Справа № 160/7654/18
Суддя: Круговий О.О.
Дата ухвалення: 2019-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

13 лютого 2019 року м. Дніпросправа № 160/7654/18

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Кругового О.О. (доповідач),

суддів: Прокопчук Т.С., Шлай А.В.,

за участю секретаря судового засідання Іотової А.О.,

за участю:

представника позивача: ОСОБА_1,

представника відповідача: ОСОБА_2.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Євробуд Плюс»

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.11.2018 року, (суддя суду першої інстанції ОСОБА_3В.), прийняте у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро, в адміністративній справі №160/7654/18 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Євробуд Плюс» до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення,-

в с т а н о в и в :

12 жовтня 2018 року товариство з обмеженою відповідальністю «Євробуд Плюс» звернулось до суду з адміністративним позовом в якому просило: визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми Р від 27.09.2018 року №, яким ТОВ Євробуд Плюс збільшено зобовязання з податку на додану вартість на загальну суму 1064268,75 грн. (з яких 851415 грн. за основним платежем, 212853,75 грн. за штрафними санкціями).

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначив, що виконав передбачені законом умови щодо формування податкового кредиту та має всі документальні підтвердження розміру податкового кредиту. Зазначив, що висновки відповідача, викладені в акті перевірки, ґрунтуються, зокрема, на наявності порушень податкового законодавства, допущених контрагентами позивача. При цьому, відповідно до вимог чинного законодавства, платник податків не несе відповідальності за порушення, допущені іншими підприємствами. Відображення в акті перевірки податкової інформації щодо ланцюгів господарських взаємовідносин та іншої інформації не стосується безпосередньо конкретних господарських відносин позивача з контрагентами: ТОВ ОСОБА_4 ОСОБА_5, а стосуються їх контрагентів. Основним видом господарської діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю Євробуд Плюс є будівництво доріг і автострад (код КВЕД 42.11). Саме з метою її здійснення у грудні 2017 року між позивачем та ТОВ ОСОБА_4 ОСОБА_5 було укладено низку цивільно-парових договорів щодо поставки сировини. Єдина обставина, на яку посилається податковий орган в акті перевірки, заперечуючи реальність господарських операцій: водії, зазначені у ТТН, не були офіційно працевлаштовані на ТОВ ОСОБА_4 ОСОБА_5 згідно звіту за формою 1-ДФ. При цьому, правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні не встановлюють правил податкового обліку валових витрат платників податку, а лише встановлюють права, обовязки та відповідальність власників автомобільного транспорту (перевізників). Отже, документи, обумовлені вказаними правилами, зокрема, товарно-транспортна накладна та подорожній лист, не є документами первинного бухгалтерського обліку, що підтверджують обставини придбання та продажу товарно-матеріальних цінностей. До перевірки надані всі первинні документи щодо господарських операцій з ТОВ ОСОБА_4 ОСОБА_5. Первинні документи складені відповідно до вимог чинного законодавства та повністю підтверджують реальність господарських операцій.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.11.2018 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом вимог норм матеріального та процесуального права просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позову.

Апеляційна скарга фактично обґрунтована доводами адміністративного позову. Також, позивач зазначає, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки доводам позивача, та наданим до матеріалів справи первинним документам. Позивач зазначає, що порушення позивачем саме податкового законодавства не було доведено відповідачем, висновки податкового органу ґрунтуються на припущеннях, та зроблені на підставі податкової інформації стосовно контрагентів позивача, інформації щодо дотримання підприємством кадрової дисципліни. Також, позивач зазначає, що посилання суду першої інстанції не недоліки ТТН, не є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог, оскільки ТТН є обовязковим документом, що підтверджує послуги з перевезення вантажу, а не поставки товару. Позивач наголошує, що наданими до матеріалів справи первинним документами належним чином та в повному обсязі підтверджено реальність здійснення господарських операцій.

Відзову на апеляційну скаргу відповідачем не подано.

