Справа № 808/214/18
Суддя: Гончарова І.А.
Дата ухвалення: 2019-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

12 лютого 2019 року

Київ

справа №808/214/18

адміністративне провадження №К/9901/56174/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Гончарової І.А.,

суддів - Ханової Р.Ф., Олендера І.Я.

за участю секретаря - Калініна О.С.

учасники справи:

представник позивача: Остапець Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Головного управління ДФС у Запорізькій області

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 20 березня 2018 року (головуючий суддя - Лазаренко М.С.)

та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 14 червня 2018 року (колегія суддів: головуючий суддя - Семененко Я.В., судді - Бишевська Н.А., Добродняк І.Ю.)

у справі №808/214/18

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД «Дельта»

до Головного управління ДФС у Запорізькій області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

У січні 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ТД «Дельта» (далі - Товариство) звернулось до суду з позовом про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби України у Запорізькій області (далі - ДФС) від 28.12.2017, якими позивачу визначено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ДФС під час перевірки дійшла помилкового висновку, що договори, укладені між Товариством та його контрагентами реально не виконувались.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 20.03.2018, залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 14.06.2018, позов задоволено: визнано протиправними та скасовано податкове повідомлення-рішення ДФС від 28.12.2017 №.

Не погодившись з судовими рішеннями ДФС звернулась з касаційною скаргою, в якій посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, просила їх скасувати та відмовити в задоволенні позову. При цьому скаржник зазначив, що суди дійшли помилкового висновку про обґрунтованість позовних вимог невірно оцінивши залучені до справи докази та обставини справи.

Товариство у своєму відзиві на касаційну скаргу вважає судові рішення законними та обґрунтованими.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно з частиною 4 статті 246 Кодексу адміністративного судочинства України мотивувальна частина судового рішення повинна містити посилання на докази, відхилені судом, мотиви їх відхилення та мотивовану оцінку кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову.

Судові рішення попередніх інстанцій вказаним вимогам не відповідають в зв'язку з наступним.

З матеріалів справи вбачається, що за наслідками проведеної документальної позапланової виїзної перевірки Товариства з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на прибуток за період з 01.01.2015 по 30.06.2016 ДФС складено акт від 12.12.2017.

В акті перевірки викладено висновки контролюючого органу про виявлення порушень п.44.1, п.44.2 ст.44, пп.134.1.1 п.134.1 ст.134, п. 135.1 ст. 135 Податкового кодексу України, що призвело до заниження Товариством податку на прибуток за 2015 рік на загальну суму 149 118 грн.

На цій підставі 28.12.2017 відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення №, яким позивачу визначено податкове зобов'язання з податку на прибуток за 2015 рік у сумі 149 118 грн.

Свої дії щодо прийняття податкового повідомлення-рішення ДФС обґрунтовує тим, що угода, укладена між Товариством та ПП «ОРІМ» реально не виконувалась.

Матеріалами справи встановлено, що 01.09.2014 між Товариством (замовник) та ПП «ОРІМ» (виконавець)укладено договір про надання маркетингових послуг, відповідно до умов якого останнє зобов'язалось виконати дослідження кон'юнктури ринку, вивчення громадської думки, тощо.

Задовольнивши адміністративний позов суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що документи бухгалтерського обліку позивача (договір про надання маркетингових послуг, додатки до нього, акти здачі-прийняття робіт, податкові накладні, оплачені рахунки) за своєю формою та змістом відповідають вимогам закону та підтверджують реальність виконання укладеного між Товариством та ПП «ОРІМ» договору на надання послуг.

Спірні правовідносини регламентувались положеннями Податкового Кодексу України, Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та нормативними актами, прийнятими на їх виконання, у відповідних редакціях.

Питання, пов'язані з підтвердженням даних, визначених у податковій звітності, обчисленням податку на додану вартість, обчислення об'єкту оподаткування, формуванням виникнення податкових зобов'язань у разі постачання товарів та надання послуг внормовано статтями 14, 44, 134, 135 ПК України, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин.

Аналіз наведених норм свідчить, що господарські операції для визначення податкових пільг мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

У зв'язку з наведеним недоведеність фактичного здійснення господарської операції (нездійснення операції) позбавляє первинні документи юридичної значимості для цілей формування податкової вигоди навіть за наявності правильно оформлених за зовнішніми ознаками та формою, але недостовірних та у зв'язку з цим юридично дефектних первинних документів, якщо рух коштів не забезпечений зв'язком з господарською діяльністю учасників цих операцій. При цьому відсутність ділової мети також є підставою для відмови у наданні податкової вигоди.

