Справа № 9901/741/18
Суддя: Гриців М.І.
Дата ухвалення: 2019-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

Іменем України

07 лютого 2019 року

Київ

справа №9901/741/18

адміністративне провадження №П/9901/741/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого Гриціва М.І.,

суддів: Анцупової Т.О., Берназюка Я.О., Коваленко Н.В., Стародуба О.П.

за участю:

секретаря судового засідання Журіної О.О.,

позивача - ОСОБА_1,

представників:

позивача - адвоката ОСОБА_2,

Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів (далі - КДКП, Комісія) - Погребняка С.П.,

розглянув у судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів про визнання протиправним та скасування рішення, -

встановив:

ОСОБА_1 подав до Верховного Суду як суду першої інстанції адміністративний позов до КДКП з вимогами визнати протиправним та скасувати рішення Комісії від 04 липня 2018 року № 301/дп-18 «Про накладення дисциплінарного стягнення щодо заступника керівника Мелітопольської місцевої прокуратури Запорізької області ОСОБА_4 та прокурора цієї ж прокуратури ОСОБА_1.» (далі - Спірне рішення). Цим рішенням Комісія визнала ОСОБА_1 винним у вчиненні дисциплінарного проступку у виді одноразового грубого порушення правил прокурорської етики, передбаченого пунктом 6 частини першої статті Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII «Про прокуратуру» (далі - Закон № 1697-VII), і наклала на нього дисциплінарне стягнення у виді звільнення з органів прокуратури.

Приводами для ухвалення КДКП Спірного рішення були дисциплінарна скарга прокурора Запорізької області Романова В.П. від 16 лютого 2018 року та керівника Генеральної інспекції Генеральної прокуратури України ОСОБА_5 від 13 березня 2018 року про вчинення дисциплінарного проступку прокурором ОСОБА_1

Комісія рішенням від 21 березня 2018 року № 119дп-18 ці дві скарги об'єднала в одне дисциплінарне провадження.

Підставами для подання скарги стали такі фактичні обставини.

ОСОБА_1 з 14 грудня 2015 року і до дня подання дисциплінарних скарг обіймав посаду прокурора Мелітопольської місцевої прокуратури Запорізької області. З того самого числа ОСОБА_4 обіймав посаду заступника керівника Мелітопольської місцевої прокуратури Запорізької області.

Мелітопольський відділ поліції Головного управління Національної поліції у Запорізькій області (далі - ВП ГУНП у Запорізькій області) здійснював досудове розслідування у межах кримінального провадження, зареєстрованого в Єдиному реєстрі досудових розслідувань (далі - ЄРДР) 11 листопада 2016 року за конкретним номером. Провадження було розпочато за ознаками частини першої статті 190 Кримінального кодексу України (далі - КК) (шахрайство). Підозрюваною у цьому провадженні є ОСОБА_6, яка згідно з повідомленням про підозру шляхом обману заволоділа майном потерпілої ОСОБА_7 (далі буде згадуватися як кримінальне провадження за ознаками статті 190 КК).

Нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні за статтею 190 КК у формі процесуального керівництва здійснював прокурор Мелітопольської місцевої прокуратури Запорізької області ОСОБА_1.

06 листопада 2017 року в ЄРДР зареєстровано кримінальне провадження № 0003519 за ознаками частини третьої статті 368 КК (далі - кримінальне провадження за ознаками частини третьої статті 368 КК).

Із матеріалів цього провадження було встановлено, що прокурор Мелітопольської місцевої прокуратури Запорізької області ОСОБА_1 і особа, яка обіймала посаду заступника керівника тієї самої прокуратури, як працівники правоохоронного органу, особи, що займають відповідальне становище, діючи за попередньою змовою, вимагали і отримали неправомірну вигоду за прийняття позитивного процесуального рішення в кримінальному провадженні за ознаками статті 190 КК.

Для цього ОСОБА_1 почав поза службою контактувати з підозрюваною ОСОБА_6 за посередництва її знайомого ОСОБА_8 З останнім прокурори обговорювали питання про передачу їм неправомірної вигоди в розмірі 1500 доларів США за те, що ОСОБА_6 не буде притягнута до кримінальної відповідальності за злочин, передбачений частиною першою статті 190 КК, і провадження у цій справі буде закрито.