В судовому засіданні представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги, просив суд апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечувала, просила суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню за наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що у період з 20.08.2018 року по 27.08.2018 року посадовими особами Головного управління ДФС у Дніпропетровській області проведено позапланову виїзну документальну перевірку ТОВ «Євробуд Плюс» з питань дотримання вимог податкового законодавства України з податку на додану вартість по взаємовідносинам з ТОВ «ОСОБА_4 ОСОБА_5» за період з 01.12.2017 року по 31.12.2017 року, за результатами якої складено акт від 03.09.2018 року за №49376/04-36-14-19/348998640.

За наслідками перевірки податковий орган дійшов висновку про порушення ТОВ «Євробуд Плюс»:

п. 44.1 ст. 44, п. 198.1, п. 198.6 ст. 198 ПК України №2755-УІ від 02.12.2010 року (зі змінами та доповненнями) в результаті чого ТОВ «Євробуд Плюс» занижено податок на додану вартість в періоді, що перевірявся, на загальну суму 851 415 грн., в т.ч. в грудні 2017 року на суму 851 415 грн..

На підставі висновків суду першої інстанції податковим органом прийнято податкове повідомлення рішення від 27.09.2018 року №002001419 про збільшення ТОВ «Єпробуд Плюс» суми грошового зобовязання з податку на додану вартість всього на суму 1064267.75 грн., в т.ч. 851415 грн. за основним платежем, 212853.75 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

Правомірність та обґрунтованість податкового повідомлення-рішення від 27.09.2018 року №002001419 є предметом спору, переданого на вирішення суду.

Вирішуючи спір між сторонами та відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що первинні документи ТОВ «Євробуд Плюс» по господарським взаємовідносинам з ТОВ ОСОБА_6 ОСОБА_5 є неналежними, оскільки згідно аналізу наданих позивачем до перевірки товарно-транспортних накладних встановлені розбіжності та факти, які суперечать умовам договорів на виконання, яких вони складені, документи не підписані, відсутні печатки та штампи контрагента ТОВ ОСОБА_4 ОСОБА_5, невстановлено технічних можливостей здійснення перевезення, оскільки водії не є представниками підприємства, вага перевезеного товару у 2 рази перевищує допустимо можливу для транспортних засобів, які здійснювали перевезення, а ТОВ ОСОБА_4 ОСОБА_5 є субєктом господарювання, діяльність якого є предметом у кримінальних провадженнях: №0000040 від 01.02.2018 року, №0000023 від 28.02.2018 року, № 0000024 від 21.03.2018 року, №0000057 від 11.05.2017 року та № 0000063 від 03.03.2018 року.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно із п. 198.1. ст.198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) в необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного фінансового лізингу.

Відповідно до п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з п.198.2 ст.198 ПК України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

У відповідності ж з п.198.6 ст.198 ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Таким чином, наведеними нормами матеріального права, визначено підстави для формування платником податків податкового кредиту з податку на додану вартість і до таких підстав віднесено: наявність господарської операції, сплата податку на додану вартість у вартості товарів (робіт, послуг), факт сплати податку на додану вартість має підтверджуватися відповідними податковими накладними, використання придбаних товарів (робіт, послуг) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Встановлені обставини справи свідчать, що ТОВ Євробуд Плюс за перевіряємий період мало господарські взаємовідносини з контрагентом ТОВ ОСОБА_4 ОСОБА_5, на підставі яких сформована спірна сума податкового кредиту.

Так, 01.12.2017 року між ТОВ ОСОБА_4 ОСОБА_5 (постачальник) та ТОВ Євробуд Плюс (покупець) укладено договір поставки № 12, за яким постачальник зобовязується закупити й поставити покупцеві товар, а покупець зобовязується оплатити й прийняти товар (бітум нафтовий дорожній) на умовах договору.

Ціна за одиницю товару встановлюється у видаткових накладних. Поставка товару відбувається на умовах СРТ правил Інкотермс 2010 року.

