Справа № 160/9110/18
Суддя: Віхрова Вікторія Станіславівна
Дата ухвалення: 2019-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

копія
ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2019 року Справа № 160/9110/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Віхрової В.С., розглянувши у місті Дніпрі в порядку письмового провадження адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Новокодацького відділу державної виконавчої служби міста Дніпра ОСОБА_2 територіального управління юстиції в Дніпропетровській області та ОСОБА_2 територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Печерський районний відділ державної виконавчої служби міста ОСОБА_2 територіального управління юстиції у місті Києві, про визнання протиправною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору, -
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.12.2018 р. позовну заяву було залишено без руху та надано час для усунення недоліків.
17.12.2018 р. на виконання ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.12.2018 р. недоліки позову були усунуті.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.12.2018 р., ОСОБА_1 поновлено строк звернення до суду, відкрито спрощене провадження з викликом сторін на 26.12.2018 р. о 13:45 год.
Згідно ч.4 ст.287 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі КАС України) адміністративна справа з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця вирішується судом протягом десяти днів після відкриття провадження у справі.
Згідно ч.ч.1, 2, 8 ст. 262 КАС України розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи за правилами загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.
Розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання.
При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їхні усні пояснення.
У судове засідання 26.12.2018 р. прибули уповноважені представники позивача та відповідача 2.
Відповідач 1 та третя особа до судового засідання не зявились, про дату, час та місце судового розгляду повідомлялися належним чином, причини неявки суду не повідомили.
Під час судового засідання з ініціативи суду постало питання про витребування матеріалів виконавчого провадження. Представником відповідача 2 повідомлено, що матеріали виконавчого провадження знаходяться у Києві, підтвердив необхідність витребування даних матеріалів та зупинення провадження у справі у звязку із витребуванням. Також повідомив, що відзиву на позовну заяву ще не підготовлено.
Представник позивача проти зупинення провадження для витребування доказів не заперечив.
Суд ухвалив зупинити провадження у справі для витребування матеріалів виконавчого провадження та підготовки відзиву проти позову до 11:40 год. 21.01.2019 р.
16.01.2019 р. від відповідача 1 засобами електронного звязку та 17.01.2019 р. через канцелярію Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов відзив надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого суду повідомлено про незгоду з заявленим позовом та вказано, що матеріали виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №2/205/1461/15 від 07.07.2015 р., реєстри вихідної кореспонденції відділу були знищенні.
Також, відповідач 1 просив розглянути справу без його участі.
У судове засідання 21.01.2019 р. представники відповідача 2 та третьої особи не прибули, про дату, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином.
Від відповідача 2 через канцелярію Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого суду повідомлено, що позовна заява не містить вимог до ОСОБА_2 територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, не вказано які сама дії ним вчинені, жодні скарги на дії державного виконавця не надходили. Крім того вказано, що матеріали виконавчого провадження, що знаходились в розпорядженні відповідача 1 знищені.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.01.2019 р. суд ухвалив рішення витребувати від третьої особи матеріали виконавчого провадження №56851358, у звязку із чим також було зупинено провадження у справі ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.01.2019 р.
06.02.2019 р. засобами електронного звязку Дніпропетровського окружного адміністративного суду від третьої особи надійшли додаткові докази по справі (матеріали виконавчих проваджень) та письмові заперечення проти позову, відповідно до яких суду повідомлено, що 17.02.2016 р. до відділу надійшли матеріали виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №2/205/1461/15 від 07.07.2015 р., виконавчий збір по виконанню якого стягнуто не було та станом на 05.02.2019 р. не стягнутий.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.02.2019 р. поновлено провадження у справі, справу призначено до розгляду на 13.02.2019 р. о 10:00 год.
У судове засідання 13.02.2019 р. відповідачі та третя особа не прибули, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлені налажним чином.
Представником позивача подано заяву про розгляд справи у письмовому провадженні.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи стислі строки розгляду справ даної категорії, визначні ч.4 ст.287 КАС України, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи у письмовому провадженні без виклику учасників справи.
Згідно ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Згідно із статтею 124 Конституції України та статті 370 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими для всіх без винятку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, організацій, установ, посадових осіб, окремих громадян та їх об'єднань і підлягають виконанню на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку регулюються Законом України «Про виконавче провадження».
