Справа № 2340/4373/18
Суддя: С.О. Кульчицький
Дата ухвалення: 2019-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2019 року справа № 2340/4373/18
м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Кульчицького С.О.,

за участю: секретаря судового засідання Зачепи Х.В.,

представника позивача Шимановського А.В. за ордером,

представника відповідача Хоменка А.О. за довіреністю,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження, в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про скасування наказу в частині,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач), в якому просить скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 Про результати службового розслідування № 63 від 02.08.2018 в частині стягнення шкоди в трикратному розмірі вартості майна в сумі 34 473 грн 60 коп.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказує про безпідставність застосування до нього згідно з оскаржуваним наказом стягнення вартості майна в трикратному розмірі, у зв`язку із відсутністю умислу в діях позивача.

Ухвалою від 13.11.2018 відкрито провадження у справі за даним позовом, призначено підготовче засідання з розгляду справи.

Заперечуючи проти позову 10.12.2018 відповідачем подано заперечення, в яких відповідач вказує, що з вини позивача завдана матеріальна шкода внаслідок недостачі військового майна автомобільних шин, вартість яких відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 02.111.1995 № 880 Про затвердження Переліку військового майна, нестача або розкрадання якого відшкодовується винними особами у кратному співвідношенні до його вартості» відшкодовується у трикратному розмірі.

Ухвалою від 09.01.2019 закрито підготовче провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 10 год. 00 хв. 06.02.2019.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, позов просив задовольнити, посилаючись на обставини викладені у позові.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечував, просив відмовити у задоволенні позову з підстав викладених у запереченнях.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд зазначає про таке.

Позивач є військовослужбовцем, на військову службу призваний 30.08.2002, 16.04.2013 призначений на посаду командира І автомобільної роти військової частини НОМЕР_1 та є заступником командира військової частини НОМЕР_1 з озброєння - начальником технічної частини.

У ході перевірки аудитом військової частини НОМЕР_1 у квітні-травні 2018 року було виявлено факт відсутності автомобільних шин КАМАЗ із заводськими номерами: НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 та НОМЕР_5 .

Відповідно до рапорту старшого лейтенанта ОСОБА_2 (вхідний №1712 від 27.04.2018) на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 02.05.2018 №123 проведено службове розслідування по факту відсутності вказаних автомобільних шин, за результатами якого складено акт службового розслідування, затверджений командиром військової частини НОМЕР_1 полковником ОСОБА_3 02.07.2018.

Згідно з вказаним актом службового розслідування у ході проведення розслідування встановлено, що при проведенні пост-аудиту в період із 18.04.2018 по 27.04.2018 року та із 02.05.2018 по 08.05.2018, виконуючи зняття залишків по автомобільним шинам автомобілів КАМАЗ, перевіривши підрозділи військової частини НОМЕР_1 , у яких на озброєнні є автомобілі марки КАМАЗ, а саме: 2 автомобільну роту, ремонтну роту автомобільної техніки та склад автомобільного майна, - було виявлено відсутність автомобільних шин автомобілів КАМАЗ у кількості 4 (чотири) одиниці із заводськими номерами: 501415310, , 341435140 та 311435047.

Також розслідуванням було встановлено, що дані автомобільні шини були встановлені у 2015 році на автомобіль КАМАЗ 43101 військовий номер НОМЕР_6 , про що свідчить Акт №154 від 21.05.2015 року закладки (вилучення) матеріальних засобів автомобіля КАМАЗ 43101 військовий номер НОМЕР_6 , який на той час обліковувався за І автомобільною ротою військової частини НОМЕР_1 , командир роти капітан ОСОБА_1 .

Відповідно до акта службового розслідування факт встановлення комплекту нових автомобільних шин, до складу яких входили і 4 (чотири) одиниці із заводськими номерами: 501415310, , 341435140 та 311435047, засвідчили у своїх поясненнях водії І автомобільної роти військової частини НОМЕР_1 старший солдат ОСОБА_4 та старший солдат ОСОБА_5 , які приймали особисто участь у їх встановленні. Командир відділення І автомобільної роти військової частини НОМЕР_1 сержант ОСОБА_6 , у своїх поясненнях засвідчив факт наявності та експлуатації даних шин на автомобілі КАМАЗ 43101 військовий номер НОМЕР_6 , так як він на даному автомобілі тривалий час виконував завдання по перевезенню вантажів у відрядженні. Наведене також підтверджено записами у Книгах обліку роботи машин, витрати палива та масел І автомобільної роти військової частини НОМЕР_1 .