На підтвердження виконання умов даного договору позивачем як до перевірки, так і до суду надані видаткові накладні та товарно-транспортні накладні.

Постачання придбаного товару здійснювалось транспортом ТОВ ОСОБА_4 ОСОБА_5.

Придбаний за цим договором бітум нафтовий дорожній було використано позивачем у власній господарській діяльності шляхом перепродажу на адресу ТОВ УКРБУДВИРОБ.

Також, 01.12.2017 року між ТОВ ОСОБА_4 ОСОБА_5 (постачальник) та ТОВ Євробуд Плюс (покупець) укладено договір поставки № 29, за яким постачальник зобовязується закупити й поставити покупцеві товар, а покупець зобовязується оплатити й прийняти товар (відсів гранітний) на умовах договору.

Поставка товару здійснюється на умовах EXW правил Інкотермс 2010 року, ціна за одиницю товару становить 192 грн./тон.

01.12.2017 року між ТОВ Євробуд Плюс та ТОВ ОСОБА_4 ОСОБА_5 укладено додатковий договір поставки №01/12, на поставку відсіву гранітного в кількості 200 т. на аналогічних умовах.

На виконання вищезазначених правочинів позивачем надані видаткові накладні, товарно транспортні накладні та подорожні листи.

Позивач зазначає, що перевезення придбаного за даними правочинами відсіву гранітного відбулось силами ТОВ Євробуд Плюс, оскільки на балансі позивача рахується 26 транспортних засобів.

Придбаний товар позивачем також, було реалізовано на адресу ТОВ УКРБУДВИРОБ.

01.12.2017 року між ТОВ Євробуд Плюс та ТОВ ОСОБА_4 ОСОБА_5 було укладено договір поставки товару №30, відповідно до умов якого ТОВ ОСОБА_4 ОСОБА_5 зобовязується поставити позивачу шлак відвальний в кількості згідно видаткових накладних, а ТОВ Євробуд Плюс зобовязується прийняти та оплатити поставлений товар. Умови поставки - EXW правил Інкотермс 2010 року.

На підтвердження здійснення реальності господарської операції, позивачем надані до суду видаткові накладні, товарно транспортні накладні та подорожні листи.

Позивач зазначає, що придбаний у ТОВ ОСОБА_6 ОСОБА_5 шлак за договором поставки № 30, підприємством було використано у власній господарській діяльності в процесі капітального ремонту дорожнього покриття в с. Вербки Дніпропетровської області, м. Павлоград Дніпропетровської області, с. Богуслав Дніпропетровської області.

Судом також встановлено, що ТОВ Євробуд Плюс (боржник) уклало договір про переведення боргу від 03.05.2018 року № 03/05 з ТОВ Фрідом Торг (новий кредитор, та ТОВ ОСОБА_6 ОСОБА_5 (Первісний кредитор), за яким первісний кредитор- ТОВ ОСОБА_6 ОСОБА_5 переводить на нового кредитора - ТОВ Фрідом Торг грошове зобовязання у розмірі 230400 грн.00коп., що виник на підставі п.1.4 Основного договору (договору поставки товару №12 від 01.12.2017 року), а боржник погоджується виконати зазначене грошове зобовязання.

Згідно з ч.1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

У відповідності до ч.2 ст.9 означеного Закону первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Облік доходів, витрат та інших показників, повязаних з визначенням обєктів оподаткування та/або податкових зобовязань платників здійснюється на підставі первинних документів, у яких міститься інформація саме про господарські операції (результати їх здійснення).

Надані позивачем для підтвердження реальності здійснення господарських операцій, первинні документи відображають зміст та обсяг укладених договорів, містять всі необхідні реквізити, та обовязкові посвідчення, що вказує на безпідставність висновків податкового органу про заниження позивачем ПДВ, сплачених в ціні товару, поставленого на адресу позивача.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що під час проведення перевірки, податковим органом фактично не встановлено порушень та недоліків в первинних документах, що підтверджують факт виконання означених договорів сторонами, висновки про порушення позивачем вимог податкового законодавства зроблено лише на підставі аналізу змісту ТТН, щодо технічних характеристик транспортних засобів, порушення контрагентами позивача трудової дисципліни щодо оформлення водіїв за місцем роботи, інформації стосовно наявності низки кримінальних проваджень стосовно посадових осіб контрагентів позивача по ланцюгу постачання.

