Справа № 0640/4010/18
Суддя: Кузьменко Л.В.
Дата ухвалення: 2019-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 0640/4010/18

Головуючий у 1-й інстанції: Горовенко Анна Василівна

Суддя-доповідач: Кузьменко Л.В.

12 лютого 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Кузьменко Л.В.

суддів: Шидловського В.Б. Іваненко Т.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Комунального підприємства "Виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство №14" Житомирської міської ради на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 02 листопада 2018 року (рішення ухвалене суддею Горовенко А.В. в м.Житомир, повний текст судового рішення складено 16 листопада 2018 року) у справі за адміністративним позовом Комунального підприємства "Виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство №14" Житомирської міської ради до Управління Держпраці у Житомирській області, третя особа - Виконавчий комітет Житомирської міської ради про скасування протоколу №ЖТ 2049/84/АВ/П/ПТ від 10.07.2018 та постанови №ЖИ112ЖТ2049/84/П/ПТ/ЗБ-ФС від 27.07.2018,

В С Т А Н О В И В :

Комунальне підприємство "Виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство №14" Житомирської міської ради звернулося до суду з позовом, в якому просить скасувати протокол про адміністративне правопорушення №ЖТ 2049/84/АВ/П/ПТ від 10.07.2018 та постанову Управління Держпраці у Житомирській області №ЖИ112ЖТ2049/84/АВ/П/ПТ/ЗБ-ФС про накладення штрафу від 27.07.2018.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що вказані відповідачем в оскаржуваному протоколі та у постанові про накладення штрафу порушення ч.1 ст.83 та ст.116 Кодексу законів про працю України щодо невиплати колишнім працівникам належних їм сум при звільненні є безпідставними, оскільки засновником підприємства є територіальна громада міста Житомира в особі Житомирської міської ради. Міська рада в межах повноважень, визначених Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», приймає рішення про створення та ліквідації такого підприємства. Житомирська міська рада своїм рішенням від 06.09.2016 №326 вирішила припинити діяльність КП "ВЖЕП №14" та достроково розірвати Договір від 10.09.2013 про надання послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкової території, який був укладений між КП "ВЖЕП №14" та Житомирською міською радою строком на 10 років. Зазначає, що припинення діяльності позивача планувалося засновником ще у 2016 році на підставі рішення сесії Житомирської міської ради від 06.09.2016 №326. За переконанням позивача, засновник - Житомирська міська рада, плануючи припинення діяльності КП "ВЖЕП №14", зобов"язана була завчасно передбачити в місцевому бюджеті відповідні кошти. Крім того, зазначає, що для реалізації рішення Житомирської міської ради від 25.05.2018 №549 позивач листом від 30.05.2018 звертався до міського голови Сухомлина С.І. з проханнями виділити необхідні кошти з бюджету в сумі 871334 грн. для реалізації рішення щодо припинення діяльності підприємства. Проте 07.06.2018 відмовлено у виділенні вказаних коштів.

Позивач акцентує увагу на тому, що відмова засновника - Житомирської міської ради у виділенні коштів на реалізацію процедури ліквідації підприємства - позивача спричинила виникнення заборгованості перед вивільненими працівниками. Відповідач при винесення постанови про накладення штрафу не дослідив обставин припинення діяльності підприємства та наявності виділених на це коштів, а тому прийняв безпідставне рішення.

Крім того, позивач зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення №ЖТ2049/84/АВ/П/ПТ було складено 10.07.2018, проте постанова про накладення штрафу була винесена відповідачем 27.07.2018, тобто після спливу 10-ти денного терміну, з дня складення акту про виявлене правопорушення.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 02 листопада 2018 року в задоволенні позову Комунального підприємства "Виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство №14" Житомирської міської ради відмовлено.

З рішенням суду першої інстанції позивач не погодився, подав апеляційну скаргу, в якій з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповноти з'ясування обставин справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції, а провадження у справі закрити, оскільки вважає, що до адміністративної відповідальності відповідач притягнув не ту особу, якій належить відповідати за вчинене правопорушення, крім того, оскаржувану постанову відповідач виніс після спливу 10-денного строку.

У відзиві на апеляційну скаргу Управління Держпраці у Житомирській області просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В судове засідання представники сторін та третьої особи не прибули, про день, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином.

