Справа № 826/7938/17
Суддя: Костюк Любов Олександрівна
Дата ухвалення: 2019-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/7938/17 Прізвище судді (суддів) першої інстанції: Арсірій Р.О.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Костюк Л.О.;

суддів: Бужак Н.П.,Мельничука В.П.;

за участю секретаря: Горяінової Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду апеляційну скаргу Фермерського господарства «Ранет» на ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 14 грудня 2018 року (розглянута у відкритому судовому засіданні, м. Київ, дата складання повного тексту рішення - відсутня) у справі за адміністративним позовом Фермерського господарства «Ранет» до Міністерства аграрної політики та продовольства України, за участю третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Міністерство фінансів України, Державна казначейська служба України, Департамент агропромислового розвитку Закарпатської обласної державної адміністрації, Відділ агропромислового розвитку Ужгородської районної державної адміністрації про визнання дій та бездіяльності протиправною, зобов'язання перерахування коштів,-

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2016 року, Фермерське господарство «Ранет» (далі - позивач, ФГ «Ранет») звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Міністерства аграрної політики та продовольства України в якому просить суд, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог (5003/18 від 17.01.2018 року):

- визнати протиправною бездіяльність Міністерства аграрної політики та продовольства України щодо не спрямування Фермерському господарству «Ранет» бюджетних коштів на компенсацію витрат, пов'язаних з будівництвом холодильника з регульованим газовим середовищем, у розмірі 6804000,00 гривень за бюджетною програмою 2801350 «Державна підтримка розвитку хмелярства, закладення молодих садів, виноградників та ягідників та нагляд за ними»

- зобов'язати Міністерство аграрної політики та продовольства України у встановленому законодавством порядку перерахувати Фермерському господарству «Ранет» бюджетні кошти для виплати компенсації витрат, пов'язаних з будівництвом холодильника з регульованим газовим середовищем ємністю 600 т. для зберігання плодів власного виробництва, у розмірі 6804000,00 ( шість мільйонів вісімсот чотири тисячі) гривень.

Відповідачем заявлено клопотання під час судового засідання у суді першої інстанції про залишення адміністративного позову без розгляду з підстав, визначених ст. 99 КАС України, мотивуючи тим, що позивачу було відомо про порушення його права ще 22.10.2015 року, однак з позовом останній звернувся у 2017 році.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 14 грудня 2018 року клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду задоволено, справу за позовом Фермерського господарства «Ранет» до Міністерства аграрної політики та продовольства України, за участю третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: 1) Міністерство фінансів України, 2) Державна казначейська служба України, 3) Департамент агропромислового розвитку Закарпатської обласної державної адміністрації, 4) Відділ агропромислового розвитку Ужгородської районної державної адміністрації про визнання дій та бездіяльності протиправною, зобов'язання перерахування коштів - залишено без розгляду.

Не погоджуючись з постановленою ухвалою, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просив дану ухвалу скасувати, як таку, що прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи та направити справу на продовження розгляду до суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню та погоджується з висновком суду першої інстанції щодо залишення без розгляду позовної заяви.

Залишаючи позовну заяву без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що адміністративний позов поданий з порушенням строку на звернення до суду.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується виходячи з наступного.

Згідно з ч. 3 ст. 9 КАС України кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Приписами «Концепції вдосконалення судівництва для утвердження справедливого суду в Україні відповідно до європейських стандартів», визначено, що Правила судової процедури мають слугувати ухваленню правосудного рішення у справі та забезпечувати рівні гарантії учасникам процесу щодо судового захисту їхніх прав.

Судочинство як найдієвіший інститут забезпечення верховенства права має ґрунтуватись, зокрема, на таких загальних принципах: законність, що вимагає від суду здійснювати судочинство, керуючись Конституцією та законами, з урахуванням їх цілей та надаючи при цьому найсправедливіше тлумачення для кожного випадку; рівність учасників процесу, яка означає рівні можливості у судовому процесі, що відповідає процесуальному статусу учасника процесу; диспозитивність, відповідно до якої сторони можуть вільно розпоряджатися своїми правами щодо предмета спору та інші.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає «Право на справедливий суд», одним із аспектів якого є право доступу, яке не є абсолютним і може підлягати законним обмеженням, які мають законну мету та використаними засобами та досягнутими цілями. Таким законним обмеженням є передбачені законом строки звернення до суду, які можуть бути поновлені за заявою заявника із зазначенням та обґрунтуванням поважних причин та надання належних доказів щодо причин пропуску строків звернення до суду.