Суд апеляційної інстанції вважає, що висновки податкового органу є необґрунтованими, з огляду на наступне.

Щодо доводів відповідача про відсутність реальної можливості здійснення господарських операцій з огляду на зміст ТТН, суд зазначає наступне.

Відсутність, або певна невідповідність лише товарно-транспортних накладних не позбавляє господарські операції їх реального змісту, з урахуванням наявних видаткових накладних, оплати за поставлений товар (послуги) та подальшого використання товару у власній господарській діяльності платника податків, що у своїй сукупності підтверджує отримання товару (послуг) і як наслідок наявність у платника права на формування податкового кредиту. Правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України №363 від 14.10.1997р., визначено такий документ як товарно-транспортна накладна та подорожній лист. Між тим, вказані Правила не встановлюють правил податкового обліку валових витрат платників податку, а лише встановлюють права, обовязки та відповідальність власників автомобільного транспорту (перевізників). При цьому, документи обумовлені вказаними правилами, зокрема, товарно-транспортна накладна та подорожній лист, не є документами первинного бухгалтерського обліку, що підтверджують обставини придбання та продажу товарно-матеріальних цінностей.

Так, певна невідповідність ТТН може свідчити лише про неналежне оформлення документів щодо перевезення товару, та не може слугувати підставою для визнання або невизнання господарської операції з постачання (купівлі продажу ) товару, оскільки не має статусу документу звітності первинного бухгалтерського обліку.

Верховний Суд в своїй постанові від 06.02.2018 року в адміністративній справі №821/589/17 зазначив, що відсутність ТТН на транспортування продукції не може автоматично свідчити про безтоварність господарської операції, за наявності інших належних доказів. З огляду на це, певні недоліки у ТТН або відсутність певних ТТН, не може спричиняти для позивача негативних наслідків в аспекті свідчення про безтоварність господарської операції. Відсутність у покупців можливості придбання товарів, з урахуванням відсутності фактичних господарських ресурсів, які необхідні для провадження відповідної господарської діяльності підприємства, не доводять неможливості реального здійснення задекларованих операцій, з урахуванням того, що використання у виробничій діяльності транспортних засобів та інших фондів на підставі договорів оренди, позички чи використання власного транспорту чинним законодавством не заборонено.

Таким чином, певні недоліки ТТН, та висновки податкового органу у звязку з цим про відсутність у контрагентів ресурсів для здійснення господарських операцій, не можуть свідчити про безтоварність господарських відносин між позивачем та ТОВ ОСОБА_6 ОСОБА_5 за наявності інших документів первинного бухгалтерського обліку, що підтверджують факт виконання господарських операцій.

Щодо доводів відповідача про наявність кримінальних проваджень у відношенні посадових осіб контрагентів позивача по ланцюгу постачання як обставини, що свідчить про порушення позивачем вимог норм податкового законодавства, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Так, в акті перевірки податковим органом зазначено, що контрагент позивача ТОВ ОСОБА_6 ОСОБА_5 є фігурантом у кримінальному провадженні:

- №0000040 від 01.02.2018 року, з наданих в обгрунтування клопотання матеріалів видно, що у провадженні СУ ФР ДПІ у Печерському районі ГУ ДФс у м. Києві за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.212 КК України. Досудовим розслідуванням, встановлено, що ТОВ ТМ АГРОЗАП в період 2016-2017 року формувало податковий кредит з ПДВ за рахунок контрагентів в т.ч. ТОВ ОСОБА_4 ОСОБА_5;