На момент проведення службового розслідування вищезазначений автомобіль був переданий за нарядом №856 від 01.07.2016 ЦАВТУ до військової частини НОМЕР_7 м. Конотоп.

Під час прийому-передачі даного автомобіля, шини на на ньому з номерами НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 та НОМЕР_5 були замінені і в Акті №76 технічного стану КАМАЗ 43101 шасі № НОМЕР_8 (військовий номер НОМЕР_6 ) від 07.07.2016 року зазначено, що шини без номера.

Службовим розслідуванням встановлено, що документального підтвердження підстав та самого проведення даної заміни, а саме рапортів про стан шин та заявок на їх заміну у військовій частині не обліковано, а після заміни їх на інший комплект дана операція документально проведена не була, з обліку частини були списані комплекти автомобільних шин без номерів, що підтверджується картками кількісно-сумового обліку.

У ході службового розслідування сержант ОСОБА_7 у своїх поясненнях вказав, що за час експлуатації автомобіля КАМАЗ 43101 військовий номер НОМЕР_6 на комплекті нових шин, до складу яких входили шини із заводськими номерами: 501415310, , 341435140 та 311435047, їх знос склав близько 75%.

Службовим розслідуванням також було виявлено, що актом технічного стану (складеним при передачі автомобіля) не було відображено 4 (чотири) одиниці автомобільних шин із заводськими номерами: 501415310, , 341435140 та 311435047, отриманих та закладених на автомобіль КАМАЗ 43101 військовий номер НОМЕР_6 за Актом №154 від 21.05.2015 року.

В акті службового розслідування зазначено, що у своїх поясненнях капітан ОСОБА_1 вказав, що заміну автомобільних шин на автомобілі КАМАЗ 43101 військовий номер НОМЕР_6 із заводськими номерами: НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 та НОМЕР_5 він здійснив на безномерні шини відповідного розміру під час прийому-передачі даного автомобіля до іншої військової частини через їх значний знос, який за його свідченнями складав 70-75%, при тому що їх пробіг складав 27669 км. Зняті шини він здав на склад автомобільного майна, у кількісному складі шини V (п`ятої) категорії без номерного обліку. Відповідно до накладних, на які посилався капітан ОСОБА_1 неможливо визначити номера автомобільних шин, акти зміни якісного стану на данні автомобільні шини відсутні.

У своїх поясненнях, начальник складу автомобільного майна військової частини НОМЕР_1 прапорщик ОСОБА_8 , вказав, що шини, які здавалися на склад були документально без номерів, V-ї категорії і в кількісно-сумовому складі відповідали наявності. Щодо автомобільних шин 1220x400-533 4 одиниці із заводськими номерами: НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 та НОМЕР_5 йому нічого не відомо.

Відповідно до акта службового розслідування виявлено неможливість встановлення реального місця знаходження автомобільних шин 1220x400-533 у кількості 4 одиниці із заводськими номерами: НОМЕР_2 , , 341435140 та 311435047, так як після встановлення їх на автомобіль КАМАЗ 43101 військовий номер НОМЕР_6 їх номерний облік не відображається. Також розслідуванням не виявлено документальних свідчень про факт їх заміни під час прийому-передачі даного автомобіля до іншої військової частини. Єдиним документальним свідченням є Акт №76 технічного стану КАМАЗ 43101 шасі № НОМЕР_8 (військовий номер НОМЕР_6 ) від 07.07.2016, у якому зазначено, що на даному автомобілі встановлені шини без номерів.

Згідно з актом службового розслідування розслідуванням підтверджено факт недостачі автомобільних шин 1220x400-533 у кількості 4 (чотири) одиниці із заводськими номерами: 501415310, , 341435140 та 311435047. Дані факти недостачі скоєні з необережності, вираженої у формі слабкого знання керівних документів та відсутності дієвого контролю з боку посадових осіб. Умовами та причинами даного випадку стало те, що з боку відповідальних посадових осіб була відсутня організація обліку та контролю при проведенні операцій щодо руху військової техніки та майна автомобільної служби, а також не якісне виконання своїх службових обов`язків, що стало результатом сукупності збігу об`єктивних обставин, які сформувалися на той час, та слабка особиста відповідальність та не дисциплінованість відповідальних посадових осіб.

