Справа № 520/11862/18
Суддя: Лук'яненко М.О.
Дата ухвалення: 2019-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2019 р. № 520/11862/18

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лук'яненко М.О., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) до Харківського приміського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області (вул. Євгена Котляра, буд. 4, м. Харків, 61052) про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати дії Харківського приміського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області виражені у невиконанні рішення суду та фактичній відмові здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 по інвалідності за період з 01.11.2011 р. по 31.12.2018 р. згідно постанови Дзержинського районного суду м. Харкова по справі № 2-а-11762/11 від 28.09.11 р. неправомірними;

- зобов'язати Харківське приміське об'єднане управління Пенсійного фонду України Харківської області провести перерахунок пенсії ОСОБА_1, згідно Постанови Дзержинського районного суду м. Харкова по справі № 2-а-11762/11 від 28.09.2011 р. Суму нараховану з 01.11.2011р. по 31.12.2017 р. за винятком суми виплаченої за цей період без врахування рішення суду, надати до виконавчої служби ГТУ юстиції Харківської області для внесення до Реєстру рішень, виконання яких гарантується державою;

- зобов'язати Харківське приміське об'єднане управління Пенсійного фонду України Харківської області провести перерахунок пенсії ОСОБА_1, згідно Постанови Дзержинського районного суду м. Харкова по справі № 2-а-11762/11 від 28.09.11 р. Виплатити ОСОБА_1 суму нараховану з 01.01.2018 р. по 31.12.2018 р. за винятком суми виплаченої за цей період без врахування рішення суду, з урахуванням Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати";

- зобов'язати Харківське приміське об'єднане управління Пенсійного фонду України Харківської області виплачувати з 01.01.2019 та в подальшому пенсію ОСОБА_1, у розмірі нарахованому згідно постанови Дзержинського районного суду м. Харкова по справі № 2-а-11762/11 від 28.09.11 р. (не меншому ніж 24467,44 грн. на місяць, як за вересень 2011 р.).

В обґрунтування позову позивач зазначив, що у 2011 отримував державну пенсію нараховану управлінням Пенсійного фонду в Дзержинському районі м. Харкова. У зв'язку зі зміною місця проживання, пенсію позивачу нараховує Харківське приміське об'єднане управління Пенсійного фонду України Харківської області. Відповідач на виконання постанови Дзержинського районного суду м. Харкова по справі №2-а-11762/11 від 28.09.2011, яка набрала законної сили 21.12.2017, провів ОСОБА_1 перерахунок пенсії за період з 01.03.2011 по 31.10.2011, нарахував доплати у розмірі 121869,20 грн. та надав інформацію до виконавчої служби ГТУ юстиції Харківської області для внесення до реєстру рішень, виконання яких гарантується державою. В подальшому відповідачем пенсія не перерахована, так як починаючи з 01.11.2011 пенсійні виплати, передбачені Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", в тому числі і ті, розмір яких встановлено на виконання судових рішень, здійснюється в розмірах, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 06.07.2011 №745 "Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету", а з 01.01.2012 у розмірах, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 №1210 "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Згідно рішення суду відповідач нарахував пенсію за березень-жовтень 2011 у розмірі 24467,44 грн. на місяць. За листопад - грудень відповідач знизив розмір пенсії позивача у 10 разів (2527,44 грн. та 2539,63 грн.). Протягом 2012 виплачував пенсію у розмірі 6420,56 грн. - 6470,16 грн. Позивач вважає такі дії незаконними, оскільки вони порушують його право на пенсійне забезпечення.