Про необґрунтованість податкової вигоди можуть свідчити підтверджені доказами доводи податкового органу, зокрема, про наявність таких обставин:

- неможливість реального здійснення платником податків зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності;

- відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності у зв'язку з відсутністю управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів;

- облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов'язані з виникненням податкової вигоди, якщо для такого виду діяльності також потрібне здійснення й облік інших господарських операцій;

- здійснення операцій з товаром, що не вироблявся або не міг бути вироблений в обсязі, зазначеному платником податків у документах обліку;

- відсутність первинних документів обліку.

У разі якщо податковий орган доведе узгодженість дій між платником та його контрагентом, які свідчать про здійснення операцій без наміру створити відповідні цим операціям правові наслідки з метою отримати податкову вигоду, або що платник податку діяв без належної обачності й обережності і йому мало бути відомо про порушення, які допускав його контрагент, або що діяльність платника податку спрямована на здійснення операцій, пов'язаних з наданням податкової вигоди, переважно з контрагентами, які не виконують своїх податкових зобов'язань, то право платника на податкові пільги та преференції не можна вважати законним.

З огляду на це, предметом доказування у справі, що розглядається, становлять обставини, що підтверджують або спростовують реальність здійснення самих господарських операцій з надання робіт та послуг, а тому й обґрунтованість визначення позивачем його податкових зобов'язань.

Довести правомірність своїх дій чи бездіяльності зобов'язаний суб'єкт владних повноважень, натомість суб'єкт господарювання має спростувати доводи суб'єкта владних повноважень, якщо їх обґрунтованість заперечує.

Зміст наданих в підтвердження виконання умов договору від 01.09.2014 актів прийняття наданих послуг та інших документів бухгалтерського обліку не дозволяє визначити ані реальний об'єм цих послуг, ані подальше використання отриманих послуг у господарській діяльності позивача.

Попри це, судами попередніх інстанцій не дано належної оцінки доводам відповідача про те, що документи бухгалтерської звітності позивача, не можуть самі по собі, підтверджувати реальність виконання господарської угоди, укладеної з ПП «ОРІМ», оскільки з наданих контролюючим органом доказів вбачається, що останнє через відсутність належної кадрової та матеріально-технічної бази об'єктивно не мало можливості та фактично не виконувало роботи, перелік, обсяг та вартість яких відображено у наданих Товариством документах.

Крім того, з наданої ДФС інформації вбачається, що в провадженні СВ ГУ СБ України у м. Києві та Київській області знаходиться кримінальна справа під час розслідування якої встановлено, що ПП «ОРІМ» створено для прикриття незаконної діяльності із мінімізації податкового кредиту та заволодіння грошовими коштами в особливо великих розмірах та без фактичного здійснення фінансово-господарської діяльності.

Також, до матеріалів справи долучено копію постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду 14 грудня 2017 року у справі №808/1406/17 (т2 а.с.84-92), яка на час розгляду справи №808/214/18 набула чинності. Зі змісту зазначеної постанови вбачається, що судом надано оцінку обставинам, пов'язаним з виконанням укладеного 01.09.2014 між Товариством та ПП «ОРІМ» договору про надання маркетингових послуг, та зроблено висновок про те, що реально вказаний договір не виконувався та з об'єктивних причин не міг виконуватися ПП «ОРІМ».

Не зважаючи на це, судами не з'ясовано, чи містять матеріали кримінальної справи докази, які можуть вплинути на оцінку доводів позивача щодо безпідставності та протиправності висновків контролюючого органу про те, що укладений між позивачем та ПП «ОРІМ» договір реально не виконувався та не міг виконуватися з огляду на відсутність можливості щодо його виконання у ПП «ОРІМ»; не дано оцінки можливості визнання такими, що відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» документів, оформлених ПП «ОРІМ», з огляду на обставини, встановлені під час розслідування кримінальної справи щодо фіктивності та протиправної мети створення цього господарського товариства; не з'ясовано яким чином використовувались у господарській діяльності позивача послуги, надані ПП «ОРІМ».

За таких обставин судами зроблено передчасний та такий, що не ґрунтується на матеріалах справи висновок про те, що наданими позивачем доказами спростовуються висновки ДФС, якими обґрунтовано прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, не забезпечено повного і всебічно з'ясування обставин в адміністративній справі, не вжито визначених законом заходів для з'ясування всіх обставин справи, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю і передати справу на новий розгляд.

Частиною 1 статті 353 КАС України обумовлено, що підставою для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Під час нового розгляду справи судам необхідно, у відповідності до положень частини 4 статті 9 КАС України, вжити визначені законом заходи необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи, запропонувати сторонам надати докази підтвердження їх доводів та заперечень, з'ясувати реальний зміст та обсяг наданих ПП «ОРІМ» послуг, їх подальше використання у господарській діяльності позивача, тощо.

Керуючись статтями 344, 349, 353, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, -

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Головного управління ДФС у Запорізькій області - задовольнити частково.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 20 березня 2018 року та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 14 червня 2018 року - скасувати.

Справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судді І.А. Гончарова

Р.Ф. Ханова

І.Я. Олендер