Пунктом 1 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 02.08.2018 №63 Про результати службового розслідування за порушення вимог ст.ст. 11, 16, 63, 111, 112 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, п.п. 6-10 Положення про порядок обліку, зберігання, списання та використання військового майна, п. 3.1.9. Положення про військове (корабельне) господарство, заступнику командира військової частини НОМЕР_1 з озброєння - начальнику технічної частини майору ОСОБА_1 оголошено «зауваження».

Пунктами 5 - 6 вказаного наказу на підставі пункту 13 «Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі», затвердженого Постановою Верховної Ради України від 23.06.1995 №243/95-ВР, за виявлену недостачу військового майна переданому для використання, порушення п. 5.18.1.5. наказу Міністра оборони України №300 від 16.07.1997 «Про затвердження Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України», притягнуто майора ОСОБА_1 до повної матеріальної відповідальності у розмірі нанесеної шкоди - 11491 грн. 20 коп., із застосуванням відповідного трикратного співвідношення майна до його вартості затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №880 від02.11.1995, а саме 34 473 грн 60 коп.

Помічнику командира військової частини НОМЕР_1 з фінансово-економічної роботи - начальнику фінансово-економічної служби наказано недостачу матеріальних засобів автомобільної служби, а саме: автомобільні шини 1220x400-533 у кількості 4 (чотири) одиниці із заводськими номерами: 501415310, , 341435140 та 311435047 списати з книг обліку військової частини та внести в книгу обліку втрат та нестач встановленим порядком; суму завданих збитків 34 473 грн 60 коп., внести у книгу обліку грошових стягнень та нарахувань на заступника командира військової частини НОМЕР_1 з озброєння - начальника технічної частини майора ОСОБА_1 та проводити щомісячне утримання встановленим порядком.

Не погоджуючись із наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 02.08.2018 №63 Про результати службового розслідування в частині стягнення шкоди в трикратному розмірі вартості майна в сумі 34 473 грн 60 коп., позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає про таке.

Оцінюючи встановлені в ході судового розгляду адміністративної справи фактичні обставини, суд враховує, що відповідно до статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" порядок проходження громадянами України військової служби, їх права та обов`язки визначаються цим Законом, відповідними положеннями про проходження військової служби громадянами України, які затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Закон України "Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України" від 24.03.1999 №548-XIV визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах (далі Статут).

Відповідно до статті 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканості, а також завдань визначених міжнародними зобов`язаннями України, покладає на військовослужбовців обов`язок свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок.

Відповідно до статті 26 Статуту військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Механізм організації та ведення обліку військового майна, закріпленого в установленому законодавством порядку за військовими частинами, військовими навчальними закладами, військовими навчальними підрозділами вищих навчальних закладів, установами та організаціями Збройних Сил України (далі - Збройні Сили), і є підставою для прийняття відповідних рішень посадовими особами Збройних Сил у межах наданих їм повноважень з питань обліку військового майна визначено в Інструкції з обліку військового майна у Збройних Силах України, затвердженій Наказом Міністерства оборони України від 17.08.2017 № 440 (далі Інструкція № 440).

Відповідно до п. 2 Розділу І Інструкції № 440 термін військове майно вживається у значенні, наведеному в Законі України Про правовий режим майна у Збройних Силах України.

Згідно з ст. 1 Закону України Про правовий режим майна у Збройних Силах України військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України (далі - військові частини). До військового майна належать будинки, споруди, передавальні пристрої, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, пально-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне майно, майно зв`язку тощо.

Відповідно до п. 6 Розділу І Інструкції № 690 обліку підлягає все військове майно незалежно від його призначення та джерел надходження. Облік військового майна повинен бути своєчасним, достовірним і точним. Військове майно непорушних запасів обліковується окремо від іншого військового майна.

Пунктом 7 Розділу І Інструкції № 690 визначено, що облік військового майна ведеться у кількісних, якісних, обліково-номерних та вартісних показниках за відповідною (визначеною) номенклатурою.

Кількісний облік військового майна ведеться в натуральних показниках у стандартних одиницях вимірювання та обліку, визначених Державним класифікатором України Класифікатор системи позначень одиниць вимірювання та обліку ДК 011-96, затвердженим наказом Держстандарту України від 09 січня 1997 року № 8.