Ухвалою суду від 29.12.2018 відкрито спрощене провадження по справі в порядку, передбаченому статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України та запропоновано відповідачу надати відзив на позов.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження надіслана та вручена відповідачу, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Представником відповідача надано відзив на позовну заяву, у якому він просив відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, зазначивши, що постанова Кабінету Міністрів України від 27.12.2005 № 1293 "Про збільшення розмірів пенсій деяким категоріям громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", відповідно до якої позивачу за рішенням суду збільшено пенсію в 3,5 рази, втратила чинність. 01.01.2012 на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 № 1210. За таких обставин, в Управлінні відсутні підстави для застосування під час нарахування та виплати позивачу пенсії положень нормативно-правових актів, які втратили чинність. Зазначені вище постанови Кабінету Міністрів України були чинними лише на час винесення постанови Дзержинського районного суду м. Харкова від 28.09.2011 року по справі №2-а-11762/11. Отже, відповідачем правомірно та на законних підставах основна та додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю нарахована позивачу у розмірах, визначених постановою Кабінету Міністрів України "Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету" від 06.07.2011 року № 745, а з 01.01.2012 по теперішній час розмір пенсії позивача розраховано на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року № 1210 "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", яка є чинною і на теперішній час. Окрім цього, зазначив, що постановою Кабінету Міністрів України від 03.09.2014 № 440, яка набрала чинності 23.09.2014 року, затверджено Порядок погашення заборгованості за рішенням суду, виконання яких гарантується державою. Дія зазначеного Порядку поширюється на рішення суду, які видані або ухвалені до 01.01.2013 року. Відповідно до п. 20 Порядку погашення заборгованості здійснюється Казначейством в межах бюджетних асигнувань, визначених законом про державний бюджет України на відповідний рік, за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішення суду на підставі рішень, поданих органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, згідно з Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011р. № 845. Рішення судів у справах щодо пенсійного забезпечення, які набрали законної сили, виконуються органами Пенсійного фонду України в межах покладених судом зобов'язань, з урахуванням повноважень, наданих чинним законодавством. А тому, на думку відповідача рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 28.09.2011 року по справі №2-а-11762/11 з урахуванням виплачених сум виконано в повному обсязі.

30 січня 2019 року позивачем надано через канцелярію суду відповідь на відзив відповідача, в якому ОСОБА_1 зазначив, що у ст.71 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" № 796-ХІІ від 28.02.1991 визначено, що дія положень цього Закону не може призупинятися іншими законами, крім законів про внесення змін до цього Закону. Зміна у Законі у ст.ст. 50, 54 відбулася з 01.01.2015 р. на підставі Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" № 76-VІІІ від 28.12.2014. Рішення Конституційного Суду України № 6 р/2018 від 17.07.2018 р. визнало ці зміни неконституційними. У листі Секретаріату Конституційного Суду України від 09.06.2017 р. №4-14-17/979 зазначено, що рішення Конституційного Суду України від 26 грудня 2011 р. №20-рп2011 та від 25 січня 2012 р. №3-рп2012 не перешкоджають органам Пенсійного фонду України призначати соціальні виплати відповідно до рішення від 11 жовтня 2005 р. №8- рп 2005. У рішеннях від 26 грудня 2011р. №20-рп2011 та від 25 січня 2012 р. № 3-рп 2012 Суд констатував, що Кабінет Міністрів України є органом, який відповідно до Конституції України забезпечує проведення державної політики у соціальній сфері, а Пенсійний фонд України є органом, що реалізує таку політику, в тому числі і за рахунок Державного бюджету України. Суд визнав право Кабінету Міністрів України визначати порядок та розміри соціальних виплат, виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України, відповідно до Конституції і законів України. Однак, не надав право не виконувати рішення суду, та зменшувати розмір пенсії.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Із матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 є пенсіонером та особою, яка постраждала внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується посвідчення серії НОМЕР_1 (категорія I) від 07.02.2002 (а.с. 11).

Згідно довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги серії ХАР-06 №002764, судом встановлено, що позивач є інвалідом II групи з втратою працездатності розмірі 60 % (а.с. 12).

Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова по справі № 2-а-11762/11 від 28.09.11 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправним не виконання Управлінням Пенсійного Фонду України у Дзержинському районі м. Харкова вимог Постанов Кабінету Міністрів України №894 від 13.07.2004 року "Про підвищення розмірів пенсій, призначених відповідно до частини 4 статті 54 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи", та № 1293 від 27.12.2005 року "Про збільшення розмірів пенсії деяким категоріям громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в відношенні обчислення належної до сплати основної пенсії інваліда ЧАЕС 2 групи ОСОБА_1 з 29.02.2011р. Зобов'язано Управління Пенсійного Фонду України у Дзержинському районі м. Харкова виконувати вимоги Постанови Кабінету Міністрів України №894 від 13.07.2004 року "Про підвищення розмірів пенсій, призначених відповідно до частини 4 статті 54 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи", встановити підвищення основної щомісячної пенсії ОСОБА_1, як інваліда 2 групи ЧАЕС, збільшити розмір на 12% з 29.02.2011 р. здійснити перерахунок та виплату основної щомісячної пенсії. Зобов'язано Управління Пенсійного Фонду України у Дзержинському районі м. Харкова виконувати вимоги Постанови Кабінету Міністрів України №1293 від 27.12.2005 року "Про збільшення розмірів пенсії деяким категоріям громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в відношенні обчислення належної до сплати основної пенсії інваліда ЧАЕС 2 групи ОСОБА_1 з 29.02.2011р. встановити підвищення, здійснити перерахунок та виплату основної щомісячної пенсії, збільшити її розмір у 3,5 рази відповідно до обз.3 п.1 Постанови, яка працювала в зоні відчуження у 1986 році. Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в розмірі 1 грн. 70 коп. В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено (а.с. 13-15).