На дату видачі виконавчого листа №2/205/1461/15 діяв Закон України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-XIV (надалі Закону України №606, втратив чинність у звязку із прийняттям нового Закону України «Про виконавче провадження» від 05.01.2017 р., № 1404-VIII).
Відповідно до ст. 1 Закону України №606 виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).
Згідно ч.1 ст. 17 Закону України №606 примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.
Відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою, зокрема, такі виконавчі документи: 1) виконавчі листи, що видаються судами, і накази господарських судів, у тому числі на підставі рішень третейського суду та рішень Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті і Морської арбітражної комісії при Торгово-промисловій палаті (ч.2 ст. 17 Закону України №606).
Статтею 25 вказаного закону було визначено, що державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.
Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.
У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.
Ленінським відділом державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції (нині - Новокодацький відділ державної виконавчої служби міста Дніпра ОСОБА_2 територіального управління юстиції в Дніпропетровській області) було відкрито виконавче провадження №48328980 відносно боржника ОСОБА_1.
Виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. У разі якщо боржник є юридичною особою, то виконання провадиться за місцезнаходженням його постійно діючого органу або майна. Право вибору місця виконання між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії з виконання рішення на території, на яку поширюються їх функції, належить стягувачу. У разі якщо у процесі виконавчого провадження державним виконавцем отримано документальне підтвердження про зміну або встановлення місця проживання, перебування чи місцезнаходження боржника, його майна, місця його роботи на території, на яку не поширюється компетенція державного виконавця, та з'ясувалося, що майно боржника, на яке можна звернути стягнення, відсутнє на території, на яку поширюється компетенція державного виконавця, державний виконавець не пізніше наступного дня з моменту, коли йому стали відомі зазначені обставини, надсилає виконавчий документ за новим місцем проживання чи місцезнаходженням боржника, місцем його роботи чи місцезнаходженням майна боржника, про що повідомляє стягувачу (ч.ч. 1, 5 Закону України №606).
Відповідно до п.10 ч.1 ст. 49 Закону України №606 виконавче провадження підлягає закінченню, зокрема, у разі: направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби.
Виконавчий лист було направлено до виконання за належністю до ВДВС Печерського РУЮ, та отримано останнім 17.02.2015 р.
19.02.2016 р. Печерським районним відділом ДВС міста Києва ОСОБА_2 територіального управління юстиції у м.Києві було відкрито виконавче провадження №50224706.
25.07.2018 р. державним виконавцем Печерського районного відділу ДВС міста Києва ОСОБА_2 територіального управління юстиції у м.Києві було обєднано у зведене виконавче провадження №56851358 виконавчі провадження №50224706 та №50232535.
У відповідності до положень п.8.14, 9.9, 9.10 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 15.12.2008 р. №2274/5 передані після закінчення виконавчого провадження у звязку із направленням виконавчого листа за належністю до третьої особи, матеріали виконавчого провадження №48328842 були знищені, про що свідчить акт відповідача 1 про вилучення виконавчих проваджень для вилучення через закінчення строків їх зберігання від 02.01.2019 р.
Згідно ст. 27 Закону України №606 (у редакції, чинній на час винесення оскаржуваної постанови) у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.
У разі якщо при відкритті виконавчого провадження державним виконавцем накладено арешт на майно та кошти боржника, боржник за погодженням з державним виконавцем має право у строк до початку примусового виконання рішення реалізувати належне йому майно чи передати кошти в рахунок повного або часткового погашення боргу за виконавчим документом. У разі продажу майна боржника покупець цього майна повинен внести кошти за придбане майно на рахунок органу державної виконавчої служби у строк до початку примусового виконання рішення. Після внесення покупцем коштів арешт з проданого майна боржника знімається за постановою державного виконавця.
У разі отримання документального підтвердження про повне виконання рішення боржником до початку його примусового виконання державний виконавець закінчує виконавче провадження в порядку, встановленому цим Законом. Виконавчий збір та витрати, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій, у такому разі з боржника не стягуються.
Статтею 28 Закону України №606 (в редакції, на момент винесення оскаржуваної постанови) було визначено, що у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.
Виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.
Виконавчий збір не стягується за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, стягнення виконавчого збору, витрат, повязаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених відповідно до вимог цього Закону, за виконавчими документами, які підлягають негайному виконанню, а також у разі перерахування коштів стягувачу у випадку, передбаченому частиною другою статті 27 цього Закону, та у разі виконання рішень у порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень".
Постанова про стягнення виконавчого збору виноситься під час першого надходження виконавчого документа державному виконавцю. Під час наступних предявлень до виконання виконавчого документа державному виконавцеві виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута під час попереднього виконання.