Частиною 2 ст. 44 КАС України встановлено, що учасники справи зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов'язки.

Пунктом 3 ч. 3 ст. 44 КАС України визначено, що учасники справи мають право подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до абз. 1 ч. 2 ст. 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 99 КАС України (в редакції, що діяла станом на момент подання позову), адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими; законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, строк у шість місяців визнано законодавцем достатнім для того, щоб особа, яка вважає, що її права, свободи чи інтереси порушено, визначилася, чи звертатиметься вона до суду з позовом щодо оскарження рішення, дій чи бездіяльності субтєкта владних повноважень.

Згідно ч. 3 ст. 123 КАС України (у чинній редакції), якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Окрім вище зазначеного, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідачем заяву про залишення позовної заяви без розгляду подано до суду в судовому засіданні 15.11.2017 року, що підтверджується штемпелем суду «Прийнято в судовому засіданні 15 листопада 2017 «підпис судді», представник позивача згідно довіреності -Терпак О.В. була присутня в даному засіданні, однак пояснень на клопотання представника відповідача щодо обізнаності порушеного права з жовтня 2015 року не надала, як і не надала пояснень/клопотання про поновлення строку звернення до адміністративного суду.

На підставі зазначеного вказує, що позивачем не подана заява про поновлення строку звернення до суду, як того вимагає чинна редакція КАС України.

Крім того, відповідно до ч. 6 ст. 161 КАС України, у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов'язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Дотримання строків розгляду адміністративних справ одна з обов'язкових передумов ефективності адміністративних проваджень, оскільки результат правозастосовчої діяльності безпосередньо залежить від часових меж їх реалізації. Будь-який вид адміністративного провадження базується на процесуальних принципах, серед яких оперативність і швидкість, що забезпечується чітко регламентованими строками, закріпленими в законах та підзаконних актах.

Строк звернення до адміністративного суду це строк, в межах якого особа, яка має право на позов, повинна звернутися до адміністративного суду для захисту своїх прав у публічно правових відносинах або для реалізації владних повноважень.

Колегія суддів зазначає, що встановлення законом процесуальних строків передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного процесу та своєчасного виконання ними передбачених КАС України процесуальних дій.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків.

Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (ратифіковано Україною 17.07.1997) гарантується право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов'язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред'являється особі.

Ключовими принципами статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.

Враховуючи той факт, що право на справедливий суд займає основне місце у системі глобальних цінностей демократичного суспільства, Європейський суд з прав людини у своїй практиці пропонує досить широке його тлумачення.

Відповідно до частини другої статті 8 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 № 3477-IV, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

За практикою Європейського Суду з прав людини, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, у тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).

Водночас, як зазначив Європейський Суд з прав людини в ухвалі щодо прийнятності від 30.08.2006 (справа «Каменівська проти України»), право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду не є абсолютним, воно може бути обмеженим. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані.

У пункті 45 рішення Європейського суду з прав людини «Перез де Рада Каванілес проти Іспанії», зазначено про те, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов'язковими для дотримання; правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані.

У пункті 44 рішення Європейського суду з прав людини «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 та пункті 54 рішення «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 зазначено, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Колегія суддів звертає увагу також на те, що процесуальні норми, якими встановлені скорочені строки звернення до суду, визнані конституційними згідно Рішення Конституційного Суду України №17-рп/2011 від 13.12.2011. При цьому, Конституційний Суд України зазначив, що вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов'язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

На підставі вище зазначеного, колегія суддів приходить до висновку, що вважаючи свої права порушеними позивач не скористався правом на звернення до суду у строки, визначені КАС України та звернувся до суд через 2 роки після порушення права, вчинення оскаржуваних дій та бездіяльності.

