Справа № 200/957/19-а
Суддя: Логойда Т. В.
Дата ухвалення: 2019-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2019 р. Справа№200/957/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Логойди Т.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження (за правилами спрощеного позовного провадження) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Лиманської міської ради про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним адміністративним позовом, в якому зазначав, що з 20 листопада 2014 року перебуває на обліку у відповідача як внутрішньо переміщена особа та з 24 грудня 2014 року отримував щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

У зв'язку з тим, що позивач не працевлаштувався, виплату допомоги було припинено відповідно до п. 7 Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року №505.

Після працевлаштування, що відбулося 13 квітня 2018 року, 04 вересня 2018 року звернувся до Управління соціального захисту населення Лиманської міської ради із заявою про призначення щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

Між тим, в задоволенні заяви листом від 30 жовтня 2018 року №09в4П-276-1.1 було відмовлено з посиланням на те, що оскільки грошова допомога працездатній непрацюючій особі припинена відповідно до п. 7 Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року №505, тому згідно з п. 3 Порядку вона більше не призначається.

Вважав, що відповідачем неправомірно застосовані норми Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року №505, оскільки, на його думку, виходячи з положень п.п. 2-7 та 12 цього Порядку грошова допомога на наступний строк не призначається лише тим особам, які продовжують перебувати в статусі непрацевлаштованої особи, а в разі її працевлаштування така особа знову набуває право на призначення такої допомоги. Жодного обмеження особи після працевлаштування звернутися з новою заявою про призначення такої допомоги не встановлено.

Крім того, п. 6 вказаного Порядку визначені виключні підстави для відмови в призначенні допомоги, і такої підстави як звернення особи за призначенням допомоги після припинення її виплати відповідно до п. 7 Порядку він не містить.

Вважав, що відповідачем порушені його соціальні права, у зв'язку з чим просив:

- визнати протиправними дії Управління соціального захисту населення Лиманської міської ради щодо не призначення йому щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, на підставі його заяви від 04 вересня 2018 року;

- зобов'язати Управління соціального захисту населення Лиманської міської ради призначити та виплатити йому щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, на підставі його заяви від 04 вересня 2018 року.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому зазначав, зокрема, що позивач 04 вересня 2018 року звернувся до відповідача із заявою про призначення щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг. Відповідно до протоколу комісії з питань призначення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам Лиманської міської ради від 06 вересня 2018 року прийнято рішення про призначення позивачу щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг. Позивач раніше отримував вказану допомогу, яка була призначена на період з 24 грудня 2014 року по 23 лютого 2015 року у розмірі 442 грн., з 24 лютого 2015 року по 23 квітня 2015 року у розмірі 221 грн. Виплату допомоги було припинено на підставі п. 7 Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року №50, а тому вважав, що згідно з п. 3 цього Порядку правові підстави призначити таку допомогу були відсутні. Вважав, що діяв в межах законодавства і не порушив права позивача. Просив в задоволенні позову відмовити.

Суд неодноразово витребовував у відповідача докази.

Так, ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 21 січня 2019 року у вказаній адміністративній справі відкрито провадження; у відповідача витребувані докази та встановлено строк для їх подання - до 05 лютого 2019 року.

Вказану ухвалу відповідачем отримано 22 січня 2019 року, проте в порушення ст.1291 Конституції України, ст. 14 Кодексу адміністративного судочинства України виконано не було. Пояснень щодо поважних причин неможливості її виконання - до суду не подано.

У зв'язку з наведеним ухвалами Донецького окружного адміністративного суду від 12 лютого 2019 року до відповідача - суб'єкта владних повноважень застосовані заходи процесуального примусу у вигляді штрафу; у відповідача повторно витребувані докази та встановлено строк для їх подання - до 10 год. 00 хв. 14 лютого 2019 року.

Вказану ухвалу відповідачем отримано о 10 год. 27 хв. 13 лютого 2019 року, проте в порушення ст. 1291 Конституції України, ст. 14 Кодексу адміністративного судочинства України також виконано не було. Пояснень щодо поважних причин неможливості її виконання - до суду не подано.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 14 лютого 2019 року у відповідача втретє витребувані докази та встановлено строк для їх подання - до 14 год. 00 хв. 18 лютого 2019 року.

