Справа № 522/20303/18
Суддя: Вербицька Н. В.
Дата ухвалення: 2019-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н ЕМ У К Р А Ї Н И

18 лютого 2019 р.м.ОдесаСправа № 522/20303/18

Колегія суддів П'ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Вербицької Н.В.,

суддів - Джабурії О.В.,

- Кравченка К.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Приморського районного суду міста Одеси від 27 грудня 2018 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління Державного архітектурно - будівельного контролю Одеської міської ради про скасування постанови,-

В С Т А Н О В И Л А :

19 листопада 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до управління Державного архітектурно - будівельного контролю Одеської міської ради, в якому просила скасувати постанову заступника начальника управління - начальника інспекційного відділу №1 управління Державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради Якименко Р.К. №784/18 від 07.11.2018 року по справі про адміністративне правопорушення передбаченого ч. 9 ст. 96 КУпАП, якою накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу, у розмірі 10 200 грн.

Ухвалою Приморського районного суду міста Одеси від 21 листопада 2018 року адміністративний позов, у зв'язку з порушеннями вимог п. 1, ч. 5 ст. 160 КАС України, залишено без руху та надано позивачу десятиденний строк на усунення недоліків.

В зв'язку з тим, що у встановлений судом строк позивачем не усунуто недоліки позовної заяви, Приморський районний суд міста Одеси ухвалою від 27 грудня 2018 року позов повернув позивачу.

Не погодившись з вказаною ухвалою, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить увалу суду першої інстанції скасувати та прийняти нову, якою направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Зокрема, апелянт зазначає, що при поданні позову вказувала свою офіційну електронну адресу однак жодних повідомлень на поштову скриньку від суду не отримувала. Крім того не отримувала жодних поштових відправлень. Первісний позов хоч і містив недоліки, проте вони не були критичними та навмисними, направленими на затягування розгляду справи.

Відповідно до ч.2 ст.312 КАС України, справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Повертаючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що у строки визначені судом, позивачем не усунуто недоліки позову в повному обсязі, а саме не зазначено РНОКПП позивача та код ЄДРПОУ відповідача.

Судова колегія не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Вимоги, що пред'являються до змісту позовної заяви, чітко визначені у ст.160 КАС України.

Суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, чи: 1) подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; 2) має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); 3) відповідає позовна заява вимогам, встановленим статями 160, 161, 172 цього Кодексу; 4) належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; 5) позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); 6) немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених ст. 160, 161 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, в якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб їх усунення і встановлюється строк, достатній для усунення недоліків.

Таким чином, якщо позивач не дотримав якоїсь із вимог до позовної заяви і відсутність певної інформації не дає можливості суду вирішити питання про відкриття провадження в адміністративній справі та виконати обов'язок з повідомлення про це осіб, які беруть участь у справі, суд залишає позовну заяву без руху і пропонує позивачеві виправити виявлені недоліки.

Ст.160 КАС України стандартизує структуру позовної заяви - містить перелік загальних для всіх позовних заяв елементів (реквізитів), які дають необхідну інформацію для вирішення судом питання про відкриття провадження в адміністративній справі.

Разом з тим, суд не повинен тлумачити положення статті у такий спосіб, щоб створювати штучні перешкоди для доступу до правосуддя в адміністративній справі, а також, застосовуючи положення ст.160,161 КАС України, формально підходити до цих норм, у зв'язку з чим позовні заяви безпідставно залишати без руху та повертати.

Важливо, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава - учасниця цієї Конвенції має право встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити перетворення судового процесу у безладний рух. У зв'язку з наведеним залишення позову без руху з підстав, передбачених законом (невідповідність позовної заяви вимогам щодо її змісту, несплата судового збору тощо), не є порушенням права на справедливий судовий захист. Разом із тим Європейський суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (Рішення Суду у справі Жоффр де ля Прадель проти Франції від 16 грудня 1992 року).

