Справа № 813/2063/16
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2019-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2019 рокуЛьвів№ 857/2298/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р.Й.,

суддів Гуляка В.В.,

Ільчишин Н.В.,

з участю секретаря судового засідання Дідик Н.С.,

представника апелянта Сахмана П.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Львові апеляційну скаргу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2018 року(прийняте у м. Львові суддею Мартинюком В.Я. о 15 год 20 хв.; повний текст рішення складено 19.09.2018) в адміністративній справі № 813/2063/16 за позовом Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників податків у м.Львові Міжрегіонального головного управління ДФС до приватного підприємства «Торговий дім «Галпідшипник»» про застосування арешту коштів на рахунках,

В С Т А Н О В И В :

У червні 2016 року спеціалізована державна податкова інспекція з обслуговування великих платників податків у м.Львові Міжрегіонального головного управління ДФС (далі -СДПІ ОВПП у м.Львові МГУ ДФС)звернулася до Львівського окружного адміністративного суду із позовом,у якому просила застосувати арешт коштів приватного підприємства «Торговий дім «Галпідшипник»» (далі - ПП «Торговий дім «Галпідшипник», Підприємство) на рахунках в банках.

Позовні вимоги обгрунтовано тим, що відповідачем не було допущено до проведення позапланової виїзної перевірки службових осіб позивача.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із зазначеним рішенням, його оскаржив Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби (далі - Офіс ВПП ДФС), який вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте без врахування фактичних обставин справи, положень чинного законодавства та з порушенням норм матеріального і процесуального права. Тому просить скасувати рішення суду першої інстанції і прийняти нове рішення, яким задовольнити позов.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що арешт коштів на рахунках платника податків відповідно до абзацу другого підпункту 94.6.2 пункту 94.6 статті 94 Податкового кодексу України (далі - ПК України) здійснюється виключно на підставі рішення суду шляхом звернення контролюючого органу до суду. Жодного рішення податковий орган в такому разі не приймає.

У судовому засіданні представник апелянта підтримав вимоги апеляційної скарги із зазначених вище підстав; просить апеляційну скаргу задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що ПП «Торговий дім «Галпідшипник» взято на облік у контролюючих органах 26.01.1996 за №3312, що підтверджується довідкою позивача від 22.06.2016 за №147.

Наказом голови комісії з реорганізації, заступника начальника СДПІ з ОВПП у м.Львові Міжрегіонального головного управління ДФС від 17.06.2016 за №169 на підставі підпункту 78.1.11 пункту 78.1 статті 78 ПК України призначено позапланову виїзну перевірку ПП «Торговий дім «Галпідшипник» з питань дотримання податкового законодавства за проведеними фінансово-господарськими взаємовідносинами з контрагентами-по-купцями та контрагентами-продавцями за 2014-2016 роки щодо правильності нарахування та сплати до бюджету України податку на додану вартість та витрат, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування з податку на прибуток підприємства при проведенні фінансово-господарських відносин.

Проте, відповідачем було відмовлено у допуску посадових осіб позивача до проведення перевірки, що підтверджується відповідними актами від 21.06.2016 за №97/28-06-14-00/19170443 та від 21.06.2016 за №99/28-06-14-00/19170443.

З огляду на викладене, контролюючий орган звернувся до суду з позовом про застосування арешту коштів на рахунках платника податків на підставі підпункту 94.2.3 пункту 94 статті 94 ПК України.

Суд першої інстанції мотивував рішення про відмову в задоволенні позову тим, що зверненню податкового органу до суду з вимогами про застосування арешту коштів повинно передувати рішення податкового органу про застосування адміністративного арешту майна платника податків.

Такі висновки суду першої інстанції, на переконання колегії суддів апеляційного суду, відповідають нормам матеріального права, фактичним обставинам справи і є правильними з огляду на таке.

Відповідно до підпункту 94.2.3 пункту 94.2 статті 94 ПК України відмова платника податків від проведення документальної або фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу є підставою для арешту майна платника.