За якісним (технічним) станом військове майно обліковується за категоріями (не більше п`яти):

перша категорія - нове (не було у використанні) військове майно, яке знаходиться на зберіганні у центрах забезпечення та на складах військових частин, відповідає вимогам технічних умов та відповідних стандартів з невичерпаними термінами (строками) експлуатації (носіння) і повністю придатне для використання за призначенням;

друга категорія - військове майно, яке знаходиться в експлуатації (було у використанні), яке утримується у центрах забезпечення та на складах військових частин, відповідає всім вимогам експлуатаційної документації, придатне до використання за призначенням (з ремонтом або після ремонту) і використовується у межах установленого терміну (строку) експлуатації (носіння);

третя категорія - військове майно, встановлений термін (строк) експлуатації (носіння) якого закінчився, але за своїм технічним (якісним) станом воно є придатним для використання за прямим призначенням після ремонту (потребує середнього ремонту) або без ремонту (для окремих видів військового майна може не встановлюватися);

четверта категорія - військове майно, що за своїм технічним (якісним) станом потребує капітального ремонту (зберігається понад визначений термін зберігання), який є економічно доцільним (для окремих видів військового майна може не встановлюватися);

п`ята категорія - військове майно, яке є технічно несправним і за своїм якісним (технічним) станом непридатне для подальшого використання, морально і фізично застаріле, не відповідає вимогам технічних умов та відповідних стандартів, відновлення (ремонт) якого технічно неможливе або економічно недоцільне та яке підлягає списанню (для окремих видів військового майна може не встановлюватися).

Остання (найнижча) категорія військового майна не може бути вище за третю категорію.

Категорії військового майна та ступені його придатності за відповідною номенклатурою визначаються відповідними актами Міноборони.

За якісним (технічним) станом військове майно обліковується за ступенями придатності (придатні, непридатні) або за ґатунком (сортом) згідно з вимогами технічних умов і відповідних стандартів.

Відповідно до п. 9 Розділу І Інструкції № 690 облік військового майна у вартісних показниках ведеться в національній валюті України.

Вартість військового майна на дату його надходження до сфери управління Міноборони визначається за його закупівельною ціною або за вартістю (ціною), зазначеною в укладених на його виготовлення та поставку договорах з урахуванням вимог Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку в державному секторі 121 Основні засоби, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 12 жовтня 2010 року № 1202, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 01 листопада 2010 року за № 1017/18312 (зі змінами), та Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку в державному секторі 123 Запаси, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 12 жовтня 2010 року № 1202, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 01 листопада 2010 року за № 1019/18314 (зі змінами) (далі - Національні положення (стандарти) бухгалтерського обліку в державному секторі).

Зміна якісного (технічного) стану (категорійності) військового майна на його первісну (переоцінену), залишкову вартість і нараховану амортизацію (знос) не впливає.

Переоцінка військового майна здійснюється у разі його списання, реалізації, відчуження та утилізації, а також за рішеннями начальників служб забезпечення органів військового управління за закріпленою номенклатурою з урахуванням вимог Національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку в державному секторі.

Проведення своєчасної переоцінки (оцінки) військового майна організовується командиром військової частини.

Під час переоцінки військового майна (крім нерухомого військового майна) військовими частинами Збройних Сил застосовується Методика визначення залишкової вартості військового майна Збройних Сил України та інших військових формувань, затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 29 травня 1998 року № 759 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2015 року № 1158) (далі - Методика визначення залишкової вартості військового майна).

Визначення залишкової вартості військового майна здійснюється комісією з переоцінки (оцінки) військового майна, яка створюється на підставі наказу командира (начальника) військової частини (центру забезпечення) або командира (начальника, керівника) вищого рівня, якому ця військова частина (центр забезпечення) безпосередньо підпорядковані.

Визначення сукупного коефіцієнта зносу військового майна здійснюється начальниками служб забезпечення військових частин.

Визначення коефіцієнта індексації та зазначення ціни, за якою військове майно придбано і взято на облік, здійснюється начальником фінансово-економічних органів військових частин (за погодженням з начальниками відповідних служб забезпечення).

Згідно з п. 10 Розділу І Інструкції № 690 облік військового майна поділяється на оперативний облік та облік за первинними документами.