Відповідно до ч.9 ст.205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з'явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Згідно п.2 ч.1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

З огляду на викладене та у зв'язку із неприбуттям учасників справи у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, а також враховуючи те, що справу можливо вирішити на підставі наявних у ній доказів, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню та погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог, з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що Комунальне підприємство "Виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство №14" Житомирської міської ради (далі - КП «ВЖРЕП №14»), , засновником (учасником) юридичної особи є Житомирська міська рада, основний вид економічної діяльності юридичної особи за КВЕД - 81.10: комплексне обслуговування об"єктів, місцезнаходження юридичної особи: вул.Генерала Всеволода Петріва, буд.5, м.Житомир, 10004, з 19.10.2018 перебуває в стані припинення (а.с.148-149).

Начальником управління Держпраці у Житомирській області Сечіним С.М., на підставі звернення працівника про порушення стосовного нього законодавства про працю (№379 від 22.06.2018), видано наказ №1124 від 09.07.2018 про проведення заходу державного контролю у формі інспекційного відвідування у КП «ВЖРЕП №14» з питань додержання позивачем законодавства про працю в частині припинення трудових відносин та виплати розрахункових коштів, на підставі вказаного наказу 09.07.2018 видано направлення на проведення заходу державного контролю (а.с. 144, 145).

З 09.07.2018 по 10.07.2018 службовими особами управління Держпраці у Житомирській області відповідно до статті 259 Кодексу законів про працю України, ч.3 ст.34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», п.19 та п.31 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 №295 проведено інспекційне відвідування КП «ВЖРЕП №14» за результатами якого складено акт №ЖТ2049/84/АВ від 10.07.2018 (далі - акт інспекційного відвідування) (а.с.50-56).

В акті інспекційного відвідування зазначено, що в ході проведення інспекційного відвідування встановлено, зокрема, що в порушення ч.1 ст.116 та ч.1 ст.83 Кодексу законів про працю України, а саме при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому при звільненні проводиться не в день звільнення, у разі звільнення працівника йому не виплачена грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної відпустки, так відповідачем встановлено, що відповідно до наказу №34-К від 06.06.2018 «Про звільнення працівників підприємства за скороченням штатів» з 08.06.2018 звільнено 72 працівника підприємства за п.1 ст.40 Кодексу законів про працю України, загальна сума заборгованості по виплаті розрахункових коштів станом на 08.06.2018 становила 735,4 тис. грн, порушення встановлено відносно 72 працівників та триває на день складення акту інспекційного відвідування (а.с.54 -55).

За наслідками інспекційного відвідування 10.07.2018 уповноваженою особою управління Держпраці у Житомирській області складено протокол про адміністративне правопорушення №ЖТ2049/84/АВ/П/ПТ, зі змісту якого вбачається, що директором КП «ВЖРЕП №14» ОСОБА_4 вчинено правопорушення ч.1 ст.116 та ч.1 ст.83 Кодексу законів про працю України (а.с.44-45).

На підставі акту інспекційного відвідування відповідачем 10.07.2018 винесено припис №ЖТ2049/84/АВ/П, відповідно до якого вказано КП «ВЖРЕП №14» до 09.10.2018 усунути, зокрема, порушення ч.1 ст.116 та ч.1 ст.83 Кодексу законів про працю України, а також у строк до 09.10.2018 письмово інформувати управління Держпраці у Житомирській області про виконання вимог припису (а.с.48-49).

16.07.2018 відповідачем, на підставі акту інспекційного відвідування, прийнято рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу №ЖТ2049/84/АВ/П/ПТ/3Б та призначено її до розгляду на 27.07.2018 (а.с.75), про що повідомлено позивача шляхом надсилання повідомлення рекомендованим поштовим відправленням 17.07.2018 (а.с.75, 76).

