Справа № 360/4411/18
Суддя: Т.В. Смішлива
Дата ухвалення: 2019-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

19 лютого 2019 рокуСєвєродонецькСправа № 360/4411/18

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Смішлива Т.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (без виклику сторін) справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Старобільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області про визнання протиправною бездіяльності, зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов'язання вчинити певні дії.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 27 грудня 2018 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху.

Позивачем 18 січня 2019 року надано до суду уточнену позовну заяву із зазначенням правильного найменування відповідача та урахуванням уточненої позовної заяви позивач просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Старобільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області, викладене в листі від 29.11.2018 № 11114/03-10 про відмову у виплаті позивачу допомоги на поховання у двомісячному розмірі довічного грошового утримання судді у відставці, яке отримував її батько - суддя у відставці ОСОБА_2 на момент смерті.

- зобов'язати Старобільське об'єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області виплатити позивачу допомогу на поховання у двомісячному розмірі довічного грошового утримання судді у відставці, яке отримував її батько - суддя у відставці ОСОБА_2 на момент смерті.

В обґрунтування вимог позивач зазначив, що 23.11.2018 звернувся до відповідача із заявою про виплату допомоги на поховання померлого батька-судді у відставці ОСОБА_2.

За результатом розгляду заяви про виплату допомоги на поховання відповідач надав відповідь від 29.11.2018 № 11114/03-10, в якій повідомив, що відповідно до пункту 7 статті 150 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" не передбачена виплата допомоги на поховання особам, які отримували довічне грошове утримання судді у відставці. З посиланням на статтю 53 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та враховуючи, що пенсія за віком та довічне грошове утримання судді мають однакову правову природу, позивач вважає, що орган, який призначає та виплачує пенсію зобов'язаний виконати законні вимоги позивача щодо виплати допомоги на поховання у двомісячному розмірі грошового утримання судді у відставці.

Відповідач позов не визнав, надав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог (арк. спр. 27-28). В обґрунтування зазначив, що ОСОБА_2 з 12.06.2018 перебував на обліку в управлінні та отримував довічне грошове забезпечення судді у відставці. Вищезазначені виплати призначені ОСОБА_2 відповідно до Закону України «Про судоустрій та статус суддів» за його особистою заявою від 12.06.2018. Згідно із пунктом 7 статті 150 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», головні розпорядники коштів Державного бюджету України та фінансового забезпечення діяльності судів забезпечують здійснення судами видатків на поховання та увічнення пам'яті суддів, у тому числі у відставці, у межах видатків, передбачених для судів у державному бюджеті на відповідний рік. Рішенням Ради суддів України від 16.09.2016 затверджено Порядок компенсації витрат на поховання та увічнення пам'яті суддів та суддів у відставці, яким передбачено, що виплати можуть здійснюватися безпосередньо судом чи відповідним територіальним управлінням Державної судової адміністрації України місцевих судів, або компенсуватися виконавцю волевиявленням померлого. Компенсація здійснюється в межах бюджетних асигнувань відповідного року.

Таким чином у Старобільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України відсутні підстави для виплати допомоги на поховання померлих суддів у відставці, які перебували на обліку як одержувачі довічного грошового утримання.

Ухвалою суду від 21 січня 2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Призначено справу до розгляду в порядку прощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (арк.спр. 1-2).

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), судом встановлено таке.

Позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, до одруження ОСОБА_5 (арк.спр. 114), є донькою покійного ОСОБА_2, що підтверджується копією свідоцтва про народження (арк.спр.10).

Батько позивачки - ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджено копією свідоцтва про смерть від 07.11.2018 серії НОМЕР_1 (арк.спр.9).

На звернення позивача із заявою щодо виплати допомоги на поховання ОСОБА_2 відповідач листом від 29.11.2018 № 11114/03-10 повідомив, що відповідно до пункту 7 статті 150 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" не передбачена виплата допомоги на поховання особам, які отримували довічне грошове утримання судді у відставці. Статтю 53 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" передбачена виплата допомоги на поховання особи, яка на момент смерті отримувала пенсію (арк.спр. 6).

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 53 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначено, що у разі смерті пенсіонера особам, які здійснили його поховання, виплачується допомога на поховання пенсіонера в розмірі двомісячної пенсії, яку отримував пенсіонер на момент смерті.

При цьому, відповідно до статті 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім'ї у випадках, визначених цим Законом.

