Справа № 605/567/17
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2019-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2019 рокуЛьвів№ 857/580/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді: Кухтея Р.В.

суддів: Носа С.П., Шевчук С.М.

з участю секретаря судового засідання: Олійник А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2018 року (ухвалене в порядку письмового провадження за правилами загального позовного провадження головуючим-суддею Дерех Н.В. в м. Тернополі) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Підгаєцької міської ради Підгаєцького району Тернопільської області про визнання протиправними рішення, дій, та бездіяльності, зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернулася в суд з адміністративним позовом до Підгаєцької міської ради Підгаєцького району Тернопільської області (далі - міська рада, відповідач), в якому просила визнати протиправними дії відповідача у встановленні в пункті шостому рішення міської ради №131 від 06.04.2016 «Про розгляд заяви гр.ОСОБА_1.» строку реалізації права на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (строку реалізації цього рішення) в один рік, з моменту його прийняття та передачу земельної ділянки запланованої позивачу до відведення у власність третім особам, визнати протиправною бездіяльність відповідача з ненадання їй примірнику рішення та ознайомлення з результатами розгляду її звернення з цього питання, визнати нечинним вказане рішення та зобов'язати відповідача вчинити дії з надання дозволу згідно поданого нею звернення в установленому законом порядку, а також надати примірник рішення про дозвіл на розроблення проекту землеустрою та забезпечити можливість його реалізації у розумні строки з моменту отримання.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 19.11.2018 провадження в адміністративній справі було закрито на підставі п.1 ч.1 ст.238 КАС України у зв'язку з неналежністю її розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Не погодившись з оскаржуваною ухвалою, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій через порушення норм процесуального права просить її скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає прийняття позитивного рішення про надання її у власність, оскільки процес передачі земельної ділянки громадянам у власність є поетапним, першим з яких є надання уповноваженим органом такого дозволу. При цьому, вказує на те, що рішення про надання відповідного дозволу не є безпосереднім спором про право, адже право власності на земельну ділянку за таким рішенням не виникає. Крім того, зазначає, що передача земельної ділянки у власність іншій особі, стосовно якої вона зверталася із заявою про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою не свідчить, що спір має ознаки приватно-правового характеру, оскільки дозвіл на розроблення документації із землеустрою може бути наданий також на іншу земельну ділянку, вільну від прав третіх осіб та у разі його надання не тягне за собою правової гарантії набуття речового права щодо конкретної земельної ділянки, а тільки породжує право у суб'єкта звернення на виготовлення необхідної документації із землеустрою.

Представники сторін в судове засідання не з'явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання.

Проте, їх неявка, в контексті положень ч.2 ст.313 КАС України, не перешкоджає розгляду справи.

Згідно ч.4 ст.229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скарги слід залишити без задоволення, а ухвалу Тернопільського окружного адміністративного суду від 19.11.2018 без змін, виходячи з наступного.

Закриваючи провадження по справі, суд першої інстанції виходив з того, що земельна ділянка, дозвіл на розроблення проекту землеустрою якої просила надати позивач, передана безоплатно у власність гр.ОСОБА_2, а тому прийшов до висновку, що після встановлення факту реєстрації права власності на земельну ділянку за фізичною особою, спір стосується не лише правомірності рішення відповідача, а й безпосередньо самого права власності на конкретну земельну ділянку.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12.10.1978 у справі «Zand v. Austria» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Згідно ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до ч.1 ст.5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Згідно ч.1 ст.19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження, спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, спорах між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень, спорах, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів, за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб'єкту законом, спорах щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму, спорах фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації, спорах щодо вилучення або примусового відчуження майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій та інших подібних органів, рішення яких є обов'язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб, спорах щодо формування складу державних органів, органів місцевого самоврядування, обрання, призначення, звільнення їх посадових осіб, спорах фізичних чи юридичних осіб щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності замовника у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України «Про особливості здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб оборони», за винятком спорів, пов'язаних із укладенням договору з переможцем переговорної процедури закупівлі, а також зміною, розірванням і виконанням договорів про закупівлю, спорах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів охорони державного кордону у справах про правопорушення, передбачені Законом України «Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень».

У пункті сьомому частини першої статті 4 цього Кодексу міститься визначення, за яким суб'єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні публічно-владних управлінських функцій.