Розмір фактично стягнутого з боржника виконавчого збору державний виконавець зазначає у виконавчому документі.

У разі закінчення виконавчого провадження у звязку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню на основі виконавчого документа, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір повертається боржникові.

У разі виконання рішення, за яким закінчився строк для його самостійного виконання, але судом встановлено відстрочку чи розстрочку виконання рішення, виконавчий збір стягується в порядку, встановленому цим Законом, шляхом виділення постанови про стягнення виконавчого збору в окреме виконавче провадження.

Постанова про стягнення виконавчого збору надсилається боржнику не пізніше наступного робочого дня після її винесення і може бути оскаржена до суду в десятиденний строк.

Законом чітко встановлено, що підставою для стягнення виконавчого збору є невиконання боржником виконавчого документа у строк, установлений для самостійного його виконання.

Відповідно до постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 21.05.2012 №5 «Про внесення змін до постанови Пленуму ВАСУ від 13.12.2010 року №3 «Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби», виконавчий збір - це санкція відповідальності майнового характеру, що накладається на боржника за невиконання рішення у строк, встановлений для його самостійного виконання. Для застосування виконавчого збору виконавець приймає постанову, яка, у разі її невиконання самостійно, виконується примусово в установленому Законом України «Про виконавче провадження» порядку.

Згідно із пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.12.2003 року №14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» витрати виконавчого провадження та виконавчий збір стягується за постановою державного виконавця з боржника, якщо останній не виконав рішення добровільно в установлений для цього строк і воно було виконане примусово.

Відповідно до Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 02.04.2012 року стягнення виконавчого збору здійснюється у порядку, визначеному статтею 28 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно з пунктом 3.7 зазначеної Інструкції постанова про стягнення виконавчого збору виноситься при першому надходженні виконавчого документа державному виконавцю на наступний день після завершення строку, наданого боржнику для самостійного виконання рішення. У постанові про стягнення виконавчого збору визначається розмір виконавчого збору, що підлягає стягненню, зазначений у частині першій статті 28 Закону. Примусове стягнення виконавчого збору здійснюється відповідно до вимог Закону.

Матеріали зведеного виконавчого провадження, надіслані на вимогу суду третьою особою, не містять викладених вище підстав, які б свідчили про відсутність обовязку боржника (позивача) сплачувати виконавчий збір за оскаржуваною постановою.

Посилання позивача на закінчення виконавчого провадження відносно ОСОБА_4, суд зазначає, що відповідно до змісту постанови про закінчення виконавчого провадження №50306110 від 20.05.2016 р. провадження закрито на підставі п.8 ч.1 ст.49 Закону України №606.

