Справа № 807/729/18
Суддя: Шевчук Світлана Михайлівна
Дата ухвалення: 2019-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2019 рокуЛьвів№ 857/720/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Шевчук С.М.,

суддів Кухтея Р.В., Носа С.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2018 року (рішення ухвалене у м. Ужгород судом у складі головуючого судді Плеханова З.Б., повний текст рішення суду складено 16 грудня 2018 року) у справі № 807/729/18 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, третя особа - Мукачівське об'єднане управління Пенсійного фонду України Закарпатської області про визнання дій протиправними, скасування рішення, зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

В липні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, яким просила:

визнати протиправною дію Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області щодо відмови у призначенні їй пенсії у разі втрати годувальника;

визнати протиправним та скасувати рішення комісії для розгляду питань, пов'язаних з призначенням (перерахунком) пенсій відповідно до закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 03 травня 2018 року № 22 в частині відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії у разу втрати годувальника;

зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області призначити їй пенсію у разі втрати годувальника ОСОБА_2 з 04 жовтня 2011 року.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2018 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції позивач звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення яким позов задовольнити. В обґрунтування апеляційної скарги позивач вказує, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, судове рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

На підтвердження доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що згідно ч. 1 ст. 30 Закону №2262-ХІІ право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні (стаття 31). Посилання суду першої інстанції на п. «а» ч. 4 ст. 30 Закону як на підставу відмови в задоволенні позову є помилковим, оскільки на неї розповсюджується дія ст. 31 Закону як на особу, яка була членом сім'ї годувальника та знаходилась на його утриманні. Факт проживання однією сім'єю та знаходження на утриманні померлого підтверджується рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 жовтня 2017 року, яке було не взято до уваги судом.

Сторони в судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені в установленому порядку. Відтак, враховуючи приписи ст. 311 КАС України, розгляд апеляційної скарги здійснюється в порядку письмового провадження.

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи і не заперечується сторонами, що відповідно до свідоцтва про народження батьком ОСОБА_1 був ОСОБА_2, 1915 року народження (а.с.9).

Як встановлено судом, ОСОБА_2, був ветераном збройних сил СРСР, ветераном війни 1941-1945 років, інвалідом війни першої групи і отримував пенсію як інвалід війни 1 групи на підставі Закону ( а.с.13-14).

Згідно Свідоцтва про смерть, ІНФОРМАЦІЯ_3 у віці 85 років батько позивача помер, про що в книзі реєстрації актів про смерть 14 травня 2001 року відділом РАГС Мукачівського міського управління юстиції Закарпатської області було зроблено запис № 376 ( а.с.12).

Позивач перебуває на обліку у Мукачівському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України в Закарпатській області та отримує пенсію за віком.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 жовтня 2017 року, яке набуло законної сили 24 жовтня 2017 року, встановлено що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, проживала однією сім'єю з батьком ОСОБА_2 та була на його утриманні (а.с.25).

03.04.2018 року ОСОБА_1 звернулася із заявою про переведення з одного виду пенсії на інший, тобто на пенсію по втраті годувальника згідно Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" за померлим ІНФОРМАЦІЯ_3 батьком ОСОБА_2 (а.с.48).

03.05.2018 року комісією при головному управлінню Пенсійного фонду України в Закарпатській області протоколом №22 було відмовлено в призначенні пенсії керуючись ст.30 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 №2262-ХІІ (в редакції, станом на дату виникнення спірних правовідносин, далі - Закон №2262-ХІІ) ( а.с.45-46).

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що пунктом "а" частини 4 статті 30 Закону №2262- ХІІ передбачено, що непрацездатними членами сім'ї вважаються: діти, брати, сестри та онуки, які не доспіли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років. При цьому братам, сестрам та онукам право на пенсію надається у тих випадках, якщо у них немає працездатних батьків. Зі змісту цих норм убачається, що перелік непрацездатних членів сім'ї, яким може бути призначена пенсія у зв'язку із втратою годувальника, є вичерпним. Вони не містять норм, згідно з якими до непрацездатних членів сім'ї померлою годувальника можна відносити осіб за іншими критеріями (ознаками) визначення поняття сім'ї, як-от спільне проживання і ведення господарства, спільний побут, набуття характерних взаємних прав та обов'язків. На момент звернення із вищевказаною заявою ОСОБА_1 досягла 73 років є пенсіонером з ІНФОРМАЦІЯ_4, а отже не відноситься до категорії осіб визначених пунктом "а" частини 4 статті 30 Закону №2262-ХІІ. Враховуючи викладене, та факт, що позивач не відноситься до категорії осіб, які мають право для призначення пенсії по втраті годувальника за померлим батьком головне управління діяло правомірно та у відповідності до норм діючого законодавства приймаючи рішення про відмову у призначенні пенсії протоколом від 03.05.2018 року.