13 грудня 2017 року десь о 16 год. ОСОБА_1 у приміщенні свого службового кабінету під час розмови з ОСОБА_8 показав останньому електронний варіант повідомлення про підозру ОСОБА_6 і повідомив про його вручення їй у разі, якщо ОСОБА_6 до 22 грудня 2018 року не відшкодує потерпілій ОСОБА_7 завдані злочином матеріальні збитки, та за не притягнення її (ОСОБА_6.) до кримінальної відповідальності і закриття кримінального провадження не дасть йому неправомірної вигоди в раніше обумовленому розмірі.

20 грудня 2017 року приблизно о 14 год. 50 хв. ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_8 розписку потерпілої ОСОБА_7 про відшкодування завданої їй шкоди та нагадав тому про необхідність дати йому та іншому відомому ОСОБА_8 прокурору неправомірну вигоду.

Того самого дня десь о 15 год. на сходах четвертого поверху Мелітопольської місцевої прокуратури ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_8 для себе та іншого прокурора 1500 доларів США.

Після отримання незаконної вигоди працівники Генеральної інспекції Генеральної прокуратури України затримали ОСОБА_1 на гарячому.

У дисциплінарних скаргах їхні автори (одна думка) зазначили, що матеріали кримінального провадження за ознаками частини третьої статті 368 КК, здобуті під час проведення негласних слідчих (розшукових) дій (далі - НСРД) у рамках цього провадження, копії яких поряд з іншими матеріалами кримінального провадження для цілей дисциплінарного провадження надав слідчий прокуратури, який провадить досудове розслідування цього злочину, містять зафіксовані на них відомості, що підтверджують фактичні обставини отримання ОСОБА_1 неправомірної вигоди за описаних вище обставин.

Стверджувалося, що прокурор Мелітопольської місцевої прокуратури ОСОБА_1 вступив в позаслужбові стосунки з ОСОБА_6, яка підозрювалася у скоєнні злочину проти власності, і ОСОБА_8, з яким з відома і в інтересах підозрюваної обговорював питання отримання від ОСОБА_6 неправомірної вигоди за уникнення тою, хто дає цю вигоду, кримінальної відповідальності і отримав за вчинення цих дій неправомірну вигоду в сумі 1500 доларів США.

З погляду прокурора Запорізької області і керівника Генеральної інспекції ОСОБА_1 як прокурор порушив вимоги пунктів 3, 4 частини четвертої статті 19 Закону № 1697-VII, статей 19, 21 Кодексу професійної етики та поведінки прокурорів, затвердженого всеукраїнською конференцією прокурорів 27 квітня 2017 року (далі - Кодекс).

За насідками розгляду дисциплінарних скарг член КДКП склав висновок від 23 квітня 2018 року про відсутність у діях ОСОБА_1 ознак дисциплінарних проступків, передбачених пунктом 5 (вчинення дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об'єктивності, неупередженості) і пунктом 6 систематичне (два і більше разів протягом одного року) або одноразове грубе порушення правил прокурорської етики) частини першої статті 43 Закону № 1697-VII.

КДКП погодилася з міркуваннями члена Комісії про відсутність підстав для притягнення прокурора ОСОБА_1. до дисциплінарної відповідальності за пунктом 5 частини першої статті 43 Закону № 1697-VII, позаяк для визнання прокурора винним у скоєнні проступку, передбаченого цією нормою закону, немає обвинувального вироку, що набрав законної сили і визнав прокурора винним у скоєнні діяння, що плямують звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об'єктивності, неупередженості. Покликаючись на положення статті 62 Конституції України Комісія зазначила, що притягнення прокурора до дисціплінарної відповідальності за цим пунктом звинувачення призведе до порушення принципу презумпції невинуватості, що є неприйнятним.

Водночас КДКП визнала, що ОСОБА_1 як прокурор Мелітопольської місцевої прокуратури Запорізької області упродовж листопада-грудня 2017 року поза інтересами прокурорської служби контактував з особою, яка є підозрювано у кримінальному провадженні за ознаками злочину статті 190 КК, та особою, яка була посередником між тією особою та ОСОБА_1, з приводу отримання неправомірної вигоди в сумі 1500 доларів США за вчинення дій в інтересах того, хто дає незаконну вигоду. За цей незаконний платіж ОСОБА_1 мав звільнити вигододавця від кримінальної відповідальності і закрити кримінальне провадження.

20 грудня 2017 року ОСОБА_1 отримав згадану суми незаконної вигоди.

