Справа № 240/5017/18
Суддя: Капустинський М.М.
Дата ухвалення: 2019-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/5017/18

Головуючий у 1-й інстанції: Єфіменко Ольга Володимирівна

Суддя-доповідач: Капустинський М.М.

19 лютого 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Капустинського М.М.

суддів: Моніча Б.С. Охрімчук І.Г. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2018 року (повний текст рішення виготовлено 29.11.2018р.) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання нарахувати та виплатити середній заробіток за час затримки виплат,

В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 25.10.2018 звернувся із позовом до Військової частини НОМЕР_1 , у якому просить:

- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо звільнення його без повного розрахунку;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити середній заробіток за весь час затримки виплати - за період з 10.03.2016 до 22.08.2018 шляхом множення 367,69 грн (середньоденний розмір) на кількість днів затримки виплати. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що на виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 10.05.2018 позивачу перераховано належне недоплачене грошове забезпечення, а саме грошову допомогу при звільненні. Враховуючи, що остаточний розрахунок по виплатам проведений із позивачем лише 22.08.2018, останній звернувся до відповідача щодо нарахування та виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 10.03.2016 до 22.08.2018, однак В/ч НОМЕР_1 відмовлено позивачу у відповідній виплаті. Зазначає, що відповідач діяв у порушення вимог чинного законодавства, оскільки не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст.117 Кодексу законів про працю України, тобто виплати працівникові середнього заробітку за весь час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку. Таким чином, у разі, якщо військовослужбовцю у день звільнення не сплачені всі належні від підприємства суми, відповідно до вимог ст.117 Кодексу законів про працю України на його користь підлягає стягненню середній заробіток за весь період затримки розрахунку за рахунок роботодавця.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення норма матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. В апеляційній скарзі зазначає, що відповідач діяв у порушення вимог чинного законодавства, оскільки не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст.117 Кодексу законів про працю України, тобто виплати працівникові середнього заробітку за весь час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , проходив військову службу у Збройних Силах України на посаді навідника аеромобільного взводу 2 аеромобільної роти військової частини - польова пошта НОМЕР_2 (далі в/ч НОМЕР_2 ), яка знаходиться на фінансовому забезпеченні у військовій частині НОМЕР_1 (далі в/ч НОМЕР_1 ).

Як видно з витягу з наказу командира із окремого аеромобільного батальйону (по особовому складу) від 19.02.2016 №3-РС, відповідно до ч.8 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" солдата ОСОБА_1 навідника аеромобільного взводу аеромобільної роти звільнено з військової служби у відставку за п."б" (за станом здоров`я) (а.с.14).

Наказом командира в/ч НОМЕР_2 від 10.03.2016 №50 ОСОБА_1 виключений зі списків особового складу в/ч НОМЕР_2 з 10.03.2016 (а.с.13).

У зв`язку з тим, що на день звільнення ОСОБА_1 не отримав у повному обсязі кошти, на які мав право за час проходження військової служби, а саме йому не було виплачено грошову допомогу при звільненні, позивач у квітні 2018 року звернувся з відповідним позовом до суду.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 10.05.2018 в адміністративній справі №806/1891/18, яке набрало законної сили 16.06.2018, позов задоволено частково, визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні у сумі 9099,60 грн (а.с.22-24).

22.08.2018 на виконання вказаного рішення суду позивачу перераховано грошову допомогу при звільненні, шляхом зарахування коштів на особистий картковий рахунок, що підтверджується випискою по рахунку (а.с. 15).

У подальшому, позивач 31.08.2018 звернувся до відповідача із заявою щодо виплати останньому середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 10.03.2016 до 22.08.2018 (а.с. 16-17).

На вказане звернення відповідь позивачем не отримано, виплату середнього заробітку не здійснено.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції прийшов до висновку про відсутність правових підстав для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, щодо виплати позивачу середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку належних сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України.

Розглядаючи питання про законність та обґрунтованість судового рішення, яким в позові відмовлено, суд апеляційної інстанції враховує наступне.

Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року №114 затверджено Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (далі - Положення №114), що визначає порядок проходження служби, а також права і обов`язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, до яких належать особи, які перебувають у кадрах Міністерства внутрішніх справ та яким присвоєно спеціальні звання, встановлені законодавством.

Положенням №114 не врегульовано порядок відшкодування за час затримки розрахунку при звільнення працівника з органів внутрішніх справ.

Так, за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини.

Нормами частини першої статті 117 Кодексу законів про працю України визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

З матеріалів справи вбачається, що позивача звільнено з військової служби у відставку відповідно до наказу командира 13 окремого аеромобільного батальйону від 19.02.2016 №3-РС, тоді як, фактичний розрахунок (виплату грошової допомоги при звільненні) проведено 22.08.2018.

Однак, позивач вважаючи розрахунок неправомірним, звертався до суду з позовом, який стосувався належних виплат звільненому працівникові.

Частиною другою статті 117 КЗпП України передбачено, що при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

За такого правового врегулювання, передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України.

Однак, стаття 117 КЗпП України не розповсюджується на правовідносини, що виникають у порядку виконання судового рішення про присудження виплати заробітної плати.

Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 27.06.2018 у справі №810/1543/17.

Частиною п`ятою статті 242 КАС України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що не має обґрунтованих підстав стверджувати, що дані положення передбачають право на отримання компенсації за затримку виплати заробітної плати, що мала місце після того, як її сума була встановлена судом.

Згідно з ч.1 ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 19 лютого 2019 року.

Головуючий Капустинський М.М.

Судді Моніч Б.С. Охрімчук І.Г.