27 липня 2018 року на підставі акту інспекційного відвідування відповідачем винесено постанову №ЖИ12ЖТ/2049/84/АВ/П/ПТ/3Б-ФС про накладення на КП «ВЖРЕП №14» штрафу в розмірі 11169 грн. за порушення ч.1 ст. 116 Кодексу законів про працю України в частині невиплати в день звільнення працівникам всіх сум, що належать їм при звільненні та ч.1 ст.83 Кодексу законів про працю України в частині невиплати працівникам у разі звільнення грошової компенсацій за всі невикористані ними дні щорічної відпустки. Зазначено, що дані порушення призвели до порушення права працівників на отримання коштів, гарантованих державою в строки, передбачені законодавством про працю. Такі порушення встановлено відносно 72-х працівників та є триваючими на день складення акту інспекційного відвідування (а.с.46-47).

Судами встановлено, що відповідно до п.1 рішення двадцятої сесії сьомого скликання Житомирської міської ради від 06.09.2016 №326 «Про припинення окремих комунальних підприємств житлового господарства Житомирської міської ради шляхом приєднання» вирішено припинити комунальні підприємства житлового господарства Житомирської міської ради у зв"язку зі зміною організаційних правовідносин у багатоквартирних будинках комунальної власності (створення об"єднання співвласників багатоквартирних будинків, призначення управителів багатоквартирних будинків після проведення конкурсу), зокрема КП «ВЖРЕП №14» шляхом приєднання до КП «ВЖРЕП №6» (правонаступника) (а.с.57-58).

КП «ВЖРЕП №14» на виконання пропозиції Житомирської міської ради, викладеної у листі №18/2367 від 27.03.2018, уклало додаткову угоду №1 до договору від 06.09.2013 на виконання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Згідно з п.1 додаткової угоди №1 внесено зміни до пункту 5.2 розділу 5 договору від 06.09.2013 на виконання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та викладено його у такій редакції: «Строк цього Договору починає свій перебіг у момент визначений у п.5.1 цього Договору та закінчується 9 червня 2018 року» (а.с.59, 60).

Листом за вих.№207 від 30.05.2018 КП «ВЖРЕП №14» звернулось до голови Житомирської міської ради Сухомлина С.І. з проханням виділити з місцевого бюджету необхідні кошти для проведення процедури припинення підприємства (а.с.61).

Житомирська міська рада листом вих.№2-990 від 07.06.2018 за підписом виконуючого обов"язків начальника управління житлового господарства Оніщенка А.А. повідомила позивача, що видатки міського бюджету розподілено на виконання прийнятих міською радою програм та заходів, враховуючи відсутність фінансового ресурсу, запропоновано розглянути можливість виплати компенсації працівникам підприємства за рахунок погашення існуючої, станом на 31.03.2018, дебіторської заборгованості в сумі 1047 тис. грн. (а.с.62).

10 липня 2018 року позивач листом за вих.№241 повторно звернувся до голови Житомирської міської ради Сухомлина С.І. з проханням виділити кошти з місцевого бюджету для виплати вихідної допомоги працівникам підприємства та сплати податків на вихідну допомогу, оскільки скорочення працівників КП «ВЖРЕП №14» відбулося за ініціативи Житомирської міської ради (а.с.63).

Виконавчий комітет Житомирської міської ради листом №18/5712 від 02.08.2018 повідомив директора КП «ВЖРЕП №14», що відповідно до положень Закону України «Про державну допомогу суб"єктам господарювання» фінансова допомога з місцевого бюджету на відновлення платоспроможності та/або довгострокової рентабельності шляхом збільшення статутного капіталу КП «ВЖРЕП №14» є неможливою. Повторно запропоновано розглянути можливість виплати компенсації працівникам підприємства за рахунок погашення існуючої, станом на 30.06.2018, дебіторської заборгованості (а.с.63 зворот - 64).

Вказані обставини, протокол про адміністративне правопорушення та постанова про накладення штрафу є предметом цього позову, оскільки позивач вважає їх протиправними.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч.ч.1,2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05.04.2007 №877-У (далі - Закон № 877), відносини, пов'язані зі здійсненням державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, регулюються цим Законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 2 Закону №877-У, заходи контролю здійснюються органами державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами.

Відповідно до п. 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №96 (далі - Положення №96), Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Статтею 259 Кодексу законів про працю України визначено, що державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 4 ст. 2 Закону України № 877-У, заходи контролю здійснюються органами державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами.