Комісія, коли формулювала описані вище істотні кваліфікуючи ознаки дисциплінарного проступку, послалася на хронологію і послідовність його скоєння, відобразила характер та інтенсивність дій як ОСОБА_1, так й іншого працівника тієї самої прокуратури, виокремила роль і ступінь участі кожного з них у настанні шкідливих наслідків, звернула увагу на етичну складову цих дій і розцінила їх як одноразове грубе порушення правил прокурорської етики за пунктом 6 частини першої статті 43 Закону № 1697-VII.

Обґрунтовуючи винність ОСОБА_1 у цьому проступку, Комісія послалася на копію протоколу прийняття заяви ОСОБА_6 про вчинення кримінального правопорушення від 06 листопада 2010 року, копію протоколу огляду місця події від 20 грудня 2017 року - приміщення прокуратури Мелітопольської місцевої прокуратури, копії протоколів огляду відеозаписів, на яких зафіксовані у різний час у різних місцях зустрічі фігурантів кримінального провадження за ознаками частини третьої статті 368 КК., зосібна зустрічі ОСОБА_1 з: ОСОБА_6 - 20 листопада 2017 року; ОСОБА_8 - 13 і 14 грудня 2017 року; ОСОБА_8 іншим прокурором - 20 грудня 2017 року; ОСОБА_6 з ОСОБА_8 і ОСОБА_7, копіями протоколів допитів свідків ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_7, копію протоколу допиту підозрюваного ОСОБА_1 та інші документи.

У позовній заяві позивач спростовує законність Спірного рішення тим, що воно необґрунтоване, немотивоване, процедурно не дотримане і тому незаконне.

Переконує, що КДКП порушила принцип презумпції невинуватості, передбачений положеннями статті 62 Конституцій України та діяла поза вимогами, передбаченими статтею 19 Основного Закону.

Факт вручення йому повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 368 КК, не може бути підставою для твердження про порушення ним правил прокурорської етики, що повинні тягнути застосування такий вид відповідальності як звільнення з органів прокуратури. Вважає, що посилання на його викривальні (визнавальні) показання, надані слідчому під час досудового розслідування, а також те, що він ініціював укладення угоди про визнання винуватості, до її затвердження судом, не може бути доказом його винуватості в скоєнні дисциплінарного проступку.

Наголошує, що у позаслужбові стосунки з ОСОБА_8, ОСОБА_6 не вступав, одноразового грубого порушення правил прокурорської етики не допускав.

Звертає особливу увагу на те, що Комісія ухвалила Спірне рішення без повідомлення його (ОСОБА_1.) про день і час засідання Комісії. Спірне рішення Комісія прийняла 04 липня 2018 року, а повідомлення про його обов'язкову участь на ньому він отримав наступного дня - 05 липня 2018 року. Як вважає позивач, КДКП таким чином порушила положення частин першої, третьої, шостої статті 47 Закону, пунктів 34, 38 Положення про порядок роботи Кваліфікаційно-дисциплінарної прокурорів, прийнятого Всеукраїнською конференцією прокурорів 27 квітня 2017 року (далі - Положення), які регламентують порядок повідомлення прокурора про дату і час проведення засідання КДКП. За цими нормативними положеннями повідомлення про засідання Комісії має бути надіслано прокурору не пізніше як за десять днів до дня проведення засідання.

У відзиві на позовну заяву КДКП наводить мотиви для відмови у задоволенні позовної заяви. Спірне рішення вважає законним. За змістом та порядком ухвалення воно відповідає встановленим законом вимогам, у ньому сформульовано висновок про причетність позивача до правопорушення, наведені обставини його скоєння, мотивація участі позивача в його настанні. Аргументів про те, що Спірне рішення не ґрунтується і не відповідає правовій підставі, зазначеній у ньому, немає.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник адвокат ОСОБА_2 підтримали позовні вимоги з мотивів, викладених у позовній заяві. Представник відповідача просив у задоволенні позову відмовити з причин, наведених у відзиві на позов.

Верховний Суд заслухав пояснення сторін, з'ясував обставини справи, перевірив докази, якими сторони обґрунтовували заявлені вимоги і незгоду з ними, і дійшов висновку про таке.

Стаття 123 Конституції України передбачає, що організація і порядок діяльності органів прокуратури України визначаються законом.

За частиною другою статті 19 Основного Закону органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статті 62 Конституції України встановлює, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з пунктами 2, 4, 10 частини першої статті 3 Закону № 1697-VII діяльність прокуратури ґрунтується на засадах законності, справедливості, неупередженості та об'єктивності; презумпції невинуватості; неухильного дотримання вимог професійної етики та поведінки.