Оперативний облік військового майна ведеться у службах забезпечення органів військового управління за номенклатурою, встановленою начальниками відповідних служб забезпечення органів військового управління. При веденні оперативного обліку військового майна записи облікових даних в облікових регістрах здійснюються на підставі донесень та звітних документів.

Відповідно до п. 11 Розділу І Інструкції № 690 керівництво організацією обліку військового майна у Збройних Силах здійснюють:

в органах військового управління - керівники органів військового управління;

у військових частинах (центрах забезпечення) - командири військових частин (начальники центрів забезпечення).

Пунктом 12 Розділу І Інструкції № 690 визначено, що посадові (службові) особи організовують та здійснюють ведення обліку військового майна відповідно до обов`язків, визначених Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженим Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV (далі - Статут внутрішньої служби Збройних Сил України), Положенням про військове (корабельне) господарство, положеннями про органи військового управління, функціональними (посадовими, службовими) обов`язками з урахуванням вимог Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні та цієї Інструкції.

У військових частинах, де посади начальників служб забезпечення не передбачені штатом, ведення обліку військового майна покладається на посадових (службових) осіб, визначених наказом командира військової частини (п. 13 Розділу І Інструкції № 690).

Відповідно до 15 Розділу І Інструкції № 690 списання військового майна здійснюється відповідно до Порядку списання військового майна у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 12 січня 2015 року № 17, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 31 січня 2015 року за № 118/26563 (зі змінами) (далі - Порядок списання військового майна).

Пунктом 1 Розділу ІІ Інструкції № 690 визначено, що облікові документи залежно від їх призначення поділяються на первинні документи, облікові регістри, документи допоміжного характеру, оформлення яких здійснюється за відповідними формами, які визначаються цією Інструкцією, а також за формами, які визначені Порядком списання військового майна, Інструкцією про організацію обліку, зберігання і видачі стрілецької зброї та боєприпасів у Збройних Силах України, затвердженою наказом Міністра оборони України від 29 червня 2005 року № 359, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 26 серпня 2005 року за № 933/11213 (у редакції наказу Міністерства оборони України від 20 жовтня 2015 року № 569) (далі - Інструкція про організацію обліку, зберігання і видачі стрілецької зброї та боєприпасів у Збройних Силах), типовими формами з обліку та списання основних засобів суб`єктами державного сектору та порядку їх складання, затвердженими наказом Міністерства фінансів України від 13 вересня 2016 року № 818, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 07 жовтня 2016 року за № 1336/29466 (далі - Типові форми з обліку та списання основних засобів), Типовими формами обліку та списання запасів бюджетних установ та інструкції про їх складання, затвердженими наказом Державного казначейства України від 18 грудня 2000 року № 130, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 28 грудня 2000 року за № 962/5183 (далі - Типові форми обліку та списання запасів), та іншими нормативно-правовими актами з питань бухгалтерського обліку бюджетних установ.

Відповідно до статті 16 Статуту кожен військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Відповідно до пункту 3.1.9 Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України, яке затверджене наказом Міністра оборони України №300 від 16.07.1997 (далі - Положення №300), усі посадові особи військової частини (з`єднання), які відають військовим (корабельним) господарством, повинні:

знати вимоги чинного законодавства України, наказів, положень, настанов, інструкцій та інших керівних документів щодо організації та ведення військового (корабельного) господарства та неухильно керуватись ними у своїй діяльності;

організовувати та контролювати ведення обліку, правильне зберігання і своєчасне оновлення запасів матеріальних засобів усіх видів, а також експлуатацію, ремонт та технічне обслуговування озброєння, бойової та іншої техніки, казармено-житлового фонду, інженерних та спеціальних споруд у підпорядкованих службах (службі);

вести узагальнений облік втрачених матеріальних засобів за підпорядковані служби (підрозділи) в натуральних або вартісних показника.

Відповідно до пункту 3.1.12 Положення №300 посадові особи, які постійно чи тимчасово відають військовим (корабельним) господарством, не можуть посилатися на незнання діючих законів, наказів, положень, настанов, керівництв та інструкцій, що визначають норми, порядок забезпечення військ, а також порядок обліку, зберігання та використання матеріальних засобів.