Так, згідно зі ст. 12 Конвенції МОП № 81, інспектори праці, забезпечені відповідними документами, що засвідчують їхні повноваження, мають право безперешкодно, без попереднього повідомлення і в будь-яку годину доби проходити на будь-яке підприємство, яке підлягає інспекції, та здійснювати будь-який огляд, перевірку чи розслідування, які вони можуть вважати необхідними для того, щоб переконатися у тому, що правові норми суворо дотримуються. Згідно зі ст. 16 вказаної Конвенції інспекції на підприємствах проводяться так часто і так ретельно, як це необхідно для забезпечення ефективного застосування відповідних правових норм.

Тобто, Конвенція МОП № 81 визначає безумовне дискреційне повноваження інспектора самостійно приймати рішення щодо необхідності проведення інспектування того чи іншого роботодавця для того, щоб переконатися у тому, що правові норми суворо дотримуються.

Разом з тим, пунктами 1 та 3 Положення про Управління Держпраці у Житомирській області, затвердженого Наказом Державної служби України з питань праці №8 від 04.02.2016, передбачено, що Управління Держпраці у Житомирській області є територіальним органом Державної служби України з питань праці, що їй підпорядковуються. Основними завданнями Управління Держпраці є, зокрема, реалізація державної політики у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Відповідно до положень п.1 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 №295 (далі - Порядок №295), який набрав чинності 16.05.2017, цей Порядок визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю (далі - об'єкт відвідування).

Згідно з п.п.1 ч.1 п.5 Порядку №295 інспекційні відвідування проводяться, зокрема, за зверненням працівника про порушення стосовно нього законодавства про працю.

Відповідно до пунктів 19 - 24 Порядку №295 за результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю припис про їх усунення. Акт складається в останній день інспекційного відвідування або невиїзного інспектування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та керівником об"єкта відвідування або його уповноваженим представником. Припис є обов"язковою для виконання у визначені строки письмовою вимогою інспектора праці про усунення об"єктом відвідування порушень законодавства про працю, виявлених під час інспекційного відвідування або невиїзного інспектування. Припис вноситься об'єкту відвідування не пізніше ніж протягом наступного робочого дня після підписання акта (відмови від підписання), а в разі наявності зауважень наступного дня після їх розгляду. У приписі зазначається строк для усунення виявлених порушень. Припис складається у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, який проводив інспекційне відвідування або невиїзне інспектування, та керівником об'єкта відвідування або його уповноваженим представником.

Пунктом 29 Порядку №295 передбачено, що заходи до притягнення об'єкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності за використання праці неоформлених працівників, несвоєчасну та не у повному обсязі виплату заробітної плати, недодержання мінімальних гарантій в оплаті праці вживаються одночасно із внесенням припису незалежно від факту усунення виявлених порушень у ході інспекційного відвідування або невиїзного інспектування.

Відповідно до п.3 та п.4 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 №509 (далі - Порядок №509) уповноважена посадова особа не пізніше ніж через 10 днів з дати складення акта приймає рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу (далі - справа).

Справа розглядається у п'ятнадцятиденний строк з дня прийняття рішення про її розгляд.

З огляду на викладене, не заслуговують на увагу доводи скаржника щодо того, що акт інспекційного відвідування №ЖТ2049/84/АВ складено 10.07.2018, а постанова про накладення штрафу винесена 27.07.2018 - з порушенням 10-ти денного терміну, оскільки прийняття рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу та винесення рішення (постанови) про накладення штрафу є різними за своєю суттю документами.

Разом з тим, приписами ст.43 Конституції України кожному гарантовано право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду діяльності, реалізовує програми професійно - технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Згідно зі ст.1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Факт допущення порушень ч.1 ст.116 Кодексу законів про працю України та ч.1 ст.83 Кодексу законів про працю України позивачем не заперечується як у позовній заяві так і в апеляційній скарзі

Частиною 1 статті 116 Кодексу законів про працю України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно до ч.1 ст.117 Кодексу законів про працю України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно ч.1 ст.83 Кодексу законів про працю України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

З аналізу наведених норм законодавства вбачається, що правовою підставою для винесення постанови про накладення штрафу є, зокрема, встановлення факту невиплати працівникам підприємства належних їм сум при звільненні.