З матеріалів справи вбачається, що позивач своєчасно не виконав вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху від 21 листопада 2018 року в зв'язку з тим, що не отримував надісланий судом лист, який за закінченням встановленого строку зберігання повернуто відправникові (а.с. 23)

Судова колегія критично відноситься до висновків суду першої інстанції стосовно зловживання в даному випадку своїми процесуальними правами позивачем, які проявилися в неотриманні ухвали суду.

З матеріалів справи вбачається, що позивач не отримавши копію ухвали про залишення позову без руху, самостійно відшукала дану ухвалу в єдиному державному реєстрі судових рішень та надіслала клопотання про усунення недоліків 04 січня 2019 року (а.с. 26), тобто до отримання копії ухвали про повернення від 27 грудня 2018 року (а.с. 33), що свідчить про правомірну поведінку ОСОБА_2

Вірними є доводи апелянта, що в позовній заяві указані, крім поштової адреси, офіційна електронна адреса та номер телефону, а отже судом не використано всі можливі способи наявного зв'язку з позивачем для усунення недоліків, при вирішенні питання відкриття провадження в справі, яка належить до категорії термінових адміністративних справ.

Судова колегія звертає увагу, що вказані недоліки мають формальний характер і не перешкоджають суду вчинити дії, необхідні для відкриття провадження у справі. Крім того, відомості про код ЄДРПОУ управління ДАБК Одеської міської ради знаходяться у вільному доступі та є загальновідомим фактом.

На думку колегії суддів, беручи до уваги завдання суду забезпечити розгляд і вирішення справи в розумний строк, суд може не залишати позовну заяву без руху, якщо недоліки є неістотними та не впливають на оцінку обставин, які є підставою для відкриття провадження у справі.

Водночас, колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що питання стосовно доступу особи до правосуддя неодноразово було предметом судового розгляду Європейського суду з прав людини.

Так, Європейський суд з прав людини у своїй практиці наголошує на тому, що право на розгляд справи означає право особи звернутися до суду та право на те, що його справа буде розглянута та вирішена судом. При цьому, особі має бути забезпечена можливість реалізувати вказані права без будь-яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист є змістом поняття доступу до правосуддя. Перешкоди у доступі до правосуддя можуть виникати як через особливості внутрішнього процесуального законодавства, так і через передбачені матеріальним правом обмеження. Для ЄСПЛ природа перешкод у реалізації права на доступ до суду не має принципового значення.

З тексту ст. 6 Конвенції прямо випливає, що доступність правосуддя є невід'ємним елементом права на справедливий суд. У рішенні по справі «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975р., ЄСПЛ дійшов до висновку, що сама конструкція ст. 6 Конвенції була би безглуздою та неефективною, якби вона не захищала право на те, що справа взагалі буде розглядатися. У рішенні по цій справі Суд закріпив правило, що ч. 1 ст. 6 Конвенції містить у собі й невід'ємне право особи на доступ до суду.

Таким чином, зміст права на захист полягає в тому, що кожен має право звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.

Відповідно до вимог ст. 8 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Так, у справі «Bellet v. France», Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

З аналізу вищевикладеного вбачається, що позивач фактично був позбавлений гарантованого Конституцією України, законами та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод права на доступ до правосуддя, що полягає у безперешкодному отриманні судового захисту.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції, повертаючи позовну заяву з зазначених підстав, виявив надмірний формалізм та непропорційність між застосованими засобами та поставленою метою, наслідком чого стало порушення права позивача на судовий захист.

Враховуючи наведені обставини в сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що порушення наведених норм процесуального права є підставою для скасування ухвали Приморського районного суду міста Одеси від 27.12.2018 року та направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Керуючись ст.ст.308, 312, 320, 322, 328 КАС України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Ухвалу Приморського районного суду міста Одеси від 27 грудня 2018 року - скасувати.

Справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складений та підписаний колегією суддів 18 лютого 2019 року.

Головуючий: Н.В.Вербицька

Суддя: О.В.Джабурія

Суддя: К.В. Кравченко