Справа № 815/1128/18
Суддя: Єщенко О.В.
Дата ухвалення: 2019-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 лютого 2019 р.м. ОдесаСправа № 815/1128/18

Категорія: 8.3 Головуючий в 1 інстанції: Свида Л.І.
П'ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді - Єщенка О.В.

суддів - Димерлія О.О.

- Кравченка К.В.

За участю: секретаря - Недашковської Я.О.

представника відповідача - Тарановського Р.В. (довіреність від 12.02.2018 року)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Дочірнього підприємства «БС Транс Сервіс» на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18 травня 2018 року по справі за позовом Дочірнього підприємства «БС Транс Сервіс» до Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, податкової вимоги,-

В С Т А Н О В И В:

Дочірнє підприємство «БС Транс Сервіс» звернулось до суду першої інстанції з позовом, в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС в Одеській області №, № від 13.05.2017 року, податкову вимогу Головного управління ДФС в Одеській області №31200-17 від 21.11.2017 року, рішення заступника начальника Головного управління ДФС в Одеській області про опис майна в податкову заставу №677/11/15-32-17-02-18 від 07.12.2017 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до правил митного законодавства у позивача відсутній обов'язок сплачувати митні платежі та податок на додану вартість у зв'язку із втратою (викраденням) товару, що знаходиться під митним контролем. Зазначені обставини, а також те, що перевірка правильності нарахування податків і зборів здійснена без належного сповіщення підприємства про її проведення, позивач звернувся до суду із цим позовом, в якому ставиться питання про скасування рішень відповідача.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 18 травня 2018 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

В апеляційній скарзі Дочірнє підприємство «БС Транс Сервіс», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати судове рішення та прийняти нове про задоволення позову у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що у період з 27.03.2017 року по 31.03.2017 року ГУ ДФС в Одеській області проведено документальну невиїзну перевірку Дочірнього підприємства «БС Транс Сервіс» щодо дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи у зв'язку з втратою товару «сітка зі скловолокна», ввезеного за попередньою митною декларацією типу ІМ40ЕЕ №807000000/2016/914613, за результатами якої складений акт від 10.04.2017 року №288/15-32-14-05-11/30454293 (а.с. 65-71).

Зазначеною перевіркою встановлено порушення «БС Транс Сервіс» п. 2 ч. 2 ст. 191 Митного кодексу України, п. 190.1 ст. 190 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податкового зобов'язання по сплаті ввізного митна за митною декларацією типу ІМ40ЕЕ №807000000/2016/914613 на загальну суму 97 083,35 грн., а також податкового зобов'язання по сплаті податку на додану вартість за цією декларацією на загальну суму 213 583,37 грн.

На підставі виявлених порушень, відповідачем винесено податкові повідомлення-рішення від 13.05.2017 року №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з мита на товар, що ввозиться на територію України суб'єктами господарювання, за основним платежем в розмірі 97 083,35 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями у сумі 24 270,84 грн., №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість за основним платежем в розмірі 213 583,37 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями у сумі 53 395,84 грн. (а.с. 74-75).

Крім того, 21.11.2017 року ГУ ДФС в Одеській області на адресу позивача направлено податкову вимогу №31200-17 про сплату боргу за податковими повідомленнями-рішеннями від 13.05.2017 року №, № та прийнято рішення 07.12.2017 року №677/11/15-32-17-02-18 про опис майна у податкову заставу (а.с. 22-23).

Так, згідно акту перевірки, в зону діяльності Одеської митниці ДФС на підставі попередньої митної декларації ІМ40ЕЕ №807000000/2016/914613 на митну територію України 06.09.2016 року ввезений товар «сітка зі скловолокна», ціна товару 36242,64 доларів США, дата завершення переміщення вантажу (доставка товару до митниці призначення) - 16.09.2017 року, митниця призначення - Харківська митниця ДФС.

Однак, Одеською митницею ДФС листом від 04.01.2017 року №66/9/15-32 повідомлено ГУ ДФС в Одеській області про виявлення факту не доставки до митниці призначення зазначеного товару.

При цьому, між ТОВ «Ламан Шиппінг» та позивачем укладений договір, відповідно до якого ДП «БС Транс Сервіс» зобов'язалося здійснити організацію та доставку вантажу автомобільним транспортом з Одеського морського торговельного порту до міста Харків вантажоотримувачу ТОВ «Проф Стіл», а позивачем залучено для перевезення вантажу ОСОБА_3, який товар до пункту призначення не доставив, що стало підставою для звернення позивача до правоохоронних органів із заявою про кримінальне правопорушення, яке зареєстроване в ЄРДР за №0007221 від 13.09.2016 року.