Оцінюючи вказані позивачем обставини суд апеляційної інстанції виходить з того, що вони залежали від волі позивача і лише підтверджує його небажання протягом тривалого часу оскаржувати вищезазначені накази, дії та бездіяльність відповідача до суду.

День, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів.

Якщо цей день встановити точно неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому, "повинна" слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов'язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Підставами для визнання причин пропуску строку звернення із даним позовом поважними, визнаються лише обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов'язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.

Оскільки, дане поняття за своєю суттю є оціночним, суд у кожному конкретному випадку має надати правову оцінку відповідним обставинам та, як наслідок, визначити, чи можуть такі обставини бути визнані поважними.

Європейський Суд з прав людини у Справі «Пономарьов проти України» зазначив, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави.

Належних доказів, які б свідчили про наявність обґрунтованих причин, що перешкоджали звернутися у строки, встановлені частиною 3 ст. 99 КАС України (редакція чинна на момент звернення до суду), позивачем не надано, а судом не встановлено.

Щодо посилання позивача на його необізнаність про можливе порушення його прав, колегія суддів зазначає наступне.

Так, колегія суддів відхиляє зазначені вище посилання, оскільки зазначене вище спростовується наявними в матеріалах справи доказами.

Водночас, ФГ «Ранет» не зазначені обставини, які позбавляли його можливості звернутись до суду з адміністративним позовом у строки, визначені КАС України.

Також, позивачем не наведено поважних причин пропуску строку звернення до суду, тобто обставин, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій.

За правилами, встановленими статтею 100 КАС України (у редакції до 15.12.2017), такий адміністративний позов залишається без розгляду, про що постановляється ухвала.

Згідно з п.9 ч.1 ст.155 КАС України, суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду, якщо її подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду і суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

15.12.2017 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 №2147-VIII, яким внесено зміни до КАС України, шляхом його викладення в новій редакції.

Відповідно до п.п. 10 п. 1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України в новій редакції передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Так, ч.1 ст.122 КАС України (у редакції після 15.12.2017) передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною 5 вказаної статті встановлено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Частиною 3 ст. 123 КАС України встановлено, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Клегія суддів звертає увагу на те, що у випадку пропуску строку звернення до суду підставами для розгляду справи є лише наявність поважних причин, тобто, обставин, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

А підставі вище зазначеного, колегія суддів приходить до висновку щодо відсутності підстав для визнання поважними причин пропуску строку звернення до суду.

Окрім зазначеного вище, колегія суддів звертає увагу на те, що Наказом Мінагрополітики «Про розподіл коштів за бюджетною програмою 2801350 «Державна підтримка розвитку хмелярства, закладення молодих садів, страдників та ягідників і нагляд за ними» від 29.07.2014 № 277 затверджено перелік суб'єктів господарювання, які мають право на отримання компенсації витрат, пов'язаних з будівництвом холодильників з регульованим газовим середовищем, відповідно до якого за ФГ «Ранет» було затверджено нормативний обсяг компенсації - 6804 тис. грн.

Відповідно до п. 11 Порядку справляння збору та використання коштів на розвиток виноградарства, садівництва і хмелярства, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 липня 2005 року № 587, компенсація вартості будівництва холодильників, водонакопичувальних басейнів, лабораторних комплексів для забезпечення виробництва безвірусного садивного матеріалу, об'єкта із заморожування плодово-ягідної продукції здійснюється після введення об'єктів в експлуатацію.

Компенсація вартості ліній товарної обробки плодів, обладнання для сублімаційного висушування фруктів, модернізації холодильного та газового режимів зберігання у реконструйованих холодильниках здійснюється після їх монтажу та запуску.

Пунктом 12 Порядку №587, комісія, утворена Мінагрополітики, вивчає до 1 числа місяця, що настає за місяцем отримання документів, інформацію про попередні обсяги компенсації, подану комісіями, утвореними Міністерством аграрної політики та продовольства Автономної Республіки Крим, обласними та Севастопольською міською держадміністраціями, та визначає остаточний обсяг компенсації, що затверджується наказом Мінагрополітики у розрізі кожного суб'єкта господарювання із застосуванням знижувального коефіцієнта, який обчислюється на відповідний період, та з урахуванням узагальнених попередніх обсягів компенсації. У разі виникнення розбіжностей під час визначення обсягів компенсації між суб'єктами господарювання та відповідними комісіями остаточне рішення приймає утворена Мінагрополітики комісія.

