Справа № 620/4146/18
Суддя: Баргаміна Н.М.
Дата ухвалення: 2019-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2019 року Чернігів Справа № 620/4146/18

Чернігівський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Баргаміної Н.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Чернігівський обласний військовий комісаріат про визнання неправомірною бездіяльності, визнання неправомірним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Чернігівський обласний військовий комісаріат про визнання неправомірною бездіяльності відповідача щодо порушення строків розгляду заяви позивача про призначення та виплату одноразової грошової допомоги, які визначені абзацом другим пункту 13 Порядку № 975; визнання неправомірним та скасування рішення Міністерства оборони України від 30.11.2018 № 122, виражене у формі Протоколу засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум в частині відмови позивачу в призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІІ групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії; зобов`язання відповідача призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу у зв`язку з встановленням позивачу ІІІ групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму (підпункт 4 пункту 2 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»).

В обґрунтування своїх вимог позивачем зазначено, що Міністерством оборони України в порушення Порядку № 975 не було розглянуто на протязі місяця його заяву про виплату одноразової грошової допомоги. Крім того, вважає, що відповідачем протиправно відмовлено у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги внаслідок настання інвалідності як військовослужбовцю, який отримав захворювання, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, оскільки внаслідок поранення одноразова грошова допомога виплачується незалежно від періоду, строку настання інвалідності.

Представник Міністерства оборони України подав відзив на позов, в якому просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у зв`язку з тим, що одноразова грошова допомога призначається особам, звільненим зі строкової служби, якщо інвалідність настала не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби, внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мало місце в період проходження служби, однак позивачу інвалідність встановлено понад 3-місячний термін після звільнення зі служби, а тому він не має права на виплату одноразової грошової допомоги.

Позивачем було подано до суду відповідь на відзив, в якій зазначив, що виходячи з аналізу пункту 6 частини другої статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» якщо особі встановлена інвалідність внаслідок поранення, яке вона отримала будучи військовослужбовцем строкової служби, то право на одноразову грошову допомогу вона має незалежно від періоду, який минув після звільнення її зі строкової військової служби.

Представником ІНФОРМАЦІЯ_1 були подані пояснення щодо позову, в яких просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, оскільки права на одноразову грошову допомогу позивач не має, адже інвалідність йому встановлена понад 3-місячний термін після звільнення з військової служби.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 з 11.11.1982 по 29.12.1984 проходив строкову військову службу та з 29.11.1983 по 08.12.1984 приймав участь у бойових діях на території Ефіопії, що підтверджується копіями військового квитка та довідки Чернігівського об`єднаного міського військового комісаріату від 17.11.2016 № 294 (а.с. 14-16).

Згідно копії витягу із протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв № 4669 від 11.11.2016 поранення, ЗЧМТ-контузія головного мозку і захворювання позивача пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії (а.с. 20).

Чернігівською обласною МСЕК № 1 позивачу 06.07.2017 було встановлено ІІІ групу інвалідності, у зв`язку з захворюванням, пов`язаним з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, що підтверджується копією довідки серії АВБ № 032578 (а.с. 21).

20.09.2018 (вх. № 5/1866с від 21.09.2018) позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 з заявою та відповідними документами про призначення та виплату одноразової грошової допомоги в разі встановлення інвалідності, які за вихідним № 5/4156с від 21.09.2018 були надіслані до Департаменту фінансів Міністерства оборони України (а.с. 24-25).

Комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, були розглянуті подані позивачем документи та 30.11.2018 прийнято рішення, оформлене протоколом засідання комісії № 122, про відмову ОСОБА_1 в призначенні одноразової грошової допомоги, оскільки згідно з пунктом 6 частини другої статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога призначається особам, звільненим зі строкової служби, якщо інвалідність настала не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мало місце в період проходження служби. ОСОБА_1 інвалідність встановлено понад 3-місячний термін (а.с. 26).

Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд зважає на наступне.

Статтею 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон, в редакції, чинній на час встановлення позивачу інвалідності) відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Статтею 1 Закону передбачено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Частиною першою статті 16 Закону встановлено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Згідно підпункту 6 пункту 2 статті 16 Закону одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту при виконанні обов`язків військової служби або служби у військовому резерві, або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби, закінчення зборів, проходження служби у військовому резерві, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження строкової військової служби, цих зборів, служби у військовому резерві.

