Справа № 826/13046/18
Суддя: Сорочко Євген Олександрович
Дата ухвалення: 2019-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

12 лютого 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Сорочка Є.О.,

суддів Коротких А.Ю.,

Федотова І.В.,

за участю секретаря с/з Грисюк Г.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Український Дата-Центр" на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 листопада 2018 року, що прийняте у м. Києві, у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Український Дата-Центр" до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправними дій, зобов'язати вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:

- визнати протиправними дії відповідача щодо відображення в інтегрованій картці платника ТОВ «Український Дата-Центр» коригування сум відшкодування від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту поточного (звітного) податкового періоду з податку на додану вартість за квітень 2018 року на підставі уточнюючого розрахунку податкових зобов'язань з ПДВ у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок (квитанція №2 від 12 червня 2018 року 15:54) після подання уточнюючого розрахунку податкових зобов'язань з ПДВ у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок (квитанція №2 від 12 червня 2018 року 16:43) протиправними.

- не визнавати як податкову звітність уточнюючий розрахунок податкових зобов'язань з ПДВ у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок (квитанція №2 від 12 червня 2018 року 15:54);

- зобов'язати відповідача відобразити в інтегрованій картці платника ТОВ «Український Дата-Центр» коригування сум відшкодування від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту поточного (звітного) податкового періоду з податку на додану вартість за період квітень 2018 року у показниках уточнюючого розрахунку податкових зобов'язань з ПДВ у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок (квитанція №2 від 12 червня 2018 року 16:43).

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 листопада 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Позивач в апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким позов задовольнити, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що відображення в інтегрованій картці позивача спірного коригування сум відшкодування від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту поточного (звітного) податкового періоду з податку на додану вартість за квітень 2018 року є протиправним.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що ТОВ «Український Дата-Центр» подано 21 травня 2018 року № до відповідача податкову декларацію з ПДВ за квітень 2018 року, якою задекларовано у рядку 20 суму від'ємного значення, що не перевищує суму, обчислену відповідно до п.200-1.3 ст.200-1 Податкового кодексу України (далі - ПК) 3 074 899 грн, з яких у рядку 20.2, 20.2.1 підлягає бюджетному відшкодуванню - 480 366 грн.; у рядку 20.3 зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду - 2 594 533 грн. Про прийняття декларації з ПДВ за квітень 2018 року свідчить квитанція №2 від 21 травня 2018 року.

У зв'язку з виявленням помилок у податковій декларації з ПДВ від 21 травня 2018 року № позивачем 12 червня 2018 року о 15:54 год. подано уточнюючий розрахунок податкових зобов'язань з ПДВ у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок №, про що свідчить квитанція №2. Вказаним уточнюючим розрахунком уточнено рядок 20.2.2, 20.2, згідно яких показник, який уточнюється « 480 366 грн.», уточнений показник «-480 366 грн»; рядок 20.3, 21, згідно яких показник, який уточнюється « 2 594 533 грн.», уточнений показник « 3 074 899 грн.», різниця склала 480 366 грн.

Проте, як зазначено позивачем, при поданні уточнюючого розрахунку № позивачем 12 червня 2018 року о 15:54 год. через систему електронної звітності М.Е.Dос стався технічний збій та дані, які повинні були міститися у рядку 20.2.1 декларації з ПДВ за квітень 2018 року були відображені в рядку 20.2.2.

У зв'язку з викладеним 12 червня 2018 року позивачем повторно подано уточнюючий розрахунок податкових зобов'язань з ПДВ у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок, в якому відображено у рядку 20.2.1 суму від'ємного значення, яка підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника податку у розмірі 480 366 грн. Зазначений уточнюючий розрахунок прийнято згідно квитанції №2 від 12 червня 2018 року 16:43. Вказаним уточнюючим розрахунком уточнено рядок 20.2.1, 20.2, згідно яких показник, який уточнюється « 480 366 грн.», уточнений показник «-480366 грн.»; рядок 20.3, 21, згідно яких показник, який уточнюється « 2594533 грн.», уточнений показник « 3 074 899 грн.», різниця склала 480 366 грн.

Позивач 26 липня 2018 року звернувся до відповідача листом №29, яким просив не визнавати податкову звітність - уточнюючий розрахунок податкових зобов'язань з ПДВ у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок, який отримано ДПІ 12 червня 2018 року о 15:54 у зв'язку з тим, що при подачі даного розрахунку стався технічний збій в програмі М.Е.Dос, а саме дані, які повинні були міститися в рядку 20.2.1 були відображені у рядку 20.2.2, що призвело до невірного відображення показників в ІКП платника. Вірний уточнюючий розрахунок був поданий одразу також 12 червня 2018 року о 16:43.

Позивачу 01 серпня 2018 року надано відповідь за №38284/10/26-15-59, якою повідомлено, що ПК не передбачені випадки скасування податкової звітності згідно листів або заяв платника та запропоновано, у разі необхідності, надати до ДПІ уточнену податкову звітність, оформлену відповідно до вимог чинного законодавства.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовом.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновків про те, що при відображенні в ІКП ТОВ «Український Дата-Центр» коригування сум відшкодування від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту поточного (звітного) податкового періоду з податку на додану вартість за період квітень 2018 року на підставі уточнюючих розрахунків від 12 червня 2018 року № та № відповідач діяв у порядку, встановленому чинним на дату виникнення спірних відносин податковим законодавством.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.

