Справа № 2240/3212/18
Суддя: Іваненко Т.В.
Дата ухвалення: 2019-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2240/3212/18

Головуючий у 1-й інстанції: Шевчук О.П.

Суддя-доповідач: Іваненко Т.В.

14 лютого 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Іваненко Т.В.

суддів: Франовської К.С. Кузьменко Л.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Приватного підприємства "Агросервіс" на ухвалу Хмельницького окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2018 року (місце постановлення ухвали -м. Хмельницький) у справі за адміністративним позовом Приватного підприємства "Агросервіс" до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

У вересені 2018 року Приватне підприємство "Агросервіс" звернулося до суду з позовом до Відділу примусового виконання рішень департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність відділу примусового виконання рішень департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, яка полягає у не направленні відповідної постанови про зняття арешту та закриття провадження до органу, установи, посадовій особі, яким раніше була надіслана постанова про накладення арешту на майно (кошти) ПП "Агросервіс" для її виконання, після закриття виконавчого провадження ВП №21301827, в рамках якого було накладено арешт на кошти ПП "Агросервіс";

- зняти арешт з коштів ПП "Агросервіс" у розмірі 1896843,14 грн, який накладено в ході виконавчого провадження ВП №21301827 за постановою відділу примусового виконання рішень департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 10.12.2010 про арешт коштів боржника на рахунках.

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2018 року у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом приватного підприємства "Агросервіс" до відділу примусового виконання рішень департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії - відмолено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Хмельницького окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2018 року та направити справу на продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що виконавче провадження №21301827 з примусового виконання виконавчого листа, виданого Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська закінчено та матеріали справи виконавчого провадження знищено за терміном зберігання, тому позивач позбавлений права звернутись до суду, який видав виконавчий лист із позовом, як сторона виконавчого провадження.

Згідно п.2 ч.1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до позовної заяви, судом встановлено, що Відділом примусового виконання рішень департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відкрито провадження №21301827 щодо примусового виконання виконавчого листа - дублікату від 16.06.2010 року виданий Жовтневим районним судом м. Дніпропетровськ про стягнення з боржника ПП"Агросервіс" на користь ПАТ КБ "Приват Банк" заборгованості по кредитному договору №2 від 20.08.2007 року в загальній сумі 18968643,14 грн.

12.06.2014 року вказане виконавче провадження було закінчено на підставі п.8 ч.1 ст. 49, ст.50 Закону України "Про виконавче провадження". Однак, арешт коштів боржника не знято.

Не погоджуючись з бездіяльністю Відділу примусового виконання рішень департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, позивач звернувся до суду з позовом.

Суд першої інстанції відмовляючи у відкритті провадження дійшов висновку, що спір, з приводу якого позивач звернувся до суду, не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 1 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що Кодекс адміністративного судочинства України визначає юрисдикцію та повноваження адміністративних судів, встановлює порядок здійснення судочинства в адміністративних судах.

Відповідно до п.п.4, 6 ч.1 ст.171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; чи немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно п.1 ч.1 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін публічно-правовий спір означає спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи (п.2 ч.1 ст.4 КАС України).

Відповідно до п.7 ч.1 ст.4 КАС України суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Згідно ч.1 ст.287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Тобто в порядку адміністративного судочинства згідно приписів ч.1 ст.287 КАС України розглядаються позовні заяви щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, якщо законом не встановлено іншого порядку судового їх оскарження.

Як свідчить прохальна частина позовної заяви, позивач просить визнати протиправною бездіяльність та зняти арешт з коштів у виконавчому провадженні №21301827 з примусового виконання виконавчого листа, виданого 16.06.2010 Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська за результатами розгляду цивільної справи №2-4253/10.

Апеляційний суд зазначає, що існування арешту майна позивача при визнанні відповідачем факту завершення всіх виконавчих проваджень відносно позивача порушує саму мету застосування відповідної процедури, оскільки наразі механізм забезпечення виконання рішення існує, проте провадження, в рамках якого його було застосовано, завершене.

Позивач вказує, що бездіяльність відповідача щодо не зняття арешту з усього належного позивачу майна є порушенням вимог Закону України "Про виконавче провадження", що позбавляє його можливості вчиняти дії щодо належного йому майна, вільно розпоряджатися майном.

Частинами 1 та 2 ст.74 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі - Закон України від 02.06.2016 № 1404-VIII) передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Отже, імперативною нормою - частиною другою статті 74 Закону України від 02.06.2016№ 1404-VIII закріплено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання виконавчих документів, незалежно від того, у порядку якої юрисдикції було прийнято рішення, що є виконавчим документом.

Вказана правова позиція суду співпадає з правовою позицією висловленою Великою Палатою Верховного Суду у постановах по справах № 921/16/14-г/15 від 06.06.2018, № 127/9870/16-ц від 06.06.2018 та № 2-01575/11 від 28.11.2018, де зазначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані. До юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що спір з приводу якого Приватне підприємство "Агросервіс" звернувся до суду, не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, та повністю спростовуються встановленими у справі обставинами.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Приватного підприємства "Агросервіс" залишити без задоволення, а ухвалу Хмельницького окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 15 лютого 2019 року.

Головуючий Іваненко Т.В.

Судді Франовська К.С. Кузьменко Л.В.