Справа № 280/4462/18
Суддя: Білак С.В.
Дата ухвалення: 2019-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

13 лютого 2019 року м. Дніпросправа № 280/4462/18

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Білак С.В. (доповідач), суддів: Малиш Н.І., Шальєвої В.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду у м.Дніпрі

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 20 листопада 2018 року в адміністративній справі №280/4462/18 (головуючий суддя у 1 інстанції - Максименко Л.Я.)

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області

про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо не поновлення виплати пенсії по втраті годувальника ОСОБА_1;

- зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області перерахувати розмір та поновити виплату пенсії по втраті годувальника ОСОБА_1 з 07.10.2009 року в розмірі не нижче двох визначених законом розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, з нарахуванням компенсації втрати частини доходів, із застосуванням всіх підвищень, індексацій, доплат та надбавки як дитині війни, передбачених пенсійним законодавством України та виплачувати на визначений пенсіонером банківський рахунок, відкритий в ПАТ КБ «Приватбанк».

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 20 листопада 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області в частині вимог про визнання протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо не поновлення виплати пенсії по втраті годувальника ОСОБА_1 за період з 07.10.2009 року по 19.04.2018 року та зобов'язання Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області перерахувати розмір та поновити виплату пенсії по втраті годувальника ОСОБА_1 за період з 07.10.2009 року по 19.04.2018 року залишено без розгляду.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, представник позивача подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати оскаржувану ухвалу, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом безпідставно застосовано норми ст. ст. 122, 123 КАС України та залишено без розгляду частину позовних вимог, оскільки КАС України передбачає можливість встановлення іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, а також спеціального порядку обчислення таких строків. Так, відповідно до ст. 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачується за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії; нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачується за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до частин 1, 2 статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, чинне законодавство, встановленими строками, обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Рішенням Конституційного Суду України № 17-рп/2011 від 13 грудня 2011 року визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судових захист і доступ до правосуддя.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа "Стаббігс на інші проти Великобританії", справа "Девеер проти Бельгії").

Оскільки законами з питань пенсійного забезпечення не встановлено інших строків звернення до суду за захистом порушених прав, до спірних правовідносин слід застосувати положення ч. 2 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України, якими передбачено шестимісячний строк звернення до суду.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач просить суд визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не поновлення виплати пенсії по втраті годувальника позивачу та зобов'язати пенсійний орган перерахувати розмір та поновити виплату пенсії по втраті годувальника позивачу з 07.10.2009 року.

Проте, в матеріалах справи відсутні дані про поважність причини пропуску строку звернення позивача до суду або відповідні докази, з яких суд міг би дійти висновку щодо поважності причин пропуску такого строку, оскільки, про обставини, з якими позивач пов'язує порушення своїх прав, вона повинна була бути обізнана ще з часу припинення їй пенсії, з огляду на те, що виплата пенсії носить щомісячний регулярний характер, тобто в жовтні 2009 року.

При цьому, не заслуговують на увагу доводи скаржника, що відповідно до частини другої статті 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» суми пенсії, не одержані своєчасно з вини органу, що призначає або виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком.

Так, буквальне тлумачення наведеної норми права дає підстави вважати, що ця норма Закону стосується вже нарахованих сум пенсій за минулий час, однак не виплачених з вини пенсійного органу.

Таке ж правило закріплене частиною другою статті 46 Закону № 1058-IV, у якій йдеться про те, що нараховані суми пенсії не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що в даному випадку принцип закладений в статті 46 Закону № 1058-IV не може бути застосований.

Аналогічна правова позиція щодо застосування статті 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» викладена у постанові Верховного Суду від 07 лютого 2019 року у справі №191/5350/16-а (2-а/191/29/17).

Таким чином, правильним є висновок суду першої інстанції про наявність підстав для залишення позовних вимог за період з 07.10.2009 року по 19.04.2018 року без розгляду, і доводи апеляційної скарги зазначених висновків не спростовують.

Отже, враховуючи дату звернення позивача до суду 19.10.2018 року, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що права позивача підлягають захисту з 19.04.2018 року.

З урахуванням викладеного колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали суду не вбачається.

Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 20 листопада 2018 року в адміністративній справі №280/4462/18 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 18 лютого 2019 року.

Головуючий - суддя С.В. Білак

суддя Н.І. Малиш

суддя В.А. Шальєва