Оскільки позивач є перевізником товару, а товар втрачений, податковим органом в акті перевірки зроблений висновок про необхідність сплатити позивачем митні платежі за втрачений товар у відповідності до ч. 2 ст. 193 Митного кодексу України, до яких входять мито та податок на додану вартість.

Не погоджуючись із висновками контролюючого органу, посилаючись на їх необґрунтованість і безпідставність, позивач звернувся до суду із цим позовом за захистом своїх прав та інтересів.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з того, що, оскільки матеріали справи показали, що позивач є перевізником товару, що знаходиться під митним контролем, та відповідальною особою за його доставлення, а обставини, які звільняють позивача від оплати митних платежів та податку у разі втрати товару, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, перевірку підприємства проведено з дотриманням правил податкового законодавства, підстави для задоволення позову відсутні.

Колегія суддів висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову вважає правильними, з огляду на наступне.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 95, ч. 2 ст. 191, ст. 200 Митного кодексу України перевізник зобов'язаний у строк, встановлений ст. 95 цього Кодексу, доставляти товари до органу доходів і зборів призначення, а також подавати передбачені законодавством документи на них.

Строки транзитних перевезень для автомобільного транспорту складають 10 діб, а у разі переміщення в зоні діяльності однієї митниці - 5 діб.

Після надання органом доходів і зборів дозволу на пропуск товарів через митний кордон України власник товарів або уповноважена ним особа зобов'язані доставити товари та документи на них без будь-якої зміни їх стану у визначене органом доходів і зборів місце і забезпечити перебування їх у цьому місці до прибуття посадових осіб органу доходів і зборів, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Товари і транспортні засоби, якими вони перевозяться, після прибуття у місце доставки розміщуються у зонах митного контролю.

Відповідно до п. 37 ч. 1 ст. 4 Митного кодексу України перевізник - особа, яка здійснює перевезення товарів через митний кордон України та/або між органами доходів і зборів на території України або є відповідальною за такі перевезення.

Згідно із ч. 4 ст. 75 Митного кодексу України у разі втрати товарів після ввезення їх на митну територію України внаслідок протиправних дій третіх осіб митні платежі, встановлені на імпорт таких товарів, підлягають сплаті в повному обсязі у порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 193 Митного кодексу України у разі втрати або видачі без дозволу органу доходів і зборів товарів, що перебувають під митним контролем і переміщуються транзитом, перевізник зобов'язаний сплатити митні платежі, встановлені законом на імпорт зазначених товарів. Порушення перевізником встановлених цим Кодексом строків доставки товарів, якщо виконано всі інші вимоги, не створює для нього зобов'язання щодо сплати митних платежів.

Перевізник звільняється від зобов'язання щодо сплати митних платежів лише у разі, якщо товари, що перебувають під митним контролем і переміщуються транзитом, було знищено або безповоротно пошкоджено внаслідок аварії, дії обставин непереборної сили або природних втрат за нормальних умов транспортування, за умови підтвердження факту аварії або дії обставин непереборної сили.

Таким чином, з аналізу зазначених вимог законодавства вбачається, що в разі не доставки товару, який перебуває під митним контролем, до митниці призначення з підстав його втрати та в разі відсутності факту знищення товару, або його пошкодження внаслідок аварії, дії обставин непереборної сили, перевізник цього товару має сплатити митні платежі, встановлені законом на їх імпорт.

Відповідно до п. 27 ч. 1 ст. 4, ст. 49, 272 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

До митних платежів належать: мито, акцизний податок із ввезених на митну територію України підакцизних товарів (продукції); податок на додану вартість із ввезених на митну територію України товарів (продукції).

Ввізне мито встановлюється на товари, що ввозяться на митну територію України.

При цьому, відповідно до п. 190.1 ст. 190 Податкового кодексу України базою оподаткування для товарів, що ввозяться на митну територію України, є договірна (контрактна) вартість, але не нижче митної вартості цих товарів, визначеної відповідно до розділу ІІІ Митного кодексу України, з урахуванням мита та акцизного податку, що підлягають сплаті і включаються до ціни товарів.

Отже, в разі втрати товару, який перебуває під митним контролем, перевізник цього товару має сплатити митні платежі за цей товар, до яких входить, в даному випадку, ввізне мито та податок на додану вартість, який сплачується з митної вартості товару з врахуванням сплаченого мита.