- № 0000023 від 28.02.2018 року, у провадженні СУ ФР ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві за фактом фіктивного підприємництва, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого чю5 ст.27, ч.1 ст. 205 КК України. Досудовим розслідуванням встановлено, що невстановлені особи, використовуючи реквізити гр. ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_8, зареєстрували на імя останніх ряд підприємств, з метою прикриття незаконної діяльності. У вказаній схемі з незаконного формування податкового кредиту з ПДВ в період з січня 2016 року по теперішній час також задіяні СГД, що мають ознаки фіктивності в т.ч. ТОВ ОСОБА_6 ОСОБА_5;

- № 0000057 від 11.05.2017 року, в ході якого встановлено встановлено, транзитні підприємства, які використовуються для прикриття незаконної діяльності, в т.ч. ТОВ ОСОБА_6 ОСОБА_5;

- № 0000063 від 03.03.2018 року Досудовим розслідуванням встановлено, що невстановлені особи, діючи повторно у 2017-2018 роках на території України, створили ряд юридичних осіб з метою прикриття незаконної діяльності контрагентів. До вказаної протиправної схеми причетні ряд субєктів господарської діяльності з якими ТОВ ДЕКО СТИЛЬ (38675089) проводило фінансово-господарські взаємовідносини у 2017-2018 роках. У звязку із цим виникла необхідність у перевірці слідчими діями факту та обставин проведення ТОВ ДЕКО СТИЛЬ (38675089) взаємовідносин з в т.ч. ТОВ ОСОБА_6 ОСОБА_5.

Наявність зазначених кримінальних проваджень на думку податкового органу свідчить про порушення позивачем вимог норм податкового законодавства під час формування сум ПДВ за наслідками господарських відносин з ТОВ «ОСОБА_9 ОСОБА_5».

Суд апеляційної інстанції вважає такі висновки відповідача необґрунтованими з огляду на наступне.

Нормативними актами України не передбачена відповідальність юридичної особи за зобов'язаннями іншої юридичної особи, в тому числі за податковими зобов'язаннями.

Так, Рішенням Європейського суду з прав людини у справах І Булвес АД проти Болгарії (2009 рік, заява № 3991/03) і Бізнес Супорт Центр проти Болгарії (2010 рік, заява № 6689/03), у яких визначено, що платника податку не може бути позбавлено права на бюджетне відшкодування ПДВ за відсутності доказів того, що його було залучено до протиправної діяльності, пов'язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування; при цьому платник ПДВ не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання і не міг про них знати.

Аналогічна правова позиція викладена і у п.38 рішення Європейського Суду з прав людини від 09.01.2007 у справі Інтерсплав проти України (2007 рік, заява №803/02), а саме: … коли державні органи володіють будь-якою інформацією про зловживання у системі відшкодування ПДВ, що здійснюються конкретною компанією, вони можуть вжити відповідних заходів з метою запобігання або усунення таких зловживань. Суд, однак, не може прийняти зауваження Уряду щодо загальної практики з відшкодування ПДВ за відсутності будь-яких ознак, які б вказували на те, що заявник був безпосередньо залучений до таких зловживань.

Відтак, наявність у податкового органу інформації, яка може свідчити про порушення третіми особами податкової дисципліни, не може вказувати на відсутність у позивача права на формування податкового кредиту, за відсутності у податкового органу доказів участі платника в таких зловживаннях.

Фіктивність господарських операцій може бути встановлена лише судом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що станом на час проведення податкової перевірки ТОВ «Євробуд Плюс», винесення оскаржуваного податкового повідомлення рішення, розгляду справи в суді, у відповідача відсутня інформація щодо наявності відповідних вироків судів, що набрали законної сили, по наведеним кримінальним провадженням, в яких було б встановлено обставини щодо безтоварності господарських операцій між позивачем та ТОВ «ОСОБА_9 ОСОБА_5», що мали місце у перевіряємий період.

Таким чином, на думку суду апеляційної інстанції відповідачем не доведено факту порушення позивачем вимог податкового законодавства при проведенні господарських взаємовідносин з ТОВ «ОСОБА_9 ОСОБА_5».

