітнього ОСОБА_9. В ході проведеної роботи з'ясовано, що останній є учнем 8 класу Богодухівського НВК, на момент обстеження проживав у дядька - ОСОБА_10 (брата позивача) та його співмешканки ОСОБА_12 за адресою: АДРЕСА_1, умови проживання дитини задовільні (а.с. 58). Вказані обставини також підтверджуються копією акту обстеження житлово-побутових умов (а.с. 55).

Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства.

Пунктом 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в'їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні.

Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Відповідно до пп. 2 п. 2 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 15 лютого 2012 року № 150 іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території не більше як 90 днів протягом 180 днів у разі в'їзду іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в'їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України. Порядок обчислення зазначеного строку встановлюється МВС.

В силу вимог ч. 1 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом

24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Судом встановлено та не заперечується позивачем порушення законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, зокрема правил перебування в Україні.

Згідно з п. 4 розділу І Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 23 квітня 2012 року № 353/271/150 (далі - Інструкція) іноземці можуть бути примусово повернуті до країни походження чи третьої країни на підставі рішення органу ДМС або органу охорони державного кордону, або органу СБУ про примусове повернення чи примусово видворені на підставі винесеної за позовом цих органів/підрозділів постанови адміністративного суду про примусове видворення.

Пунктом 5 Інструкції встановлено перелік підстав для прийняття рішення про примусове повернення іноземців до країни походження або третьої країни, зокрема такими є: дії, що порушують законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; дії, що суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку; якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України; затримання іноземців органами охорони державного кордону у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України.

Згідно з п. 6 Інструкції примусове повернення з підстав, передбачених п. 5 цього розділу, здійснюється за рішенням органів ДМС, органу охорони державного кордону (стосовно іноземців, затриманих ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), органу СБУ з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурора про підстави прийняття такого рішення, оформленням відповідних документів, доведенням цього рішення до іноземця та взяттям з нього зобов'язання про добровільний виїзд з України у визначений у рішенні строк, а також здійсненням подальшого контролю за фактичним виконанням іноземцем цього рішення.

Таким чином, враховуючи встановлені обставини справи, зокрема досить тривалий термін нелегального перебування на території України, нездійснення позивачем дій, спрямованих на легалізацію свого проживання, суд дійшов висновку, що відповідач-2 при прийнятті оскаржуваного рішення діяв у межах своїх повноважень та у спосіб, передбачений чинним законодавством і підзаконними нормативно-правовими актами.

Разом з тим суд погоджується з позицією позивача щодо недотримання при прийнятті оскаржуваного рішення принципу пропорційності, тобто порушення необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно зі ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Так, застосування до позивача такого заходу як примусове повернення з України, без врахування при цьому прав та інтересів його сина, буде втручанням у право на повагу до сімейного життя позивача та його сім'ї, передбачене ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

В цьому контексті також необхідно врахувати статтю 3 Конвенції ООН про права дитини, згідно з якою в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

При цьому доводи про неналежне виконання позивачем батьківських обов'язків не підтверджено належними та допустимими доказами, а тому сприймаються судом критично.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що таке втручання у демократичному суспільстві для досягнення легітимної мети - в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб, не є співмірним з несприятливими наслідками для неповнолітнього сина позивача.

За таких обставин суд дійшов висновку про протиправність оскаржуваного рішення та його скасування, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають до задоволення.

Проаналізувавши положення про УДМС України в Черкаській області (а.с. 42-46) та положення про Чорнобаївський РС УДМС України в Черкаській області (а.с. 47-49), суд вважає, що належним відповідачем у даній справі є саме Чорнобаївський РС УДМС України в Черкаській області.

Водночас щодо заявленої позовної вимоги про зобов'язання анулювати відмітку, проставлену у паспорті позивача про примусове повернення з України слід зазначити наступне.

Відповідно до абз. 4 п. 3 розділу ІІІ Інструкції якщо рішення про примусове повернення супроводжується забороною в'їзду в Україну, у паспортному документі іноземця проставляється відмітка про заборону в'їзду.

Судом встановлено, що оскаржуваним рішенням позивачу заборона на в'їзд в Україну не встановлювалася, а проставлення відміток у паспорті в іншому випадку Інструкція не передбачає, у зв'язку з чим у задоволенні позову в цій частині слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 205, 242-246, 289 КАС України, суд -

п о с т а н о в и в:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Чорнобаївського РС УДМС України в Черкаській області № 2 від 18 квітня 2018 року про примусове повернення за межі України, громадянина Грузії ОСОБА_1.

У задоволенні позову в іншій частині - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя В.В. Чубай