Відповідно до пункту 94.4 статті 94 ПК України арешт може бути накладено контролюючим органом на будь-яке майно платника податків, крім майна, на яке не може бути звернено стягнення відповідно до закону, та коштів на рахунку платника податків. Аналогічні положення утримує пункт 2.3. розділу ІІ Порядку застосування адміністративного арешту майна платника податків, затверджений наказом Міністерства доходів і зборів України від 10 жовтня 2013 року № 568, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 31 жовтня 2013 року за № 1839/24371 (далі - Порядок № 568).

Звертаючись до суду з позовом про застосування арешту коштів на рахунках, податковий орган підставою його застосування визначив підпункт 94.2.3 пункту 94.2 статті 94 ПК України.

Суд вважає, що ця підстава визначена для застосування адміністративного арешту майна платника податків, який застосовується рішенням керівника контролюючого органу.

Положеннями підпункту 94.6.2 пункту 94.6 статті 94 ПК України передбачено, що арешт коштів на рахунку платника податків здійснюється виключно на підставі рішення суду шляхом звернення контролюючого органу до суду.

З наведеного видно, що на законодавчому рівні положеннями норм податкового законодавства розрізненні правові поняття щодо арешту майна та арешту на кошти, що знаходяться в банківських установах платника податків.

Не зважаючи на те, що кошти є також складовою майна платника податків, що складає загальний об'єкт, в той же час має свої особливості та різницю виникнення підстав для вчинення відповідних дій пов'язаних із встановленням певного виду обмеження щодо такого майна (коштів), у вигляді арешту, а також можливим порядком його застосування. Обидва види арешту розрізняються процедурою застосування - або за рішенням керівника податкового органу (щодо майна, відмінного від коштів), або за рішенням суду (арешт коштів). В зв'язку з чим, має місце різна правова природа виникнення та регулювання цих предметів, які не можна вважати тотожними в межах спірних правовідносинах.

На користь такого висновку також свідчить пункт 7.3 розділу VII Порядку № 568, який встановлює, що для застосування арешту коштів на рахунку платника податків орган доходів і зборів подає до суду позовну заяву в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України, у день прийняття рішення про застосування адміністративного арешту майна платника податків.

Аналізуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що рішення про застосування адміністративного арешту майна платника податків має передувати зверненню податкового органу до суду із вимогами про застосування арешту коштів, а підстави, визначені пунктом 94.2 статті 94 ПК України, є передумовою саме для застосування адміністративного арешту майна податковим органом.

Крім того, відповідно до підпункту 20.1.33 пункту 20.1 статті 20 ПК України до повноважень податкового органу законодавець відніс право цього суб'єкта владних повноважень звертатися до суду щодо накладення арешту на кошти та інші цінності, що знаходяться в банку, платника податків, який має податковий борг, у разі якщо у такого платника податків відсутнє майно та/або його балансова вартість менша суми податкового боргу, та/або таке майно не може бути джерелом погашення податкового боргу.

Правовий зміст та аналіз наведених норм матеріального права у їх взаємному зв'язку, свідчить про те, що законодавством чітко встановлена не тільки процесуальна можливість на звернення до суду з законодавчо визначеним предметом позову, що складає суть вимог, але ж і за наявністю підстав (умов), за яких існує правова можливість для задоволення таких вимог.

В цьому випадку такими правовими підставами (умовами) є саме: або наявність податкового боргу, у разі якщо у такого платника податків відсутнє майно та/або його балансова вартість менша суми податкового боргу, та/або таке майно не може бути джерелом погашення податкового боргу.

Звертаючись до суду з позовом, податковий орган єдиною підставою застосування арешту коштів на рахунках платника податку визначив положення підпункту 94.2.3 пункту 94.2 статті 94 ПК України(не допуск до перевірки), яка взагалі є підставою лише для застосування адміністративного арешту майна. Жодних інших підстав (наявність боргу, відсутність майна, передумови застосування арешту коштів) податковим органом не заявлено та не доводиться.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 04.09.2018 у справі №813/2018/17.

Враховуючи викладене, висновки суду першої інстанції про наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог є обґрунтованими та такими, що узгоджуються з вимогами законодавства та відповідають дійсним обставинам справи,а доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, рішення суду першої інстанції є законним, тому підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2018 року в адміністративній справі № 813/2063/16- без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. Й. Коваль
судді В. В. Гуляк
Н. В. Ільчишин
Постанова складена у повному обсязі 14 лютого 2019 року.