Справа № 2040/5577/18
Суддя: Бартош Н.С.
Дата ухвалення: 2019-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2019 р.Справа № 2040/5577/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Бартош Н.С.,

Суддів: Тацій Л.В., Подобайло З.Г.

за участю секретаря судового засідання Ткаченка А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду (суддя Біленський О.О.) від 03.09.2018 року (повний текст рішення складений 03.09.2018 р.) по справі № 2040/5577/18

за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2

до Директора Департаменту реєстрації Харківської міської ради Харківської області Дробота О.І.

про зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивачі, ОСОБА_2 та ОСОБА_1, звернулися до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просили зобов'язати Директора Департаменту реєстрації Харківської міської Ради Харківської області Дробота О.І. вислати позивачам копію Облікової картки суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_4, яку він пред'явив 16.03.1999 р., одержуючи Свідоцтво про державну реєстрацію.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 03.09.2018 року по справі № 2040/5577/18 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Позивач, ОСОБА_1, не погодилася з рішенням суду першої інстанції та подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Відповідач відзив на апеляційну скаргу не подав.

Сторони про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 3 ст. 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні згідно приписів ст. 229 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_4, син позивачів, був зареєстрований як фізична особа-підприємець та отримав Свідоцтво про державну реєстрацію (перереєстрацію) суб'єкта підприємницької діяльності-фізичної особи, видане Виконкомом Комінтернівської (зараз - Слобідської) районної ради, про що зроблено запис 11.03.1999 р. у журналі обліку реєстраційних справ за № 04058870Ф0020426. ОСОБА_4, син позивачів, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_2.

Також судом першої інстанції встановлено, що 10.02.2018 р. позивач - ОСОБА_2 звернувся до голови виконкому Слобідської районної ради м. Харкова із заявою про видачу копії облікової картки його сина - ОСОБА_4, яку він подавав при отриманні Свідоцтва про державну реєстрацію (перереєстрацію) суб'єкта підприємницької діяльності-фізичної особи.

Листом від 13.02.2018 р. № 165/0/166-18 Адміністрацією Слобідського району Харківської міської ради заяву ОСОБА_2 за належністю було направлено директору Департаменту реєстрації Харківської міської ради Дроботу О.І. з проханням повідомити заявника про результати розгляду заяви.

Листом від 28.02.2018 р. № 650/0/50-18 директор Департаменту реєстрації Харківської міської ради Дробот О.І. повідомив про відсутність інформації про фізичну особу-підприємця ОСОБА_4 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, у зв'язку з чим не має можливості надати запитуваної інформації.

Судом першої інстанції також встановлено, що позивач ОСОБА_2 із аналогічною заявою звернувся до Архівного відділу Харківської міської ради та Головного управління ДФС у Харківській області.

Листом від 20.03.2018 р. № Р-3 Архівний відділ Харківської міської ради повідомив позивача - ОСОБА_2, що Слобідська Адміністрація, де був зареєстрований його померлий син, не здала документи з реєстрації юридичних та фізичних осіб - підприємців на зберігання в Архівний відділ Харківської міської ради, у зв'язку з чим підтвердити інформацію про фізичну особу-підприємця ОСОБА_2 ОСОБА_5 відділ не має можливості.

Головне управління ДФС у Харківській області 21.03.2018 р. за № 3787/Р/20-40-08-04-12 повідомило, що за інформацією електронної бази даних ДРФО обласного рівня податковий номер НОМЕР_1, який належав фізичній особі ОСОБА_4, закрито по причині смерті фізичної особи 18.02.2002 р. Також, на підставі інформації, яку надають органи державної реєстрації актів цивільного стану - про фізичних осіб, які померли, податкові номери підлягають закриттю та вся інформація про померлих видаляється з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків, таким чином, запитувана інформація не може бути надана.

Не погодившись із діями директора Департаменту реєстрації Харківської міської ради Дробота О.І. позивач звернувся до суду першої інстанції із вищевказаними позовними вимогами.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції дійшов до висновку про необґрунтованість вимоги щодо зобов'язання Директора Департаменту реєстрації Харківської міської Ради Харківської області Дробота О.І. вислати позивачам копію Облікової картки суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_4, яку він пред'явив 16.03.1999 р., одержуючи Свідоцтво про державну реєстрацію.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Судовим розглядом встановлено, що вимоги позивачів ґрунтуються виключно на тій обставині, що на їх думку, саме відповідач зобов'язаний направити позивачам копію Облікової картки суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_4, яку він пред'явив 16.03.1999 р., одержуючи Свідоцтво про державну реєстрації. При цьому, позивачі послалися на приписи ст. 41 Конституції України та ст. 1261 ЦК України, оскільки вони є спадкоємцями першої черги померлого ОСОБА_4, а тому мають право на отримання запитуваного документу.

В доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначила, що на підставі ч. 1 ст. 15 та ст. 46 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» реєстраційна справа їх померлого сина повинна була бути передана до державної архівної установи, тобто до Департаменту реєстрації міськвиконкому м. Харкова. Також апелянт зазначила, що після подачі позовної заяви вона та ОСОБА_2 повторно звернулися до Адміністрації Слобідського району м. Харкова з проханням надати копію облікової картки, але листом від 20.08.2018 р. № 1644/0/166-18 заявникам повідомлено, що у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту, якщо він не володіє і не зобов'язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблений запит. Наведене, на думку апелянта, свідчить про те, що запитувана позивачами інформації знаходиться у володінні саме відповідача по справі.

Колегія суддів зазначає, що ОСОБА_4 був зареєстрований як фізична особа-підприємець та отримав Свідоцтво про державну реєстрацію (перереєстрацію) суб'єкта підприємницької діяльності-фізичної особи, видане Виконкомом Комінтернівської (зараз - Слобідської) районної ради, який був виконавчим органом Комінтернівської районної ради м. Харкова. В свою чергу, Комінтернівська районна рада м. Харкова не утворена (ліквідована) після закінчення терміну повноважень V (XXV) скликання 2010 року на підставі рішення чергової 38 сесії Харківської міської ради V скликання, що відбулася 25.11.2009 р.

Наказом Міністерства юстиції України від 12.04.2012 р. № 575/5 було затверджено Положення про тимчасові спеціальні міжвідомчі комісії з питань проведення інвентаризації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, яке діяло до 01.07.2014 року.

Відповідно до п. 3.2 Положення, комісія відповідно до покладеного на неї завдання, зокрема, передає узагальнену інформацію про невключених суб'єктів реєстраційним службам головних управлінь юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі за місцезнаходженням юридичних осіб та за місцем проживання фізичних осіб - підприємців для подальшого включення їх державними реєстраторами до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців (далі - Єдиний державний реєстр)

Згідно з п. 5 тексту Наказу Міністерства юстиції України від 12.04.2012 р. № 575/5, було передбачено, що державним реєстраторам юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців забезпечити: включення до Єдиного державного реєстру відомостей про невключених суб'єктів на підставі аналітичної інформації, отриманої від тимчасових міжвідомчих спеціальних комісій з питань проведення інвентаризації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі.

Судовим розглядом встановлено, що тимчасові спеціальні міжвідомчі комісії з питань проведення інвентаризації юридичних та фізичних осіб - підприємців не подавали інформацію про фізичну особу-підприємця до реєструючого органу. Відомості Єдиного державного реєстру також не містять інформації про фізичну особу - підприємця ОСОБА_4 (ідентифікаційний код НОМЕР_1). Також, згідно листа архівного відділу Виконавчого комітету Харківської міської ради від 20.03.2018 р., ОСОБА_2 повідомлено, що Слобідська (колишня Комінтернівська) адміністрація документи з реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців в Архівний відділ Харківської міської ради не здавала.

На підставі того, що Департаменту реєстрації Харківської міської ради не передавався на зберігання запитувана позивачами копія документу (облікової картки) та в ході судового розгляду не встановлено тієї обставини, що саме відповідач володіє запитуваною інформацією, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач, вказуючи на неможливість надання запитуваного документа діяв правомірно та порушення прав позивачів допущено не було.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Положеннями ч. 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Будь-яке рішення чи дії суб'єкта владних повноважень мають бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об'єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дій), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Доводи апелянта не спростовують правильності прийнятого судом першої інстанції рішення.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.

У п. 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Враховуючи те, що постанова Харківського окружного адміністративного суду від 03.09.2018 року по справі № 2040/5577/18 прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не виявила підстав для її скасування.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.09.2018 року по справі № 2040/5577/18 - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.09.2018 року по справі № 2040/5577/18 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)Н.С. Бартош
Судді(підпис) (підпис) Л.В. Тацій З.Г. Подобайло
Повний текст постанови складений 18.02.2018 року.