Відповідно до п.8 ч.1 ст. 49 Закону України №606 (у редакції, чинній на час винесення постанови про закінчення виконавчого провадження №50306110 відносно ОСОБА_4А.) виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Суд зауважує, що закриття провадження з даної підстави не вказує про добровільне виконання рішення суду у строк, визначений державним виконавцем.

Крім того, згідно ч.6 ст. 28 Закону України №606 у разі завершення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 47, пунктами 2 і 8 частини першої статті 49 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня після завершення (закінчення) такого виконавчого провадження відкриває виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору.

Таким чином, закінчення виконавчого провадження відносно ОСОБА_4 на підставі п.8 ч.1 ст. 49 Закону України №606 не свідчить про повне добровільне виконання рішення суду усіма боржниками, та відповідно про відсутність обовязку щодо сплати виконавчого збору дана обставина також не вказує.

Стосовно тверджень позивача про відсутність підстав для стягнення виконавчого збору з неї з огляду на довідки ПАТ КБ «ПриватБанк» та відмітки на виконавчому листі про те, що стягнення не проводилось.

Згідно довідок ПАТ КБ «ПриватБанк» від 12.06.2018 р. та 11.07.2018 р. ОСОБА_4 заборгованості по кредитному договору не має, кредит закрито 02.06.2016 р. Також, сплачено заборгованість зі сплати судових витрат.

Отже, та інформація, що ОСОБА_4 закрито спірний кредит 02.06.2016 р., тоді як виконавче провадження відносно ОСОБА_4 закінчено 20.05.2016 р. у звязку із фактичним виконанням рішення суду, не свідчить про відсутність вчинення виконавчих дій з примусового виконання рішення суду.

Відмітка на виконавчому листі «стягнення не проводилось» датована 17.12.2015 р. та містить посилання на п.10 ч.1 ст. 49 Закону України №606, відповідно до змісту якого виконавче провадження підлягає закінченню у разі направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби. Саме 17.12.2015 р. відповідачем 1 було направлено виконавчий лист до виконання за належністю до третьої особи, про що судом було вказано вище.

Надіслані Печерським районним відділом ДВС міста Києва ОСОБА_2 територіального управління юстиції у м.Києві матеріали зведеного виконавчого провадження беззаперечно свідчать про вчинення виконавчих дій відносно боржника ОСОБА_1

Докази виконання рішення суду ОСОБА_1 у строк, відсутні.

Таким чином, виконання рішення здійснювалось примусово.

Доказів сплати виконавчого збору матеріали справи не містять.

Крім того, суд звертає увагу, що 29.03.2016 р. ОСОБА_1 було подано до ВДВС Печерського РУЮ у м.Києві заяву про зупинення виконавчого провадження у звязку із розглядом апеляційної скарги на рішення суду, який видав виконавчий лист та призначення судової економічної експертизи, що спростовує твердження позивача про те, що їй було не відомо про наявність виконавчого провадження у Печерському районному відділі ДВС міста Києва ОСОБА_2 територіального управління юстиції у м.Києві.

Також, слід зазначити, що ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 08.08.2016 р. (Провадження № 22-ц/774/965/16 Справа № 205/2342/15-ц), апеляційну скаргу відхилено, рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29.05.2015 р. залишено без змін.

Як зазначено у ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно ч. ч. 1-3 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

При цьому судом враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

За таких обставин у сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки постанова державного виконавця про стягнення виконавчого збору є такою, що прийнята у відповідності до чинного законодавства і підстави її скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 9, 72-77, 90, 246-247, 249, 255, 287, 297 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Новокодацького відділу державної виконавчої служби міста Дніпра ОСОБА_2 територіального управління юстиції в Дніпропетровській області та ОСОБА_2 територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Печерський районний відділ державної виконавчої служби міста ОСОБА_2 територіального управління юстиції у місті Києві, про визнання протиправною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя (підпис) В.С. Віхрова

Рішення не набрало законної сили 13.02.19

Суддя В.С. Віхрова

З оригіналом згідно

Помічник судді Ю.Ю. Ковтун