Вказані ухвали суду відповідачем виконані частково 15 лютого 2019 року.

14 лютого 2019 року позивач подав додаткові письмові пояснення, в яких зазначав, що 04 вересня 2018 року особисто звертався до відповідача із заявою щодо призначення щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам та повідомив про зміни, що впливають на призначення щомісячної адресної допомоги, а саме про, те що прийнятий на службу в поліції оперуповноваженим сектору кримінальної поліції Лиманського відділення поліції Слов'янського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області на підставі наказу Головного управління національної поліції в Донецькій області від 10 квітня 2018 року №139о/с. До заяви додав зазначений наказ.

Крім того, факт звернення його до відповідача із заявою від 04 вересня 2018 року щодо призначення щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам підтверджує і Управління соціального захисту населення Слов'янської міської ради в своєму листі від 30 жовтня 2018 року № 09вхП-276-1.1.

Позивач не отримав від відповідача ані жодного повідомлення про відмову у призначенні щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам відповідно до п. 8 Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 505, ані рішення комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам про відмову позивачу в призначенні соціальної виплати, зокрема позивач не отримував протокол від 06 вересня 2017 року № 111 (на який міститься посилання у відзиві). Починаючи з 2014 року позивач жодних соціальних виплат від відповідача не отримував.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 має статус внутрішньо переміщеної особи, місце проживання якої зареєстровано на території проведення антитерористичної операції (м. Харцизьк Донецької області), а фактичне місце проживання/перебування - на території України (м. Лиман Донецької обл.), що підтверджується відповідною довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Управлінням соціального захисту населення Лиманської міської ради за заявою позивача як непрацюючої особи за фактичним місцем проживання позивачу на 6 місяців була призначена щомісячна адресна допомога для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг: на період з 24 грудня 2014 року по 23 лютого 2015 року у розмірі 442 грн., з 24 лютого 2015 року по 23 квітня 2015 року у розмірі 221 грн., з 24 квітня 2015 року виплату допомоги позивачу припинено на наступні два місяці (останні два місяці шестимісячного строку).

З 24 червня 2015 року виплату такої допомоги припинено на підставі п. 7 Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року №505 (особа працездатного віку не працевлаштувалася протягом двох місяців з дня призначення виплати грошової допомоги).

Вказані обставини визнаються учасниками справи, і у суду немає обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання, що відповідно до ч. 1 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства є підставою для звільнення від доказування.

04 вересня 2018 року позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг. В заяві повідомив про зміни, що впливають на призначення щомісячної адресної допомоги, а саме про те, що з 13 квітня 2018 року працевлаштувався.

В підтвердження працевлаштування до заяви додав наказ Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 10 квітня 2018 року № 139 о/c, відповідно до якого з 13 квітня 2018 року його прийнято на службу оперуповноваженим сектору кримінальної поліції Лиманського відділення поліції Слов'янського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області.

Рішенням Управління соціального захисту населення Лиманської міської ради від 26 вересня 2018 року «Про відмову у наданні допомоги переміщеним особам на проживання» в призначенні такої допомоги відмовлено. Вказаним рішенням встановлено, що склад сім'ї позивача - одна особа (позивач), позивач є працездатною особою і догляду не здійснює; працює - працевлаштувався 13 квітня 2018 року; він не включений до розрахунку відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 31 березня 2015 року №212. В рішенні зазначено, що «допомогу переміщеним особам на проживання не призначено з таких підстав:», між тим передбачених законом підстав у рішенні не вказано.

Листом від 30 жовтня 2018 року №09вхП-276-1.1 на звернення позивача відповідач повідомив, що призначити таку допомогу немає законних підстав, оскільки грошова допомога працездатній непрацюючій особі була припинена відповідно до п. 7 Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року №505, і працевлаштування позивача відбулося після спливу шестимісячного строку, на який була призначена грошова допомога, а на наступний період допомога не призначається.

Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правові норми належить застосувати до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Статус внутрішньо переміщеної особи врегульований Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», відповідно до преамбули якого цей Закон відповідно до Конституції та законів України, міжнародних договорів України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, встановлює гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб.

Частиною 1 ст. 1 вказаного Закону визначено, що внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 вказаного Закону Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Порядок надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 505.