Відповідно до пункту 46.1 статті 46 ПК податкова декларація, розрахунок, звіт (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання або відображаються обсяги операції (операцій), доходів (прибутків), щодо яких податковим та митним законодавством передбачено звільнення платника податку від обов'язку нарахування і сплати податку і збору, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Згідно пунктів 49.1, 49.2, 49.8 статті 49 ПК податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків.

Платник податків зобов'язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період, в якому виникають об'єкти оподаткування, або у разі наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є. Цей абзац застосовується до всіх платників податків, в тому числі платників, які перебувають на спрощеній системі оподаткування обліку та звітності.

Прийняття податкової декларації є обов'язком контролюючого органу.

Єдиною підставою для відмови у прийнятті податкової декларації засобами електронного зв'язку в електронній формі є недійсність електронного цифрового підпису такого платника податків, у тому числі у зв'язку із закінченням строку дії сертифіката відкритого ключа, за умови що така податкова декларація відповідає всім вимогам електронного документа і надана у форматі, доступному для її технічної обробки (пункт 49.3 статті 49 ПК)

Відповідно до пункту 50.1 статті 50 ПК у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов'язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Платник податків має право не подавати такий розрахунок, якщо відповідні уточнені показники зазначаються ним у складі податкової декларації за будь-який наступний податковий період, протягом якого такі помилки були самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявлені.

Аналогічні положення закріплені у Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 28.01.2016 № 21 (далі - Порядок № 21).

Таким чином, помилки, що містяться у раніше поданій податковій декларації підлягають виправленню платником шляхом подачі уточнюючого розрахунку. Альтернативних способів виправлення нетосностей у податковій звітності норми чинного законодавства не містять.

Порядок організації діяльності з ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування визначає Порядок ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 07.04.2016 № 422 (далі - Порядок № 422).

Згідно пункту 2 розділу І Порядку № 422 інтегрована картка платника (далі - ІКП) - форма оперативного обліку податків, зборів, митних платежів до бюджетів та єдиного внеску, що ведеться за кожним видом платежу та включає перелік показників підсистем інформаційної системи органів ДФС, які характеризують стан розрахунків платника з бюджетами та цільовими фондами; облікова операція - дія в ІКП, яка призводить до змін облікових показників; облікові показники - показники, що інтегруються в процесі ведення оперативного обліку; оперативний облік - процес відображення, систематизації та узагальнення первинних показників через їх перетворення в облікові показники в ІКП; первинні показники - показники, що містяться у первинних документах та є визначальними для характеристики процесів адміністрування податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів та єдиного внеску; первинні документи - документи, що складені платниками податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску та/або органами ДФС, іншими органами влади згідно з чинним законодавством (податкові декларації, <…> уточнюючі розрахунки, <…>).

Згідно абзацу другого підпункту 2 пункту 4 розділу IV Порядку № 422 <…> за уточнюючими Звітними документами в ІКП відображається різниця між грошовим зобов'язанням, зазначеним у поданому раніше Звітному документі, та грошовим зобов'язанням, розрахованим з урахуванням виявлених платником помилок, штрафу та пені (у разі заниження грошового зобов'язання), визначені самостійно платником, якщо інше не передбачено формою Звітного документа.

Аналіз викладених норм свідчить, що в інтегрованій картці платника відображається у тому числі різниця між грошовим зобов'язанням, зазначеним у поданому раніше звітному документі, та грошовим зобов'язанням, розрахованим з урахуванням виявлених платником помилок згідно первинних показників (коригування), зазначених у поданому та прийнятому фіскальним органом уточнюючому розрахунку.

Тобто, показники поданого платником та прийнятого у визначеному законом порядку податкового документа, зокрема уточнюючого розрахунку до податкової декларації, є обов'язковими для відображення та відповідного коригування у інтегрованій картці платника.

Нормами чинного законодавства не передбачено права фіскальних органів за заявою платника податку анулювати, скасовувати, вважати недійсною подану та прийняту у встановленому порядку податкову звітність такого платника, а також права не відображати показники такої звітності в інтегрованій картці платника.

Як зазначалося, позивачем 12 червня 2018 року були подані два уточнюючі розрахунку, які були прийняті фіскальним органом, що підтверджується квитанціями № 2. У зв'язку із цим, показники вказаних уточнюючих розрахунків були внесені до інтегрованої картки платника.

З огляду на викладене вище, у суду відсутні підстави вважати, що оскаржувані дії відповідача є протиправними, оскільки правових підстав для неврахування поданих позивачем податкових документів не було.

Як і зазначав відповідач у листі від 01.08.2018 позивач не позбавлений у разі необхідності подати уточнюючу податкову звітність для виправлення виявленим ним помилок.

Що стосується посилань позивача на технічні збої у програмному забезпеченні позивача, подання позивачем заяви про помилкове подання першого розрахунку, неможливість здійснити коригування інтегрованої картки платника у позасудовому порядку, то колегія суддів ці доводи відхиляє, оскільки наявність вказаних обставин не спростовує правомірності оскаржуваних дій відповідача та не є правовою підставою для вчинення ним дій, про які просить позивач.

Внесення контролюючим органом до інтегрованої картки платника показників поданої позивачем податкової звітності, будь-яким чином не свідчить про позбавлення позивача права на майно, а тому відповідні доводи апеляційної скарги колегія суддів також відхиляє.

Відповідно до пункту 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов'язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки гуртуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що Отже, суд першої інстанції прийняв правильне рішення про відмову у задоволенні позову.

Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 КАС.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 34, 243, 316, 321, 325, 328, 329, 331 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Український Дата-Центр" залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 листопада 2018 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Є.О. Сорочко

Суддя А.Ю. Коротких

Суддя І.В. Федотов

Повний текст постанови складений 15.02.2019.