Постанова Дзержинського районного суду м. Харкова по справі № 2-а-11762/11 від 28.09.11 набрала законної сили 21.12.2017.

06 листопада 2018 року позивач звернувся із заявою до Харківського приміського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області, в якій просив провести перерахунок його пенсії згідно з постановою Дзержинського районного суду м. Харкова по справі № 2-а-11762/11 від 28.09.11 з 01.11.2011р., а також здійснити відповідні виплати та в подальшому виплачувати пенсію у розмірі не меншому ніж нараховано згідно рішення суду (а.с. 16-18).

Листом від 21.11.2018 №223-Г-14 відповідач повідомив позивача, що він отримує пенсію по інвалідності 2 групи внаслідок захворювання, отриманого при виконанні обов'язків військової служби при ліквідації аварії на ЧАЕС, відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Розмір пенсії ОСОБА_1 визначено відповідно до Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 23.11.2011р. №1210. На виконання постанови Дзержинського районного суду м. Харкова по справі № 2-а-11762/11 від 28.09.11, розпорядженням управління від 18.12.2017 проведений відповідний перерахунок. Доплата за період з 01.03.2011 р. по 31.10.2011 р. в сумі 121869,20 грн. нарахована на січень 2018р., але не виплачена у зв'язку з відсутністю фінансування. Починаючи з 01.11.2011р. пенсійні виплати, передбачені Законом України "Про статус та соціальний захист громадян постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи", в тому числі ті, розмір яких встановлено на виконання судових рішень не здійснюється в розмірах, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 06.07.2011 №745 "Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету", а у розмірах визнаних постановою Кабінету Міністрів України "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 23.11.2011р. № 1210. Також повідомив, що дії Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" від 03.10.2017р. № 2148- VIII стосуються пенсій призначених відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Не погоджуючись із діями відповідача, позивач звернувся до суду із даним позовом.

По суті спірних правовідносин суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Таким чином, право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.

Положеннями статті 4 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України "Про недержавне пенсійне забезпечення", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я, соціального захисту потерпілого населення визначає Закон України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" №796-ХІІ від 28 лютого 1991 року.

Відповідно до ст. 49 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" №796-ХІІ пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: державної пенсії; додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Положеннями ст. 50 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", в редакції, чинній на час призначення позивачу пенсії, передбачено, що особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю

За правилами ст. 71 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" №796-ХІІ дія положень цього Закону не може призупинятися іншими законами, крім законів про внесення змін до цього Закону.

Закон України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV, який регулює безпосереднє право особи на державне пенсійне страхування, набрав чинності з 1 січня 2004 року.

Так, постановою Дзержинського районного суду м. Харкова по справі № 2-а-11762/11 від 28.09.11 зобов'язано управління Пенсійного фонду виконувати постанову Кабінету Міністрів України №894 від 13.07.2004, якою встановлено підвищення основної щомісячної пенсії ОСОБА_1, як інваліда 2 групи ЧАЕС, з 29.02.2011 здійснити перерахунок та виплату основної щомісячної пенсії.

На виконання постанови Дзержинського районного суду м. Харкова по справі № 2-а-11762/11 від 28.09.11 відповідачем розпорядженням від 18.12.2017 проведено відповідний перерахунок. Доплата за період з 01.03.2011 по 31.10.2011 в сумі 121869,20 грн. нарахована на січень 2018 року, але не виплачена в зв'язку з відсутністю фінансування.

Щодо подальшої виплати пенсії позивач з 01.11.2011, відповідач у своєму листі від 21.11.2018 №223-Г-14 зазначив, що починаючи з 01.11.2011р. пенсійні виплати, передбачені Законом України "Про статус та соціальний захист громадян постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи", в тому числі ті, розмір яких встановлено на виконання судових рішень не здійснюється в розмірах, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 06.07.2011 №745 "Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету", а у розмірах визнаних постановою Кабінету Міністрів України "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 23.11.2011р. № 1210, суд виходить з наступного.

Відповідно до приписів ст. 22 Конституції України Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно з пунктом 4 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону №1058, у разі якщо внаслідок перерахунку пенсії за нормами цього Закону її розмір зменшується, пенсія виплачується в раніше встановленому розмірі.

Вищевказана норма Закону кореспондується із приписами пункту 2 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №2148, яким визначено, що у разі якщо внаслідок перерахунку, проведеного відповідно до цього Закону, розмір пенсії зменшується, пенсія виплачується в раніше встановленому розмірі.

