Справа № 1840/3267/18
Суддя: Присяжнюк О.В.
Дата ухвалення: 2019-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2019 р.Справа № 1840/3267/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,

Суддів: Мельнікової Л.В. , Бенедик А.П. ,

за участю секретаря судового засідання Багмет А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної казначейської служби України на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 02.10.2018 року (ухвалене суддею Шевченко І.Г., повний текст якого складено 08.10.2018 р.) по справі № 1840/3267/18

за позовом ОСОБА_1

до Державної казначейської служби України

про визнання відповіді протиправною та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Державної казначейської служби України, в якому просив: визнати протиправною відповідь відповідача вих. № 5-13/729-12448 від 31.07.2018 р. на його заяву від 12.07.2018 р. по невиконанню виконавчого листа Сумського окружного адміністративного суду в справі № 818/573/17 від 05.10.2017 р. та постанови Сумського окружного адміністративного суду в справі № 818/573/17 від 06.06.2017 р.; зобов'язати відповідача повторно розглянути заяву позивача від 12.07.2018 р.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 02.10.2018 р. позов задоволено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 02.10.2018 р. та прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме: Конституції України, Бюджетного кодексу України та на не відповідність висновків суду вищезазначеним вимогам, оскільки відповідачем позивачу на його звернення надано належну та обґрунтовану відповідь, а повторна заява позивача не може вважатися скаргою.

Позивач подав до суду апеляційної інстанції письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, оскільки відповідачем при наданні йому відповіді порушені вимоги Закону України "Про звернення громадян".

У судове засідання позивач не з'явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений своєчасно та належним чином подав суду клопотання про розгляд справи за його відсутністю.

У судовому засіданні представник відповідача вимоги апеляційної скарги підтримав та просив скасувати рішення суду першої інстанції.

Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до Державної казначейської служби України з заявою від 12.07.2018 р., в якій просив надіслати на його адресу відповідь з вказанням причин тривалого невиконання директором юридичного департаменту Державної казначейської служби України Волік В.В. рішення Сумського окружного адміністративного суду № 818/573/17 від 05.10.2017 р. (а.с. 9-10).

За результатами розгляду вказаної заяви, листом вих. № 5-13/729-12448 від 31.07.2018 р. відповідач повідомив позивача, що питання щодо перерахування коштів на користь ОСОБА_1 буде розглянуто орієнтовно у четвертому кварталі 2018 року, оскільки, відповідно до п. 1 п. 9 розділу ІV Бюджетного кодексу України та п.п. 3, 38 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 р. № 845, безспірне списання коштів державного бюджету здійснюється Казначейством за черговістю надходження таких рішень, за рахунок і в межах бюджетних призначень, передбачених у державному бюджеті на зазначену мету та Законом України "Про Державний бюджет України на 2018 рік" на поточний рік за програмою КПКВК 3504030 передбачено 33,65 млн гривень. Казначейством у межах зазначених вище асигнувань у поточному році виконано виконавчих документів на загальну суму 10,10 млн. гривень. Станом на 31.07.2018 р. на виконанні у Казначействі перебувають виконавчі документи на загальну суму 19,24 млн. грн., які надійшли та зареєстровані раніше виконавчих листів Сумського окружного адміністративного суду по справах № 818/572/17 та № 818/573/17.

Позивач вважає таку відповідь неповною та необґрунтованою, у зв'язку з чим звернувся до суду із цим позовом.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем, в порушення вимог Закону України "Про звернення громадян" не було вжито заходів щодо належного розгляду звернення позивача.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст. 40 Конституції України, усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Згідно із ч. 1 ст. 7 Закону України "Про звернення громадян", звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов'язковому прийняттю та розгляду.

Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України "Про звернення громадян", якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об'єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п'яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз'ясненнями.

Забороняється направляти скарги громадян для розгляду тим органам або посадовим особам, дії чи рішення яких оскаржуються (ч. 4 ст. 7 Закону України "Про звернення громадян").

Частиною 1 статті 15 Закону України "Про звернення громадян" встановлено, що органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідно до ч. 4 ст. 15 Закону України "Про звернення громадян", рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз'ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Згідно із ст. 19 Закону України "Про звернення громадян", органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень, серед іншого, зобов'язані: об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об'єднання громадян за місцем проживання громадянина; у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз'яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам.

Аналіз вищезазначених норм законодавства вказує, що орган, до якого направлена заява громадянина, зобов'язаний об'єктивно, всебічно і вчасно її розглянути, перевірити викладені в ній факти, прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства і забезпечити його виконання, а також повідомити громадянина про наслідки розгляду такої заяви.

Судовим розглядом встановлено, що за заявою ОСОБА_1 про невиконання директором юридичного департаменту Державної казначейської служби України Волік В.В. рішення Сумського окружного адміністративного суду по справі № 818/573/17 надана відповідь за підписом Воліка В.В., тобто, тієї особи чиї дії оскаржуються заявником, чим порушено вимоги ч. 4 ст. 7 Закону України «Про звернення громадян».

Крім того, листом № 5-13/729-12448 від 31.07.2018 р. директора юридичного департаменту Державної казначейської служби України Воліка В.В. фактично відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1, проте не роз'яснено порядок оскарження прийнятого рішення, чим порушено вимоги ч. 4 ст. 15 закону України "Про звернення громадян".

Доводи апелянта, що заява позивача правомірно направлена на розгляд директору юридичного департаменту Державної казначейської служби України Воліку В.В., так як наказом Голови Державної казначейської служби України № 122 від 18.04.2017 р. "Про розширення повноважень керівників самостійних структурних підрозділів Державної казначейської служби України" йому надано повноваження підписувати на бланках Державної казначейської служби України листи інформаційного характеру, що стосуються виконання рішень про безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників до підприємств, установ, організацій та громадян, суд апеляційної інстанції вважає помилковими, оскільки повноваження не можуть використовуватися посадовою особою з порушенням вимог чинного законодавства, а в спірних правовідносинах з порушенням вимог ч. 4 ст. 7 Закону України «Про звернення громадян».

Щодо інших доводів апелянта, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Однак, згідно із п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов'язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Згідно із ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, суд переглянувши, у межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, ретельно дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення відповідно до вимог матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 02.10.2018 р. - без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 77, 243, 308, 316, 322, 325, 326, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної казначейської служби України залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 02.10.2018 року по справі № 1840/3267/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя О.В. Присяжнюк
Судді Л.В. Мельнікова А.П. Бенедик
Повний текст постанови складено 18.02.2019 року