Згідно з п. 3.2.27 Положення №300 Командир автотранспортної роти (взводу) частини відповідає за виконання плану перевезення матеріальних засобів автотранспорту роти та виконує свої обов`язки згідно з вимогами Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України і пункту 3.1.9 цього Положення. Командир автотранспортної роти (взводу) підпорядкований заступнику командира частини з тилу. Крім того, він повинен:

забезпечити постійну готовність автотранспорту та особового складу до виконання завдань щодо перевезення матеріальних засобів;

забезпечити своєчасне і повне виконання завдань щодо перевезення матеріальних засобів та вести облік перевезених вантажів;

своєчасно ставити завдання підпорядкованому особовому складу щодо якісного та своєчасного виконання перевезень, ефективного використання автотранспорту та засобів механізації вантажно-розвантажувальних робіт;

організовувати після закінчення перевезень заправку, технічне обслуговування, ремонт автотранспорту та підготовку підрозділів до виконання наступних завдань перевезення матеріальних засобів;

знати стан доріг, пунктів завантажування та розвантажування, особливості руху автотранспорту на маршрутах перевезення, норми та схеми завантажування (розвантажування) різних матеріальних засобів та правила їх перевезення;

проводити заходи щодо попередження дорожньо-транспортних пригод;

контролювати правильність оформлення шляхових листків, ведення книг обліку роботи автотранспорту та витрат пального і мастильних матеріалів;

забезпечити зберігання матеріальних засобів, які перевозяться.

Пунктом 3.3.3 Положення №300 визначено, що заступник командира батальйону з озброєння (технічної частини), начальник автомобільної служби батальйону (технік батальйону) відповідає за технічне забезпечення батальйону та виконує свої обов`язки згідно з вимогами Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України і пункту 3.1.9 цього Положення. Крім того, він повинен:

своєчасно подавати заявки на бронетанкове, автомобільне, ракетно-артилерійське та інше майно;

забезпечувати економні витрати пального, запасних частин і матеріалів, мастильних матеріалів та спеціальних рідин, правильне оформлення шляхових листків (робочих листів агрегатів), книг

обліку роботи машин та витрат пального, а також своєчасне подання підрозділами звітності про витрати пального;

вживати заходів щодо усунення причин наднормативних витрат пального та мастильних матеріалів внаслідок технічних несправностей машин.

Таким чином, судом встановлено, що позивач будучи командиром І автомобільної роти військової частини НОМЕР_1 , заступником командира військової частини НОМЕР_1 з озброєння начальником технічної частини усупереч наведеним нормам не виконав покладені на нього обов`язки, що виразилось у відсутності організації обліку та контролю при проведенні операцій щодо руху військової техніки та майна автомобільної служби, що призвело до недостачі автомобільних шин 1220х400-533 у кількості 4 (чотири) одиниці із заводськими номерами: 501415310, , 341435140 та 311435047 на загальну суму 11 491 грн 20 коп.

Питання матеріальної відповідальності у Збройних Силах України урегульовано Положенням про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженого постановою Верховної Ради України N 243/95-ВР від 23.06.1995 року зі змінами(далі Положення № 243).

Пунктом 1 Положення № 243 передбачено, що це Положення визначає підстави і порядок притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних, винних у заподіянні шкоди державі під час виконання ними службових обов`язків, передбачених актами законодавства, військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами.

Згідно з п. 2 Положення № 243 відшкодуванню підлягає пряма дійсна шкода, заподіяна розкраданням, пошкодженням, втратою чи незаконним використанням військового майна, погіршенням або зниженням його цінності, що спричинило додаткові витрати для військових частин, установ, організацій, підприємств та військово-навчальних закладів (далі - військові частини) для відновлення, придбання майна чи інших матеріальних цінностей або надлишкові виплати.

Пунктом 3 Положення № 243 передбачено, що військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність за наявності:

а) заподіяння прямої дійсної шкоди;

б) протиправної їх поведінки;

в) причинного зв`язку між протиправною поведінкою і настанням шкоди;

г) вини у заподіянні шкоди.

Протиправною визнається така поведінка (дія чи бездіяльність) військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного, коли він не виконує (недбало виконує) свої службові обов`язки.

Військовослужбовець або призваний на збори військовозобов`язаний визнається винним у заподіяній шкоді, якщо протиправне діяння вчинене ним умисно чи з необережності.