Не перерахунок та не виплата пенсії ОСОБА_1 з 01.11.2011 є грубим порушенням прав позивача на мирне володіння своїм майном.

Крім того, суд зауважує, що відповідачем не надано до суду рішення про зменшення розміру пенсії позивачу з підстав втрати чинності постанов Кабінету Міністрів України №894 від 13.07.2004 року та №1293 від 27.12.2005 року.

Відповідно до частини 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

У рішенні у справі "Суханов та Ільченко проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (цитата у п. 25 цього рішення).

Отже, припиняючи нарахування та виплату позивачеві пенсії за відсутності передбачених законами України підстав, відповідач порушив право позивача на отримання пенсії. При цьому право на отримання пенсії є об'єктом захисту за статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Втручання відповідача у право позивача на мирне володіння своїм майном у вигляді пенсії суд вважає таким, що не ґрунтується на Законі.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "Щокін проти України", питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним (цитата у п. 33 цього рішення).

Отже, встановлення судом відсутності законності втручання, тобто вчинення дій не у спосіб, визначений законом, є достатньою підставою для висновку про те, що право позивача на мирне володіння своїм майном було порушено.

Крім того, відсутність коштів в державі не є підставою для невиконання рішення суду.

Так, право на виплати зі сфери соціального забезпечення було включено до змісту статті 1 Першого протоколу до Конвенції вперше у рішенні від 16 грудня 1974 року у справі "Міллер проти Австрії", де Суд встановив принцип, згідно з яким обов'язок сплачувати внески у фонди соціального забезпечення може створити право власності на частку активів, які формуються відповідним чином. Позиція Суду була підтверджена і в рішенні "Гайгузус проти Австрії" від 16 вересня 1996 року, якщо особа робила внески у певні фонди, в тому числі пенсійні, то такі внески є часткою спільних коштів фонду, яка може бути визначена у будь-який момент, що, у свою чергу, може свідчити про виникнення у відповідної особи права власності.

Відповідно до правової позиції Європейського суду у справі "Кечко проти України" (рішення від 08 листопада 2005 року) в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними. Тобто органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань.

Верховний Суд України у своїх рішеннях неодноразово вказував на те, що відсутність чи скорочення бюджетних асигнувань не може бути підставою для зменшення будь-яких виплат (постанови Верховного Суду України від 22.06.2010 у справі №21-399во10, від 07.12.2012 у справі №21-977во10, від 03.12.2010 у справі № 21- 44а10).

Така правова позиція підтримана Конституційним Судом України у рішеннях від 20.03.2002 № 5-рп/2002, від 17.03.2004 № 7-рп/2004, від 01.12.2004 № 20-рп/2004, від 09.07.2007 № 6-рп/2007, в яких зазначено про неможливість поставити гарантовані законом виплати, пільги тощо в залежність від видатків бюджету.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об'єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист. Крім того, суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов'язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Засіб захисту, повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п.75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява №38722/02)).

Отже, "ефективний засіб правового захисту" у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, положення пенсійного законодавства, суд доходить висновку про безпідставність зменшення пенсії позивачу, оскільки відсутність чи скорочення бюджетних асигнувань в державі не може бути підставою для зменшення будь-яких виплат.

Щодо позовних вимог про зобов'язання Харківського приміського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області надати до виконавчої служби ГТУ юстиції Харківської області для внесення до Реєстру рішень, виконання яких гарантується державою, суд зазначає, що дана вимога задоволенню не підлягає, через наступне.

Рекомендацією Комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11 березня 1980 року № R (80) 2 (далі - Рекомендація R (80) 2) визначено, що під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень.

При цьому, за позицією Європейського суду з прав людини щодо судового контролю за дискреційними адміністративними актами, національні суди повинні утриматися від перевірки обґрунтованості таких актів, однак все ж суди повинні проконтролювати, чи не є викладені у них висновки адміністративних органів щодо обставин у справі довільними та нераціональними, непідтвердженими доказами або ж такими, що є помилковими щодо фактів; у будь-якому разі суди повинні дослідити такі акти, якщо їх об'єктивність та обґрунтованість є ключовим питанням правового спору (п. 111 рішення від 31 липня 2008 року у справі "Дружстевні заложна пріа та інші проти Чеської Республіки»; п. 44 рішення від 22 листопада 1995 року у справі «Брайєн проти Об'єднаного Королівства»; п. 156-157, 159 рішення від 21 липня 2011 року у справі «Сігма радіо телевіжн лтд проти Кіпру»; п. 47-56 рішення від 02 грудня 2010 року у справі "Путтер проти Болгарії").