За пунктами 3, 4 частини четвертої статті 19 цього Закону прокурор зобов'язаний діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; додержуватися правил прокурорської етики, зокрема не допускати поведінки, яка дискредитує його як представника прокуратури та може зашкодити авторитету прокуратури.

Відповідно до статей 44, 45 Закону № 1697-VII дисциплінарне провадження здійснюється КДКП. Дисциплінарне провадження - це процедура розгляду КДКП дисциплінарної скарги, в якій містяться відомості про вчинення прокурором дисциплінарного проступку.

За приписами частини третьої статті 46 цього Закону за відсутності підстав, передбачених частиною другою цієї статті (підстави для відмови у відкритті дисциплінарного провадження), член КДКП приймає рішення про відкриття дисциплінарного провадження щодо прокурора. Заява за результатами проведеної перевірки доброчесності прокурора, внаслідок якої встановлено вчинення дисциплінарного проступку, є обов'язковою підставою для відкриття дисциплінарного провадження щодо прокурора.

Відповідно до частин першої, третьої, четвертої, абзацу першого шостої статті 47 Закону № 1697-VII розгляд висновку про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку прокурора відбувається на засіданні КДКП. На засідання запрошуються особа, яка подала дисциплінарну скаргу, прокурор, стосовно якого відкрито дисциплінарне провадження, їхні представники, а у разі необхідності й інші особи. Повідомлення про час та місце проведення засідання КДКП має бути надіслано не пізніш як за десять днів до дня проведення засідання. Висновок про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку прокурора розглядається за його участю і може бути розглянутий без нього лише у випадках, коли належним чином повідомлений прокурор: 1) повідомив про згоду на розгляд висновку за його відсутності; 2) не з'явився на засідання, не повідомивши про причини неявки; 3) не з'явився на засідання повторно. Рішення про можливість розгляду висновку за відсутності відповідного прокурора приймає КДКП. Прокурор, який не братиме участі в засіданні Комісії, вправі надіслати письмові пояснення щодо висновку про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку, які оголошуються на засіданні КДКП. Прокурор, стосовно якого здійснюється дисциплінарне провадження, та/або його представник мають право давати пояснення, відмовитися від їх надання, ставити питання учасникам провадження, висловлювати заперечення, заявляти клопотання, а також за наявності сумнівів у неупередженості та об'єктивності члена КДКП подавати заяву про його відвід.

За частиною четвертою статті 48 цього Закону рішення про накладення на прокурора дисциплінарного стягнення або рішення про неможливість подальшого перебування особи на посаді прокурора може бути прийнято не пізніше ніж через рік із дня вчинення проступку без урахування часу тимчасової непрацездатності або перебування прокурора у відпустці.

Відповідно до пунктів 34, 38 Положення особа, щодо якої має розглядатися питання, повідомляється письмово про дату, час і місце проведення засідання Комісії не пізніше як за 10 днів до дня проведення засідання Комісії в порядку, визначеному Законом. Прокурор та його представник мають право: надавати усні чи письмові пояснення, інші докази, які долучаються до матеріалів справи, або відмовитися від їх надання; ставити запитання учасникам провадження, висловлювати заперечення, заявляти клопотання; заявляти відвід члену Комісії. Особи, щодо яких Комісією розглядається питання, за письмовою заявою до комісії, яка проводить перевірку, мають право знайомитися з матеріалами, зібраними Комісією щодо них.

Підстави для притягнення прокурора до дисциплінарної відповідальності визначені у статті 43 цього Закону, однією з яких є систематичне (два і більше разів протягом одного року) або одноразове грубе порушення прокурорської етики (пункт 6 частина перша).

За частинами першою, другою статті 11 Кодексу прокурор повинен постійно дбати про свою компетентність, професійну честь і гідність. Своєю доброчесністю, принциповістю, компетентністю, неупередженістю та сумлінним виконанням службових обов'язків сприяти підвищенню авторитету прокуратури та зміцненню довіри громадян до неї.

Згідно з частиною першою статті 16 Кодексу при виконанні службових обов'язків прокурор має дотримуватися загальноприйнятих етичних норм поведінки, бути взірцем доброчесності, вихованості і культури. Порушення службової дисципліни, непристойна поведінка є неприпустимими для прокурора і тягнуть за собою передбачену законом відповідальність.