Колегія суддів апеляційного суду з обумовленими висновками суду першої інстанції погоджується виходячи з такого.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Частина 3 ст. 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» №2262-ХІІ (далі - Закон №2262-ХІІ) визначає, що члени сімей військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли або пропали безвісти, мають право на пенсію в разі втрати годувальника.

Відповідно до ст. 29 вказаного Закону пенсії в разі втрати годувальника сім'ям військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом призначаються, якщо годувальник помер у період проходження служби або не пізніше 3 місяців після звільнення зі служби чи пізніше цього строку, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних у період проходження служби, а сім'ям пенсіонерів з числа цих військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом - якщо годувальник помер у період одержання пенсії або не пізніше 5 років після припинення її виплати. При цьому сім'ї військовослужбовців, які пропали безвісти в період бойових дій, прирівнюються до сімей загиблих на фронті.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 30 вказаного Закону №2262-ХІІ право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей* загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні* (стаття 31).

Незалежно від перебування на утриманні годувальника пенсія призначається: непрацездатним дітям; непрацездатним батькам і дружині (чоловікові), якщо вони після смерті годувальника втратили джерело засобів до існування, а також непрацездатним батькам і дружині (чоловікові) військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли або пропали безвісти в період проходження служби або пізніше внаслідок поранення, контузії, каліцтва чи захворювання, що мали місце під час служби.

Пунктом "а" частини 4 статті 30 Закону №2262- ХІІ передбачено, що непрацездатними членами сім'ї вважаються:

а) діти, брати, сестри та онуки, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років. При цьому братам, сестрам та онукам право на пенсію надається у тих випадках, якщо у них немає працездатних батьків.

У цій статті визначені умови, за яких членам сім'ї, зазначеним у її першій частині, призначається пенсія у зв'язку із втратою годувальника, а також закріплено право та умови отримання цієї виплати дітьми, братами, сестрами та онуками, які мають право на пенсію у зв'язку із втратою годувальника.

Зі змісту цих норм убачається, що перелік непрацездатних членів сім'ї, яким може бути призначена пенсія у зв'язку із втратою годувальника, є вичерпним. Вони не містять правил, згідно з якими до непрацездатних членів сім'ї померлого годувальника можна відносити осіб за іншими критеріями (ознаками) визначення поняття сім'ї, прикладом якого є спільне проживання і ведення господарства, спільний побут, набуття характерних взаємних прав та обов'язків.

Скаржник на підтвердження доводів апеляційної скарги посилається на те, що вона має право на пенсію по втраті годувальника відповідно до норм ст. 31 Закону №2262-ХІІ. Так, відповідно до ст. 31 Закону №2262-ХІІ члени сім'ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім'ї померлого, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які самі одержували будь-яку пенсію, мають право перейти на нову пенсію.

Колегія суддів відхиляє дані доводи скаржника, оскільки обов'язковими умовами для визнання за членами сім'ї померлого права на пенсію в разі втрати годувальника відповідно до Закону №2262- ХІІ, є не тільки наявність права померлого на пенсію за Законом № 2262-12, а й те, що ці члени сім'ї мають підпадати під перелік непрацездатних осіб (перелік , яких визначено пунктом "а" частини 4 статті 30 Закону №2262- ХІІ) та перебувати на утриманні померлого, або доходи померлого були для них єдиним джерелом засобів до існування.

Стосовно рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 10.10.2017 р. про встановлення факту перебування на утриманні, суд не може брати до уваги при здійсненні призначення пенсії по втраті годувальника, оскільки до даних правовідносин слід застосовувати положення ст. 30 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", який є спеціальним законом, яким визначаються підстави і умови призначення пенсії по втраті годувальника, а саме однією з обов'язкових умов для призначення пенсії є віднесення особи до переліку непрацездатних осіб, визначених пунктом "а" частини 4 статті 30 Закону №2262- ХІІ (непрацездатними членами сім'ї вважаються: діти, брати, сестри та онуки. які не досягли 18 років або старші цього віку , якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років).

З врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що підстав для призначення позивачу пенсії у зв'язку з втратою годувальника відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" немає, оскільки ОСОБА_1 досягла 73 років, є пенсіонером з ІНФОРМАЦІЯ_4, а отже не відноситься до категорії осіб визначених пунктом "а" частини 4 статті 30 Закону №2262-ХІІ.

Враховуючи викладене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги позивача є безпідставними, а тому задоволенню не підлягають.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення норм матеріального та процесуального права не спростовують законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції. Рішення суду першої інстанції прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 325, ст. 328, ст. 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2018 року у справі № 807/729/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п'ятої статті 328 КАС.

Головуючий суддя С. М. Шевчук
судді Р. В. Кухтей
С. П. Нос

Повне судове рішення складено 14 лютого 2019 року.