01.04.2010 рішенням Конституційного Суду України №10-рп/2010 визначено, що положення п.1 ч.1 ст.17 КАС України (п.1 ч.2 ст.17 КАС України в редакції, чинній на момент пред'явлення позову) стосовно поширення компетенції адміністративних судів на «спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності» слід розуміти так, що до публічно-правових спорів, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів, належать і земельні спори фізичних чи юридичних осіб з органом місцевого самоврядування як суб'єктом владних повноважень, пов'язані з оскарженням дій чи бездіяльності.

Таким чином, до юрисдикції адміністративних судів належать ті земельні спори, в яких орган державної влади чи орган місцевого самоврядування виступає у якості суб'єкта владних повноважень.

Разом з тим, у випадку, якщо суб'єкт у спірних правовідносинах не здійснює владні управлінські функції щодо іншого суб'єкта, який є учасником спору, такий спір не має встановлених нормами КАС України ознак справи адміністративної юрисдикції та, відповідно, не повинен вирішуватись адміністративним судом.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, позов мотивується тим, що його предметом є захист права позивача на користування земельною ділянкою.

Так, відповідно до рішення VII сьомого скликання Підгаєцької міської ради Підгаєцького району Тернопільської області №131 від 06.04.2016 «Про розгляд заяви гр.ОСОБА_1.», було надано дозвіл позивачу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0,1000 га, що знаходиться в межах АДРЕСА_1, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за рахунок земель не наданих у власність та постійне користування рілля, при виконанні умов визначених власником землі та іншими державними виконавчими органами.

Разом з тим, 11.05.2018 рішенням 27 сесії VII скликання Підгаєцької міської ради Підгаєцького району №606 було затверджено гр.ОСОБА_2 проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1000 га із земель не наданих у власність або постійне користування сільськогосподарського призначення (рілля), що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1, а також вирішено передати безоплатно у власність гр.ОСОБА_2 земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1000 га із земель не наданих у власність або постійне користування сільськогосподарського призначення (рілля), що знаходиться за цією адресою та тим самим кадастровим номером.

При цьому, судом встановлено, що гр.ОСОБА_2 є власником спірної земельної ділянки, площею 0,1 га, яка знаходиться за вищевказаною адресою, що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав не нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна, сформованого 14.11.2018.

Таким чином, з урахуванням набуття гр.ОСОБА_2 права власності на земельну ділянку, дозвіл на розроблення проекту землеустрою якої просить надати позивач, задоволення позовних вимог або відмова в їх задоволенні вирішить майнові права третьої особи або позбавить її права власності.

З урахуванням викладених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що у разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про передачу земельної ділянки у власність або оренду, тобто ненормативного акту, який вичерпує свою дію після його реалізації, оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки, а також правомірності затвердження іншим особам проекту із землеустрою щодо відведення цієї земельної ділянки має вирішуватись у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про право цивільне.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що даний спір не є публічно-правовим, оскільки заявлені позовні вимоги стосуються правомірності набуття фізичними особами права власності на земельні ділянки, а тому породжують спір про право.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постанові Верховного Суду від 13.02.2018 по справі №490/3815/14, що узгоджується з положеннями ч.5 статті 242 КАС України. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд України у постановах від 25.11.2015 по справі №339/113/14 та від 24.02.2015 по справі №21-34а15.

Статтею 19 ЦПК України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

За результатом розгляду справи суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для закриття провадження в адміністративній справі, оскільки спір у цій справі не є публічно-правовим та не належить до юрисдикції адміністративних судів. Водночас, рішення суду про закриття справи не обмежує сторони у реалізації свого права на захист в порядку цивільного судочинства, за правилами якого слід розглядати дану справу, виходячи з характеру та суб'єктного складу спірних правовідносин.

Відповідно до ч.1 ст.238 КАС України, суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Отже при винесенні оскаржуваної ухвали судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.

Одночасно слід зазначити, що доводи апелянта про можливість надання дозволу на розроблення проекту землеустрою іншої земельної ділянки, вільної від прав третіх осіб, не можуть бути оцінені судом апеляційної інстанції як незгода із оскаржуваним судовим рішенням, оскільки такі не були предметом дослідження судом першої інстанції, а виникли лише після встановлення обставини передачі спірної земельної ділянки іншій особі.

Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване судове рішення ухвалене з дотриманням норм процесуального права, а висновки суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному з'ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, які не спростовані доводами апеляційної скарги, у зв'язку з чим відсутні підстави для її задоволення.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Тернопільського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2018 року по справі №605/567/17 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Р. В. Кухтей
судді С. П. Нос
С. М. Шевчук
Повне судове рішення складено 14.02.2019.