На підставі поданої до 1 серпня суб'єктами господарювання інформації щодо будівництва холодильників (лабораторних комплексів, об'єкта із заморожування плодово-ягідної продукції), за наявності передбачених пунктом 9 цього Порядку документів та з урахуванням можливостей виробництва стандартної продукції, що закладається на зберігання відповідним суб'єктом господарювання, утворена Мінагрополітики комісія складає перелік суб'єктів господарювання, які мають право на отримання компенсації витрат, пов'язаних з будівництвом холодильників (лабораторних комплексів, об'єкта із заморожування плодово-ягідної продукції), у межах затверджених Мінагрополітики нормативів таких витрат з визначенням гранично допустимого обсягу компенсації, що затверджується Мінагрополітики. Інформація про обсяг компенсації розміщується на офіційному веб-сайті Міністерства.

Після надходження від суб'єктів господарювання інформації про завершення будівництва холодильників (лабораторних комплексів, об'єкта із заморожування плодово-ягідної продукції) утворена Мінагрополітики комісія за результатами розгляду такої інформації здійснює розподіл бюджетних коштів між суб'єктами господарювання для компенсації витрат, пов'язаних з будівництвом холодильників (лабораторних комплексів, об'єкта із заморожування плодово-ягідної продукції), але не більше гранично допустимого обсягу. Зазначений розподіл бюджетних коштів затверджується Мінагрополітики.

У разі не завершення до 15 грудня будівництва холодильника (лабораторного комплексу, об'єкта із заморожування плодово-ягідної продукції) суб'єктом господарювання, що включений до зазначеного переліку в поточному бюджетному році, його витрати не компенсуються. За умови подання не пізніше ніж 1 грудня наступного бюджетного року звіту про завершення будівництва холодильника (лабораторного комплексу, об'єкта із заморожування плодово-ягідної продукції) витрати суб'єкта господарювання компенсуються в такому бюджетному році.

На підставі інформації, поданої відповідно до пункту 10 цього Порядку, утворена Мінагрополітики комісія здійснює пропорційний розподіл бюджетних коштів для компенсації витрат з придбання обладнання, техніки та механізмів, що затверджується Мінагрополітики.

У разі невиплати суб'єктам господарювання з незалежних від них причин компенсації за прийнятим Мінагрополітики рішенням в межах бюджетних призначень на відповідний рік така компенсація виплачується у наступному бюджетному році у разі наявності бюджетних призначень у такому бюджетному році.

На підставі вище зазначеного, колегія суддів зазначає, що питання про повернення коштів вирішується протягом місяця після звернення відповідного підприємства із заявою про відшкодування використаних коштів.

Таким чином позивач мав та повинен був звернутися потягом шести місяців до суду з метою відновлення та захисту свої порушених прав , оскільки знав, що рішення не прийнято.

Окрім зазначеного вказує, що ФГ «Ранет» зверталось з листами до Мінагрополітики від 07.10.2015 № 100 та від 07.10.2015 №101 про отримання відшкодування витрат по закладенню молодого саду та будівництву холодильника з РГС.

Як вбачається з листа Мінагрополітики від 22.10.2015 № 37-13-4-13/17353 позивача було повідомлено, що у зв'язку з відсутністю бюджетних асигнувань у 2014 та у 2015 роках, компенсація понесених витрат суб'єктів господарювання не проводилася, а тому кредиторська заборгованість не реєструвалася.

Відтак, можна зробити висновок, що позивачу стало відомо про порушення його прав саме 22.10.2015.

Таким чином, ФГ «Ранет» претендуючи на компенсацію за бюджетною програмою 2801350, знало про механізм отримання компенсації та порядок ухвалення рішення, проте через байдужість до своїх прав та небажання дізнатися про результати розгляду, вважаючи, що його права порушено, звернулося до суду лише у червні 2017 року, тобто через два роки у той час, коли позовні вимоги у справі стосуються спірного питання надання компенсації за 2015 рік.