Відповідно до пункту 1 Положення № 384/2011 Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики України (далі - Міністр).

Основними завданнями Пенсійного фонду України є, зокрема, реалізація державної політики з питань пенсійного забезпечення та ведення персоніфікованого обліку надходжень від сплати єдиного внеску (пункт 3 Положення № 384/2011).

Пунктом 4 Положення № 384/2011 встановлено, що Пенсійний фонд України відповідно до покладених на нього завдань організовує, координує та контролює роботу головних управлінь Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, управлінь у районах, містах, районах у містах, а також управлінь у містах та районах (далі - територіальні органи) щодо здійснення контролю за додержанням законодавства, про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, правильністю нарахування, обчислення, повнотою і своєчасністю сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування (далі - страхові внески) та інших платежів за достовірністю поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню, призначенням (перерахунком) і виплатою пенсій, щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці та іншими виплатами, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Пенсійного фонду України, інших джерел, визначених законодавством.

Тобто, суд не вправі підміняти собою державні органи, компетенція яких регламентована чинним законодавством та зобов'язувати суб'єкта владних повноважень приймати те чи інше рішення.

Щодо позовних вимог про зобов'язання Харківського приміського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області провести перерахунок пенсії ОСОБА_1, згідно Постанови Дзержинського районного суду м. Харкова по справі № 2-а-11762/11 від 28.09.11 р. Виплатити ОСОБА_1 суму нараховану з 01.01.2018 р. по 31.12.2018 р. за винятком суми виплаченої за цей період без врахування рішення суду, з урахуванням Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати", суд зазначає наступне.

Питання, пов'язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" № 2050-ІІІ від 19 жовтня 2000 року (далі - Закон № 2050-ІІІ) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 (далі - Порядок № 159) для реалізації згаданого Закону.

Відповідно до статей 1 та 2 Закону № 2050-ІІІ, підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Згідно п.2 вказаного Порядку № 159, компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року. Компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат) (п.3 вказаного вище Порядку).

Із наведеного встановлено, що дія зазначених нормативно - правових актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (в т.ч. пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата).

Згідно частини 2 статті 46 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", компенсація втрати частини пенсії у зв'язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Основною умовою для виплати громадянину передбаченої статтею 46 Закону № 1058-IV, статтею 2 Закону № 2050-ІІІ та Порядком № 159 компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії).

Суд зауважує, що компенсація на підставі статті 2 Закону № 2050-ІІІ була б можливою, якби пенсія позивачу була нарахована і не виплачена. Ураховуючи те, що між позивачем та Харківським приміським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України Харківської області має місце спір щодо перерахунку та виплати пенсії, а отже, цей дохід (в даному випадку, пенсія) має бути нарахований тільки після ухвалення судом відповідного рішення. Таким чином, підстави для виплати позивачу компенсації за несвоєчасну виплату пенсії на даний час відсутні.

Щодо позовних вимог про зобов'язання Харківське приміське об'єднане управління Пенсійного фонду України Харківської області виплачувати з 01.01.2019 та в подальшому пенсію ОСОБА_1, у розмірі нарахованому згідно постанови Дзержинського районного суду м. Харкова по справі № 2-а-11762/11 від 28.09.11 р. (не меншому ніж 24467,44 грн. на місяць, як за вересень 2011 р.), суд зазначає, що дана вимога є передчасно, а тому задоволенню не підлягає.

Разом з тим, суд зауважує, що на час подання адміністративного позову до суду у ОСОБА_1 були відсутні обґрунтовані підстави вважати, що з 01.01.2019 відповідачем будуть порушуватись його права.

Згідно частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на те, що відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, не доведено правомірність своїх дій, суд доходить висновку про задоволення позову в частині визнання дій Харківського приміського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області виражені у фактичній відмові здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 по інвалідності з 01.11.2011 неправомірними; зобов'язання Харківського приміського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01.11.2011.

Решта позовних вимог задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Харківського приміського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати дії Харківського приміського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області виражені у невиконанні рішення суду та фактичній відмові здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 по інвалідності з 01.11.2011 р. згідно постанови Дзержинського районного суду м. Харкова по справі № 2-а-11762/11 від 28.09.11 р. неправомірними.

Зобов'язати Харківське приміське об'єднане управління Пенсійного фонду України Харківської області провести перерахунок пенсії ОСОБА_1, згідно Постанови Дзержинського районного суду м. Харкова по справі № 2-а-11762/11 від 28.09.2011 р.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.О. Лук'яненко