Судом першої інстанції вірно враховано, що в зону діяльності Одеської митниці ДФС на підставі попередньої митної декларації ІМ40ЕЕ №807000000/2016/914613 на митну територію України 06.09.2016 року ввезений товар «сітка зі скловолокна» митною вартістю 36242,64 доларів США, дата завершення переміщення вантажу (доставка товару до митниці призначення) - 16.09.2017 року, митниця призначення - Харківська митниця ДФС, однак цей товар до митниці призначення не доставлений.

Одержувачем зазначеного товару є ТОВ «Проф Стіл», яким укладено договір на транспортно-експедиторське обслуговування з ТОВ «Ламан Шиппінг» №01/08-2016 від 01.08.2016 року. Відповідно до зазначеного договору ТОВ «Ламан Шиппінг» прийняло на себе зобов'язання з організації роботи, пов'язаної з перевезенням вантажу «сітки зі скловолокна» у контейнері №GYCU5000612 з морського порту Китаю до складу ТОВ «Проф Стіл» на території України.

Морську частину перевезення вантажу (від морського порту Китаю до Одеського морського торговельного порту) ТОВ «Ламан Шиппінг» виконано без залучення третіх осіб, а для виконання сухопутної частини перевезення залучено ДП «БС Транс Сервіс».

Так, між ТОВ «Ламан Шиппінг» та ДП «БС Транс Сервіс» 18.07.2016 року укладений договір №БС-1214 на надання транспортно-експедиційних послуг та організацію перевезення вантажів автомобільним транспортом. Предметом зазначеного договору є виконання ДП «БС Транс Сервіс» за дорученням ТОВ «Ламан Шиппінг» транспортно-експедиційних послуг, операцій приймання-передачі та перевезення з повною матеріальною відповідальністю автомобільним транспортом по території України і країн СНД різних вантажів в контейнерах.

Відповідно до п.п. 5.3.1, 5.3.3, 5.3.4 зазначеного договору ДП «БС Транс Сервіс» несе повну матеріальну відповідальність за втрату або пошкодження вантажу, залучення субпідрядника до виконання зобов'язань позивачем можливе тільки за письмовою згодою ТОВ «Ламан Шиппінг», позивач несе матеріальну відповідальність перед замовником перевезення за всі дії субпідрядника, в тому числі, сплату податків відповідно до вимог законодавства.

В свою чергу, між ДП «БС Транс Сервіс» та ФОП ОСОБА_3 06.09.2016 року укладений договір №06/09/16 про організацію перевезення автомобільним транспортом. Предметом зазначеного договору є виконання ФОП ОСОБА_3 перевезення вантажу ДП «БС Транс Сервіс» вантажним автомобільним транспортом.

За умовами п. 6.1 зазначеного договору ФОП ОСОБА_3 несе повну матеріальну відповідальність перед ДП «БС Транс Сервіс», в тому числі, за пошкодження або втрату вантажу.

Оскільки, ФОП ОСОБА_3 товар «сітка зі скловолокна» не був доставлений до міста Харків, ДП «БС Транс Сервіс» звернулось до Приморського відділу поліції ТУ НП в Одеській області із заявою про кримінальне правопорушення, яке зареєстроване в ЄРДР за №0007221 від 13.09.2016 року.

Разом з цим, судом першої інстанції вірно враховано, що відповідно до п. 37 ч. 1 ст. 4 Митного кодексу України перевізником є не тільки особа, яка здійснює перевезення товарів через митний кордон України та/або між органами доходів і зборів на території України, але і особа, яка є відповідальною за такі перевезення.

Умовами договору №БС-1214, укладеного 18.07.2016 року між ТОВ «Ламан Шиппінг» та ДП «БС Транс Сервіс», передбачена повна матеріальна відповідальність позивача за доставку вантажу, в тому числі, за всі дії особи, яка залучена до перевезення, тобто, ФОП ОСОБА_3, який в спірних правовідносинах виступає субпідрядником.

Таким чином, позивач підпадає під визначення перевізника в Митному кодексі України.

Крім того, за даними CMR, витягу з електронної копії ПД з ЄАІС, на яких містяться печатки митного органу про перебування вантажу під митним контролем в графах щодо перевізника товару зазначений позивач та міститься його печатка в цих графах.