Відповідно до п. 13 Положення № 243, військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини державі, у разі:

1) умисного знищення, пошкодження, псування, розкрадання, незаконного витрачання військового майна або вчинення інших умисних протиправних дій;

2) приписки у нарядах та інших документах фактично невиконаних робіт, перекручування звітних даних і обману держави в інших формах;

3) заподіяння шкоди особою, яка перебувала у нетверезому стані;

4) дій (бездіяльності), що мають ознаки злочину;

5) недостачі, а також знищення або псування військового майна, переданого їм під звіт для зберігання, перевезення, використання чи для іншої мети.

Пунктом 14 Положення № 243 визначено, що військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані за шкоду, заподіяну розкраданням, марнотратством або втратою зброї та боєприпасів, оптичних приладів, засобів зв`язку, спеціальної техніки, льотно-технічного, спеціального морського і десантного обмундирування, штурманського спорядження, спеціального одягу і взуття, інвентарних речей та деяких інших видів військового майна, несуть матеріальну відповідальність у 2-10-кратному розмірі вартості цього майна. Перелік військового майна, недостача або розкрадання якого відшкодовується винними особами у кратному співвідношенні до його вартості, затверджується Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до Переліку військового майна, нестача або розкрадання якого відшкодовується винними особами у кратному співвідношенні до його вартості, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України N 880 від 02.11.1995, вартість автомобільних шин відшкодовується в трикратному розмірі їх вартості.

За встановлених обставин суд висновує, що факт нестачі автомобільних шин 1220х400-533 у кількості 4 (чотири) одиниці із заводськими номерами: 501415310, , 341435140 та 311435047 на загальну суму 11 491 грн 20 коп., внаслідок неналежного виконання, зокрема, позивачем своїх службових обов`язків, підтверджений дослідженими судом належними та допустимим доказами, а розмір матеріальної відповідальності позивача як заступника командира військової частини НОМЕР_1 з озброєння начальник технічної частини, командира І автомобільної роти військової частини НОМЕР_1 розрахований у відповідності до вимог чинного законодавства України.

Щодо доводів позивача стосовно відсутності в його діях прямого умислу на втрату військового майна, суд зазначає, про таке.

Вина може бути виражена у формі умислу або необережності.

У даному випадку матеріальна відповідальність позивача настала внаслідок заподіяння з його вини державі шкоди внаслідок недостачі військового майна, скоєної саме з необережності.

З аналізу п. 13 Положення № 243 вбачається, що він містить п`ять окремих підстав для настання матеріальної відповідальності у повному розмірі шкоди, заподіяної з вини військовослужбовців державі.

А тому суд висновує про безпідставність доводів позивача в цій частині.

При вирішенні даного спору суд враховує, що дисциплінарна відповідальність військовослужбовців Збройних Сил України передбачена зокрема, Дисциплінарним статутом Збройних Сил України, який затверджений Законом України від 24 березня 1999 року №5 51-XIV (далі - Дисциплінарний статут).

Відповідно до статті 1 Дисциплінарного статуту, військовою дисципліною є бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України.

Обов`язки кожного військовослужбовця визначені статтею 4 Закону України "Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України", до яких відносяться, зокрема, додержання Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів тощо.

Відповідно до статті 5 Дисциплінарного статуту, інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення.

Підставами для притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначеними статтею 45 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, є невиконання (неналежне виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку.

Відповідно до статті 83 Дисциплінарного статуту при притягненні військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності на нього можуть бути покладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені Дисциплінарним статутом Збройних Сил України і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Разом з цим, позивач оскаржує наказ командира військової частини НОМЕР_1 Про результати службового розслідування № 63 від 02.08.2018 лише в частині стягнення шкоди в трикратному розмірі вартості майна в сумі 34 473 грн 60 коп.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про необґрунтованість адміністративного позову в цілому, а тому позовні вимоги є такими, що не підлягають до задоволення.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

За змістом пунктів 1, 3 частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно з вимогами ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати не стягуються. Судовий збір компенсувати за рахунок коштів, передбачених бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 9, 14, 72, 76 - 79, 90, 139, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_9 ) до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_10 ) про скасування наказу в частині відмовити повністю.

Судовий збір компенсувати за рахунок коштів, передбачених бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Копію рішення направити особам, які беруть участь у справі.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. У разі застосування судом частини третьої статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 18.02.2019.

Суддя С.О. Кульчицький