Відповідно до інформаційного листа Вищого адміністративного суду України від 13 жовтня 2010 року №1425/11/13-10 суд перевіряє поважність причин пропуску строку на звернення до суду і в разі визнання їх неповажними залишає адміністративний позов без розгляду.

Поважними причинами пропуску строку звернення до суду відповідно до вимог КАС України визнаються обставини, які є об'єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій, що повинно бути підтверджено належними доказами.

На підставі вище зазначеного, колегія суддів зазначає, що позивачем не наведено жодних причин, які унеможливили або ускладнювали його можливість своєчасно звернутись до адміністративного суду в межах строку встановленого законодавством.

Крім того звертає увагу на правову позиці викладену Верховним Судом у постанові від 28.03.2018 (справа № 825/1376/16), якою визначено, що зі змісту статті 99 КАС України ( у редакції, що діяла на момент подачі позову) вбачається, що законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об'єктивної можливості цієї особи знати про ці факти.

Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Колегія судів звертає увагу на те, що відповідно до положень Порядку справляння збору та використання коштів на розвиток виноградарства, садівництва і хмелярства, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 липня 2005 року № 587 комісія Мінагрополітики не зобов'язана повідомляти суб'єкти господарювання про результати розгляду документів, поданих для отримання компенсації у межах бюджетної програми «Державна підтримка розвитку хмелярсть, закладення молодих садів, виноградників та ягідників і нагляд за ними», проте це не позбавляє суб'єкта господарювання можливості звернутися із відповідними запитами для отримання інформації про результати розгляду його документів.

Відповідно до п. 8 ч.1 ст. 240 КАС України, суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що позивач не довів, що строк звернення з даним позовом, передбачений законом, пропущено з поважних причин, а тому адміністративний позов слід залишити без розгляду.

Відлік строку, на думку суду, почався для позивача з 22.10.2015 року, що підтверджується листом Мінагрополітики від 22.10.2015 року за № 37-13-4-13/17353 (т. 1 а.с. 24), який свідчить про обізнаність позивача про відсутність бюджетних асигнувань у 2014 та 2015 роках, на компенсацію понесених витрат суб'єктів господарювання не проводиться, а тому кредиторська заборгованість не реєструється.

Вказаний лист суд вважає належним доказом (ст. 73 КАС України), оскільки він містить інформацію щодо дати обізнаності позивача та допустимим доказом (ст. 74 КАС України), так як видавником цього листа є Відповідач, та адресований він безпосередньо позивачу.

Цей лист є також достатнім доказом, оскільки дає можливість дійти висновку про дату обізнаності позивача.

Заяви у встановленому приписами ч. 6 ст. 161 КАС України порядку щодо поновлення строку на звернення до суду з адміністративним позовом позивачем не надано, доводи представника відповідача не спростовані, а тому клопотання є обґрунтованим і підлягає задоволенню.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції в повній мір досліджено обставини справи на підставі яких суд прийшов до правильного висновку про залишення позовної заяви без розгляду.

На підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до адміністративного суду з даним адміністративним позовом позивач не надав суду належних та допустимих доказів, у зв'язку з чим позов належить залишити без розгляду.

Колегія суддів дійшла висновку, що суддею суду першої інстанції винесено законне, обґрунтоване рішення з врахуванням норм чинного законодавства і не знаходить підстав для його скасування.

Доводи апеляційної скарги спростовуються вищевикладеним та є таким, що не відповідають обставинам справи.

Зі змісту частин 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції ухвалено судове рішення з додержання норм процесуального та матеріального права, в зв'язку з чим вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2, 10, 11, 241, 242, 243, 250, 251, 308, 310, 312, 316, 321, 322, 328, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Фермерського господарства «Ранет»- залишити без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 14 грудня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, проте на неї може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ст. 329 КАС України.

(Повний текст виготовлено - 14 лютого 2019 року).

Головуючий суддя: Л.О. Костюк

Судді: Н.П. Бужак,

В.П. Мельничук