Враховуючи, що позивач взяв на себе зобов'язання щодо здійснення перевезення вантажу на підставі договору з ТОВ «Ламан Шиппінг», виконання перевезення доручив іншій особі, за яку він несе повну матеріальну відповідальність, ТОВ «Ламан Шиппінг» або одержувач товару не мають будь-яких договірних відносин з ФОП ОСОБА_3, саме позивач, в даному випадку, виступає перевізником товару «сітка зі скловолокна», ввезеного за попередньою митною декларацією ІМ40ЕЕ №807000000/2016/914613.

Водночас, суд першої інстанції зробив вірний висновок, що викрадення товару третьою особою не є його втратою, оскільки за положеннями ст. 75 Митного кодексу України митні платежі підлягають сплаті в разі втрати товару після ввезення їх на митну територію України внаслідок протиправних дій третіх осіб, тобто, в даному випадку, відбулася втрата товару в наслідок протиправних дій ФОП ОСОБА_3, який є третьою особою в правовідносинах щодо перевезення товару, відповідальність за яке взяв на себе позивач за договором.

В спірних правовідносинах також не знайшли свого підтвердження обставини аварії, дії обставин непереборної сили, оскільки фактично товар втрачений через протиправні дії третьої особи, щодо якої позивачем подана заява до правоохоронних органів та за цим фактом порушене кримінальне провадження, а відсутність вини позивача при таких обставинах не звільняє позивача від обов'язку сплати митних платежів і податку, з огляду на його відповідальність за дії осіб, які ним залучені до перевезення, та положення ст. 75, 193 Митного кодексу України.

Разом з цим, судом вірно враховано, що митні платежі включають як ввізне мито, так і податок на додану вартість, мито розраховано відповідачем, виходячи з митної вартості товару та ставки мита - 10% від митної вартості, а податок на додану вартість розрахований з митної вартості товару з врахуванням мита, що відповідає положенням п. 190.1 ст. 190 Податкового кодексу України.

Також, відповідно до положень ст. 79 Податкового кодексу України документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному ст. 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.

Присутність платників податків під час проведення документальних невиїзних перевірок не обов'язкова.

При цьому, відповідно до положень п. 42.2 ст. 42 Податкового кодексу України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

З матеріалів справи вбачається, що контролюючим органом виконано наведені приписи податкового законодавства, направивши на адресу позивача вказані матеріали 15.03.2017 року, однак кореспонденція повернулась до ГУ ДФС в Одеській області з відміткою «за закінченням терміну зберігання», що свідчить про не отримання позивачем кореспонденції за адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а тому вважаються врученими належним чином.

Про направлення відповідачем позивачу кореспонденції з повідомленням про вручення поштового відправлення, зокрема, листа від 02.02.2017 року №334/10/15-32-14-05-07 про надання документів, листа №1870/10/15-32-14-05-07 від 14.03.2017 року з повідомленням про проведення перевірки, а також повернення поштових повідомлень з відмітками «за закінченням терміну зберігання» зазначено як в акті перевірки так і в відповіді на звернення позивача від 01.01.2018 року за №134/10/15-32-14-10-07.

Також, судом першої інстанції вірно враховано, що відповідачем проводилась документальна невиїзна перевірки, присутність позивача під час якої не є обов'язковою.

Крім того, оскільки позивачем не надано будь-яких документів та заперечень до податкового органу або до суду, які б спростовували висновки акту перевірки №288/15-32-14-05-11/30454293 від 10.04.2017 року, обставини не обізнаності позивача з фактом проведення щодо нього перевірки з підстав, зазначених вище, не впливають на правомірність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, оскільки не спростовують порушень, допущених позивачем.

Оскільки висновки акту перевірки є обґрунтованими, оскаржувані податкові повідомлення-рішення є правомірними та не підлягають скасуванню, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для скасування податкової вимоги та рішення про опис майна в податкову заставу, які є наслідком визначення позивачу зобов'язань за податковими повідомленнями-рішеннями від 13.05.2017 року №, №.

З огляду на наведене, оскільки висновки суду відповідають нормам законодавства, що регулюють спірні правовідносини, та обставинам справи, а доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують, колегія суддів приходить до висновку, що судове рішення відповідно до вимог ст. 316 КАС України підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 308, 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Дочірнього підприємства «БС Транс Сервіс» - залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18 травня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення, але може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено та підписано 18.02.2019 року.

Головуючий-суддя: О.В. Єщенко

Судді: О.О. Димерлій

К.В. Кравченко