Так, згідно частини третьої статті 16-3 Закону порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

У відповідності до вимог пункту 3 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 (далі - Порядок № 975) днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є: у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Таким чином, частиною шостою статті 16 Закону в редакції, яка діяла на час настання інвалідності позивача, для військовослужбовців строкової військової служби встановлено окремий порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги, відповідно до яких обмежено проміжок часу у який, у разі настання інвалідності, виникає право військовослужбовців строкової військової служби на отримання одноразової грошової допомоги і такий проміжок часу визначений періодом проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби.

У разі встановлення інвалідності після спливу трьох місяців від дня звільнення зі служби, стаття 16 Закону не передбачає можливості отримання одноразової грошової допомоги військовослужбовцю строкової військової служби.

Право на отримання одноразової грошової допомоги безпосередньо пов`язане з датою встановлення інвалідності та, відповідно, визначається положенням законодавства, яке було чинним саме на той момент, та встановлювало, зокрема, порядок отримання та розмір такої допомоги. Наступна зміна законодавства не впливає на порядок отримання, розмір допомоги тощо, і це відповідає принципу правової визначеності як складової принципу верховенства права, та, відповідно, не призводить до ситуації, за якої особа, якій встановлена інвалідність, у подальшому внаслідок внесення змін до законодавства не втратить таке право взагалі або їй буде зменшено розмір відповідної допомоги.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 20.11.2018 у справі № 750/5074/17 та у справі № 820/1835/18, від 12.02.2019 у справі № 816/1458/18.

Таким чином, ІІІ група інвалідності встановлена ОСОБА_1 06.07.2017, в період, коли законодавством не передбачалось можливості отримання одноразової допомоги військовослужбовцю строкової військової служби у разі настання інвалідності після спливу трьох місяців від дати звільнення зі служби, у зв`язку з чим суд не вбачає підстав визнання неправомірним та скасування рішення Міністерства оборони України від 30.11.2018 № 122, вираженого у формі Протоколу засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум в частині відмови позивачу в призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІІ групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії; зобов`язання відповідача призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу у зв`язку з встановленням позивачу ІІІ групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму (підпункт 4 пункту 2 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»).

При цьому суд не приймає до уваги посилання позивача, що у спірних правовідносинах підлягає застосуванню пункт 4 частини другої статті 16 Закону, оскільки відповідний пункт, в редакції, яка діяв на час настання інвалідності позивача, містить виключення щодо військовослужбовців строкової служби.

Стосовно інших посилань позивача, то суд критично оцінює такі з огляду на їх необґрунтованість, та зазначає, що згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Щодо позовної вимоги позивача про визнання неправомірною бездіяльності відповідача щодо порушення строків розгляду заяви позивача про призначення та виплату одноразової грошової допомоги, які визначені абзацом другим пункту 13 Порядку № 975, то суд зазначає наступне.

Як вже було встановлено судом, позивач надав до військового комісаріату усі необхідні документи 21.09.2018 (вх. № 5/1866с), які за вихідним № 5/4156с від 21.09.2018 були надіслані до Департаменту фінансів Міністерства оборони України (а.с. 24-25).

Водночас, рішення про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги було прийнято 30.11.2018 (а.с. 26), що свідчить про порушення вимог пункту 13 Порядку № 975, згідно якого розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги.

При цьому, суд враховує те, що відповідачем не надано жодних пояснень щодо строків розгляду документів позивача про виплату одноразової грошової допомоги.

В силу частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, серед іншого про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню шляхом визнання протиправною бездіяльності Міністерства оборони України щодо не розгляду у місячний строк документів ОСОБА_1 про призначення одноразової грошової допомоги.

Згідно з частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 72-74, 77, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Міністерства оборони України (пр-т Повітрофлотський, 6, м. Київ, 03168, ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Чернігівський обласний військовий комісаріат ( АДРЕСА_2 , ) про визнання неправомірною бездіяльності, визнання неправомірним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Міністерства оборони України щодо не розгляду у місячний строк документів ОСОБА_1 про призначення одноразової грошової допомоги.

В решті позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 19 лютого 2019 року.

Суддя Н.М. Баргаміна