Відповідно до п. 2 Порядку грошова допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які перемістилися з тимчасово окупованої території України, населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населених пунктів, розташованих на лінії зіткнення, а також внутрішньо переміщеним особам, житло яких зруйновано або стало непридатним для проживання внаслідок проведення антитерористичної операції та які взяті на облік у структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органах з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи), з дня звернення за її призначенням по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж на шість місяців.

Згідно з п. 3 Порядку грошова допомога внутрішньо переміщеним особам призначається на сім'ю та виплачується одному з її членів за умови надання письмової згоди у довільній формі про виплату йому грошової допомоги від інших членів сім'ї (далі - уповноважений представник сім'ї).

Розмір допомоги залежить від статусу її отримувачів.

Якщо у складі сім'ї, якій призначено грошову допомогу, відбулися зміни, розмір грошової допомоги перераховується з місяця, наступного за місяцем виникнення таких змін, за заявою уповноваженого представника сім'ї або інформацією, поданою компетентним органом.

Для призначення грошової допомоги на наступний шестимісячний строк уповноважений представник сім'ї подає до уповноваженого органу або установи уповноваженого банку (у випадку, передбаченому пунктом 5 цього Порядку) заяву, в якій повідомляє про відсутність змін, що впливають на призначення грошової допомоги, а також пред'являє довідки про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб усіх членів сім'ї.

Особам працездатного віку, яким виплату грошової допомоги було припинено відповідно до пункту 7 цього Порядку, грошова допомога не призначається, крім осіб, які після припинення виплати грошової допомоги втратили працездатність.

Пунктом 7 Порядку встановлено, що якщо у складі сім'ї, якій призначено грошову допомогу, є особи працездатного віку (крім громадян, які доглядають за дітьми до досягнення ними трирічного віку; громадян, які доглядають за дітьми, що потребують догляду протягом часу, визначеного у медичному висновку лікарсько-консультативної комісії, але не більш як до досягнення ними шестирічного віку; громадян, які мають трьох і більше дітей віком до 16 років і доглядають за ними; громадян, які доглядають за особами з інвалідністю I групи або та дітьми з інвалідністю віком до 18 років, або особами з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу, або особами, які досягли 80-річного віку; а також фізичних осіб, які надають соціальні послуги, та студентів денної форми навчання), які не працевлаштувалися, в тому числі за сприянням державної служби зайнятості, або перебувають в трудових відносинах з роботодавцями на тимчасово окупованій території України, в населених пунктах, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населених пунктах, що розташовані на лінії зіткнення, але фактично не працюють, протягом двох місяців з дня призначення виплати грошової допомоги, її розмір для працездатних членів сім'ї на наступні два місяці зменшується на 50 відсотків, а на наступний період - припиняється.

Особи працездатного віку, яким призначено грошову допомогу, зобов'язані інформувати у триденний строк уповноважений орган про факт працевлаштування або перебування на обліку як безробітних.

Відповідно до п. 6 Порядку грошова допомога не призначається у разі, коли:

- будь-хто із членів сім'ї (крім сімей, до складу яких входять військовослужбовці з числа внутрішньо переміщених осіб, які захищають незалежність, суверенітет і територіальну цілісність України та беруть безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції) має у власності житлове приміщення/частину житлового приміщення, що розташоване в інших регіонах, ніж тимчасово окупована територія України, населені пункти, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення, крім житлових приміщень, які непридатні для проживання, що підтверджується відповідним актом технічного стану;

- будь-хто з членів сім'ї має на депозитному банківському рахунку (рахунках) кошти у сумі, що перевищує 25-кратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб.

Згідно з п. 8 Порядку уповноважені органи протягом 10 днів після подання уповноваженим представником сім'ї заяви та документів, зазначених у пункті 5 цього Порядку, призначають грошову допомогу або відмовляють у її призначенні, про що надають відповідне повідомлення уповноваженому представнику сім'ї.

Системний аналіз п. 3 Порядку свідчить про те, що абзац, відповідно до якого особам працездатного віку, яким виплату грошової допомоги було припинено відповідно до пункту 7 цього Порядку, грошова допомога не призначається, стосується призначення грошової допомоги на наступний шестимісячний строк.