Щодо доводів позивача з приводу безпідставності прийняття оскаржуваних рішень, оскільки засновником КП «ВЖРЕП №14» - Житомирською міською радою не передбачено, та не виділено з місцевого бюджету коштів для виплати вихідної допомоги вивільненим працівникам під час реорганізації підприємства та відсутності особистих коштів у КП «ВЖРЕП №14» , то суд першої інстанції правильно вказав, що в силу положень ч.1 ст.96 Цивільного кодексу України, юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями.

Згідно з ч.3 ст.96 Цивільного кодексу України, учасник (засновник) юридичної особи, не відповідає за зобов'язаннями юридичної особи, а юридична особа не відповідає за зобов'язаннями її учасника (засновника), крім випадків установлених установчими документами та законом.

Частиною 2 статті 219 Господарського кодексу України визначено, що засновники суб'єкта господарювання не відповідають за зобов'язаннями цього суб'єкта, крім випадків, передбачених законом або установчими документами про створення даного суб'єкта.

Положеннями Статуту КП «ВЖРЕП №14», затвердженого рішенням Житомирської міської ради від 18.12.2017 №860 (далі - Статут) передбачено, що КП «ВЖРЕП №14» (далі - Підприємство) засноване на власності територіальної громади м.Житомира. Засновником підприємства є територіальна громада міста Житомира в особі Житомирської міської ради (надалі - Засновник) (а.с.117-126).

Пунктом 3.7 Розділу 3 «Юридичний статус Підприємства» Статуту визначено, що підприємство несе відповідальність за свої зобов"язання в межах належного йому майна згідно з чинним законодавством України.

Підприємство не несе відповідальності за зобов"язання Засновника, Засновник не несе відповідальності за зобов"язаннями Підприємства.

Відповідно до пп.5.6.11 п.5.6 Розділу 5 «Управління Підприємством» Статуту директор Підприємства несе особисту відповідальність за формування та виконання фінансових планів та своєчасну виплату заробітної плати працівникам Підприємства, ефективне і раціональне використання коштів підприємства.

Згідно з абз.2 п.8.3 Розділу 8 «Господарська діяльності Підприємства» Статуту джерелом коштів на оплату праці працівників Підприємства є частина доходу, одержаного в результаті його господарської діяльності.

Відтак, правильними є висновки суду першої інстанції про те, що за наявні у КП «ВЖРЕП №14» зобов'язання, зокрема з приводу своєчасності виплати заробітної плати та вихідної допомоги вивільненим працівникам під час реорганізації такого підприємства, Житомирська міська рада, як засновник КП «ВЖРЕП №14» не відповідає, за його зобов'язаннями.

Згідно з ч.4 ст.91 Цивільного кодексу України цивільна правоздатність юридичної особи виникає з моменту її створення і припиняється з дня внесення до Єдиного державного реєстру запису про її припинення.

КП «ВЖРЕП №14» на день винесення рішення по справі не припинено, як юридична особа, а відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань з 19.10.2018 перебуває в стані припинення, саме тому твердження представника позивача щодо припинення діяльності такого підприємства, на переконання суду, є необґрунтованими.

Окрім того, відповідно до правових висновків Верховного Суду викладених у постанові від 30.01.2018 у справі №219/9544/2015-ц відповідальність зі сплати заборгованості по заробітній платі на користь колишніх працівників комунального підприємства, яке є самостійним об'єктом господарювання та юридичною особою, покладено виключно на комунальне підприємство, в штаті якого перебував колишній працівник, при цьому орган місцевого самоврядування, як засновник комунального підприємства, не може нести зобов'язання по сплаті заборгованості з оплати праці.

У постанові Верховного Суду від 28.02.2018 у справі №749/714/17 зроблено висновок про те, що перебування комунального підприємства в стані припинення та відсутність коштів на рахунках підприємства не є підставою для стягнення сум заробітної плати на користь колишнього працівника комунального підприємства з міської ради, як засновника комунального підприємства.

Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції при постановлені рішення у справі правильно застосував норми матеріального права та не допустив порушення норм процесуального права. Тому підстав для задоволення апеляційної скарги колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Комунального підприємства "Виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство №14" Житомирської міської ради залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 02 листопада 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом 30 днів, з урахуванням положень ст.329 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Постанова суду складена в повному обсязі 12 лютого 2019 року.

Головуючий Кузьменко Л.В.

Судді Шидловський В.Б. Іваненко Т.В.