Суд апеляційної інстанції також зазначає, що недотримання контрагентом позивача трудової дисципліни щодо оформлення факту роботи водіїв на підприємстві та подання по ним звітності, не може мати негативні наслідки для позивача у вигляді невизнання задекларованих ним сум ПДВ за наслідками господарських відносин з поставки товару.

В свою чергу, той факт, що розрахунковий рахунок ТОВ «Фрідом Торг», вторинного кредитора якому перейшло право вимоги від ТОВ «ОСОБА_9 ОСОБА_5», було закрито 19.07.2018 року після надходження коштів 22.05.2018 року від ТОВ «Євробуд Плюс» не може свідчити про безтоварність господарських операцій між ТОВ «Євробуд Плюс» та ТОВ «ОСОБА_9 ОСОБА_5», оскільки закриття розрахункового рахунку є правом ТОВ «Фрідом Торг», реалізація якого жодним чином не може підтверджувати чи спростовувати наявність реального характеру господарських відносин між іншими субєктами господарювання. у відповідності до правових висновків Верховного суду України, викладених в Постанові від 22.09.2015 року, «Сама по собі наявність або відсутність окремих документів не може бути підставою для висновків про відсутність господарської операції та відмови у формуванні податкового кредиту, якщо з інших даних вбачається зміни в структурі активів та зобовязань, власному капіталі підприємства у звязку з його господарською діяльністю».

Під час податкової перевірки посадовими особами ГУ ДФС у Дніпропетровській області встановлено факт понесення позивачем витрат у звязку з придбанням товару у ТОВ «ОСОБА_9 ОСОБА_5», що свідчить про наявність змін в структурі активів та зобовязань, власному капіталі позивача у звязку з господарською діяльністю, вказане на думку суду підтверджує правомірність формування позивачем сум ПДВ за наслідками здійснених господарських операцій.

Також, суд апеляційної інстанції враховує факт наявності у позивача економічних та технічних потужностей для здійснення господарських операцій із контрагентами у перевіряємий період, обґрунтованість економічної мети у придбанні товару, його подальше використання в господарській діяльності, що також підтверджено належними та допустимими доказами.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що як видно з акту перевірки відповідачем фактично не було належним чином досліджено та проаналізовано первинні документи щодо здійснення господарських операцій позивачем у періоді, що перевірявся, висновки щодо безтоварності операцій зроблені фактично на підставі наявної у відповідача податкової інформації. Вказане, на думку суду апеляційної інстанції, свідчить про необґрунтованість висновків податкового органу про порушення позивачем вимог податкового законодавства, та безпідставність прийнятого на їх підставі податкового повідомлення рішення про донарахування сум ПДВ та застосування штрафних санкцій.

Вищенаведене залишилось поза увагою суду першої інстанції, що призвело до прийняття судом рішення із неправильним застосуванням вимог норм матеріального та процесуального права, у звязку з чим, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції слід скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог ТОВ «Євробуд Плюс».

Відповідно до ч. 6 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат. ( ч. 6 ст. 139 КАС України)

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 310, ст. 315, ст. 317, ст. 321 КАС України суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Євробуд Плюс» задовольнити.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2018 року в адміністративній справі №160/7654/18 скасувати та прийняти нову постанову.

Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «Євробуд Плюс» - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми Р від 27.09.2018 року № про збільшення товариству з обмеженою відповідальністю «Єіробуд Плюс» зобовязання з податку на додану вартість на загальну суму 1064268,75 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Дніпропетровській області на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Євробуд Плюс» суму судового збору, сплаченого за подання адміністративного позову та апеляційної скарги в розмірі 46 309 (сорок шість тисяч триста девять гривень) 04 копійки.

Постанова набирає законної сили 13 лютого 2019 року та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду.

Постанова в повному обсязі складена 15.02.2019р.

Головуючий - суддя О.О. Круговий

суддя Т.С. Прокопчук

суддя А.В. Шлай