Водночас, з матеріалів справи судом встановлено, що на підставі заяви ОСОБА_2 від 12.06.2018 його переведено з пенсії за віком, яка сплачувалась за нормами та на умовах Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, що підтверджено копією заяви ОСОБА_2 та копією розпорядження № 133927 від 21.06.2018 (арк. спр. 31-33).

Відповідно до статті 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними відповідного віку.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_2 з липня 2018 року отримував щомісячне довічне грошове утримання, яке передбачено спеціальним Законом України «Про судоустрій і статус суддів», що підтверджено довідкою відповідача № 1450 від 19.02.2019 (арк. спр. 34).

Фактично, щомісячне довічне грошове утримання не є видом пенсійних виплат і, відповідно, не належить до сфери пенсійного забезпечення, а є формою соціального забезпечення суддів, яке характеризується особливостями правового регулювання й фінансування, що принципово унеможливлює ототожнення понять «пенсія» та «щомісячне довічне грошове утримання суддям».

Отже, враховуючи отримання ОСОБА_2 саме щомісячного довічного грошового утримання, передбачені Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» гарантії до нього не можуть бути застосовані, а відтак, у позивача відсутнє право на отримання допомоги на поховання, передбаченої статтею 53 названого Закону.

Водночас, пунктом 7 статті 150 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що головні розпорядники коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів забезпечують здійснення судами видатків на поховання та увічнення пам'яті суддів, у тому числі суддів у відставці, у межах видатків, передбачених для судів у державному бюджеті на відповідний рік.

Рішенням суддів України № 62 від 16.09.2016 затверджено Порядок компенсації витрат на поховання та увічнення пам'яті суддів, у тому числі суддів у відставці, який розроблено відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та яким визначено механізм компенсації визначених витрат.

Так, відповідно до пунктів 4, 6 даного Порядку, витрати на поховання та увічнення пам'яті суддів та суддів у відставці можуть здійснюватися безпосередньо судом чи відповідним територіальним управлінням Державної судової адміністрації України щодо місцевих судів, або компенсуватися виконавцю волевиявлення померлого. Для здійснення компенсації особа, яка здійснила поховання, надає заяву про компенсацію понесених витрат та доданих до неї оригіналів документів, згідно з якими було проведено оплату послуг, визначених у розділі ІІ цього Порядку.

З викладеного вбачається, що законодавцем встановлено для осіб, які здійснили поховання та увічнення пам'яті суддів та суддів у відставці інші соціальні гарантії, ніж ті, що визначені Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» для пенсіонерів.

Враховуючи те, що законодавцем встановлено для осіб, які здійснили поховання та увічнення пам'яті суддів та суддів у відставці інші соціальні гарантії, ніж ті, що визначені Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» для пенсіонерів суд вважає, що невиплата позивачу допомоги на поховання, передбаченої статтею 53 названого Закону, не свідчить про звуження її прав на соціальні виплати.

Відповідно до п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994, справа «Руїз Торіха проти Іспанії», суд наголошує на тому, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції і зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Між тим, інші аргументи наведені позивачем в обгрунтування своєї позиції по справі, фактично зводяться до загального, а саме порушення її прав державою на отримання допомоги на поховання пенсіонера, передбаченої ст. 53 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», проте враховуючи те, що судом у цій справі надано необхідне та достатнє обґрунтування щодо відсутності у позивача права на отримання такої допомоги, при цьому суд дослідив усі основні питання віднесені на його розгляд, а тому суд прийшов до висновку щодо відсутності у позивача права на отримання такої допомоги.

Частинами 1, 2 статті 77 КАС України, встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Позивач не довів, що відповідач діяв неправомірно відмовляючи позивачці у наданні допомоги на поховання в розмірі двох місячних пенсій у вигляді довічного грошового утримання судді у відставці, яке отримував пенсіонер на момент смерті.

Між тим, відповідно до вищенаведених норм законодавства, відповідачем доведено правомірність своїх дій щодо відмови у виплаті позивачу допомоги на поховання у розмірі двомісячного довічного утримання, яке склалося на момент смерті судді, і вони є такими, що відповідають встановленим нормам чинного законодавства.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України приходить до висновку, що адміністративний позов не підлягає задоволенню.

У зв'язку з відмовою в задоволенні позову судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись статтями 2, 3, 5, 9, 77, 90, 139, 241-246, 255, 262, 263, 295, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Старобільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області про визнання протиправною бездіяльності, зобов'язання вчинити певні дії відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Т.В. Смішлива