Крім того, системний аналіз положень п.п. 2 - 7, 12 Порядку свідчить про те, що грошова допомога на наступний строк не призначається тільки тим особам, які продовжують перебувати у статусі непрацевлаштованої (безробітної) особи, а у разі якщо така особа працевлаштувалася і її статус не суперечить зазначеним пунктам Порядку, то вона знову набуває право на призначення щомісячної адресної допомоги.

Вказаним Порядком не встановлено жодного обмеження особи звернутися після працевлаштування з новою заявою про призначення щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

Аналогічні висновки щодо застосування вказаних норм права викладені в постанові Верховного Суду від 29 серпня 2018 року в справі № 415/1691/17, які відповідно до ч. 5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України мають бути враховані судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Положення п. 3 Порядку вичерпали свою дію щодо позивача до вирішення питання про призначення йому грошової допомоги на наступний шестимісячний строк після припинення її виплати відповідно до п. 7 Порядку.

Наявність передбачених п. 6 Порядку умов, за яких грошова допомога не призначається, судом не встановлено, і відповідачем не наведено.

Отже, у вересні 2018 року позивач як внутрішньо переміщена особа мав право на отримання щомісячної адресної допомоги для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

Відмовляючи в призначенні такої допомоги відповідач порушив соціальні права позивача.

Статтею 6 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенцію) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні від 13.01.2011 року в справі «Чуйкіна проти України» (CASE OF CHUYKINA v. UKRAINE, заява №28924/04) констатував: «50. Суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов'язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює «право на суд», в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom, пп. 2836, Series A № 18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (рішення у справах «Мултіплекс проти Хорватії» (Multiplex v. Croatia), заява № 58112/00, п. 45, від 10 липня 2003 року, та «Кутіч проти Хорватії» (Kutic v. Croatia), заява № 48778/99, п. 25, ECHR 2002-II)».

Як встановлено судом, підтверджено матеріалами справи і не спростовано відповідачем, позивач мав право на отримання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг. Між тим таке право відповідачем було порушено.

З огляду на наведене та з урахуванням тієї обставини, що оскаржені дії відповідача в спірних правовідносинах не ґрунтуються на дискреційних повноваженнях (відсутня свобода розсуду), виходячи з того, що саме рішення відповідача, про існування якого позивач не знав, створює правові наслідки, з метою відновлення прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернулася до суду, та з метою дотримання судом гарантій на те, що спір між сторонами буде остаточно вирішений, позовні вимоги підлягають задоволенню іншим шляхом - шляхом визнання протиправним та скасування рішення суб'єкта владних повноважень із зобов'язанням відповідача призначити позивачу щомісячну адресну допомогу для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг за його заявою від 04 вересня 2018 року (п. 10 ч. 2 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України).

Щодо позовних вимог про зобов'язання відповідача виплатити позивачу допомогу за його заявою від 04 вересня 2018 року.

Обов'язковою умовою для надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб'єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Захист прав особи на майбутнє не відповідає меті адміністративного судочинства.

На час звернення до суду з позовом та на час винесення судового рішення в даній справі шестимісячний строк, на який відповідачем мала би бути призначена допомога за заявою позивача від 04 вересня 2018 року, ще не минув.

Доказів того, що після призначення допомоги вона відповідачем не буде виплачена, позивачем не надано, про наявність таких в позові не зазначено.

З огляду на наведене вказані позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись статтями 32, 139, 243 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1) до Управління соціального захисту населення Лиманської міської ради (84401, Донецька обл., м. Лиман, вул. Л.Українки, 20а, ) про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Управління соціального захисту населення Лиманської міської ради від 26 вересня 2018 року «Про відмову у наданні допомоги переміщеним особам на проживання», що прийнято щодо ОСОБА_1 відповідно до його заяви від 04 вересня 2018 року.

Зобов'язати Управління соціального захисту населення Лиманської міської ради призначити ОСОБА_1 щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, на підставі його заяви від 04 вересня 2018 року.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління соціального захисту населення Лиманської міської ради (84401, Донецька обл., м. Лиман, вул. Л.Українки, 20а, ) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1) здійснені ним документально підтверджені судові витрати в розмірі в розмірі 552 (п'ятсот п'ятдесят дві) грн. 30 (тридцять) коп.

Рішення набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 255 КАС України, і може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції шляхом подання апеляційної скарги через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення судом складено 18 лютого 2019 року.

Суддя Логойда Т. В.