Відповідно до частини першої, другої статті 21 цього Кодексу прокурор діє на підставі закону, неупереджено, незважаючи на приватні інтереси, особисте ставлення до будь-яких осіб, на свої ідеологічні, релігійні або інші особисті погляди чи переконання. Прокурору слід уникати особистих зав'язків, фінансових і ділових взаємовідносин, що можуть вплинути на неупередженість і об'єктивність виконання професійних обов'язків, скомпрометувати звання прокурора, не допускати дій, висловлювань і поведінки, які можуть зашкодити його репутації та авторитету прокуратури, викликати негативний суспільний резонанс.

За частиною другою статті 31 Кодексу у відносинах з громадянами поза службою працівник прокуратури має бути взірцем законослухняності, добропорядності, додержання загальновизнаних норм моралі та поведінки.

У статтях 32, 33 цього самого документа передбачено, що оцінка дотримання норм професійної етики та поведінки прокурора може проводитися під час дисциплінарного провадження та надаватися при вирішенні питань щодо підвищення по службі, присвоєння класного чину, підготовці характеристик та рекомендацій. Відповідно до Закону України «Про прокуратуру» прокурори зобов'язані неухильно дотримуватися вимог цього Кодексу. Їх порушення тягне за собою відповідальність, встановлену законом. У разі систематичного (два і більше разів протягом одного року) або одноразового грубого порушення правил прокурорської етики прокурора може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності.

Фактичні обставини, які лягли в основу висновків Спірного рішення, ніхто зі сторін не оспорює, але з позиції позивача та заперечення її відповідачем можна виснувати, що кожна зі сторін в основному по-різному трактують фактичні обставини і норми матеріального та процесуального права, застосування яких зумовили ці обставини. Зокрема, ОСОБА_1 фактично не ставить під сумнів того, що 20 грудня 2017 року десь о 15 годині в приміщенні прокуратури Мелітопольської місцевої прокуратури відбулась подія його затримання слідчими Генеральної інспекцій після одержання від ОСОБА_8 грошей у сумі 1500 доларів США, а також того, що ці гроші у цьому місці були виявлені саме в нього.

Ніхто зі сторін не заперечує й того, що події, зокрема, в приміщенні Мелітопольської місцевої прокуратури на момент отримання ОСОБА_1 іноземної валюти таємно протоколювалися під час проведення НСРД із використанням технічних аудіо засобів фіксації подій, що відбувалися в цьому закладі 20 грудня 2017 року. Потім зафіксована інформація на підставі рішення процесуального керівника кримінального провадження була відкрита, оглянута, з неї виготовлені стенограма (дослівний запис) розмов, що відбувалася в приміщенні прокуратури у той час.

Не має заперечень й проти того, що КДКП під час дисциплінарного провадження досліджувала документи НСРД, виявила ознаки контактування позивача із особами, змістом розмови з якими було здійснення кожним з них дій, що виходили за рамки позитивної правомірної поведінки насамперед прокурора, або ж дій, заборонених нормами кримінального закону, про існування яких (заборон) прокурор ОСОБА_1 не міг не знати.

Було встановлено, що до часу ухвалення Спірного рішення ОСОБА_1 знав, у вчиненні якого дисциплінарного проступку його звинувачують, отримав висновок члена Комісії, мав можливість ознайомитися з формулюванням проступків, які йому ставили за провину автори дисциплінарних скарг, був поінформований про фактичні підстави цього діяння і про день та час засідання Комісії. На засідання КДКП, вперше призначене на 30 травня 2018 року, ОСОБА_1 не з'явився, але надіслав листа з проханням розглядати висновок про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку прокурора за його відсутності (без нього).

На засіданні 30 травня 2018року Комісія вирішила запросити ОСОБА_1 на своє засідання, яке призначила на 04 липня 2018 року. Рішення мотивувала тим, що присутність позивача потрібна для того, щоб повно і об'єктивно дослідити обставини, викладені у висновку члена Комісії та матеріалах перевірки в межах дисциплінарного провадження, а також заслухати пояснення ОСОБА_1 для з'ясування наявності чи відсутності в його діях ознак дисциплінарного проступку.

Комісія листом від 07 червня 2018 року повідомила ОСОБА_1 про рішення від 30 травня 2018 року. Зокрема, повідомила про його обов'язкову участь на засідання Комісії, про дату і час якого він буде повідомлений додатково, а також роз'яснила положення пункту 39 Положення, зокрема, про необхідність завчасно повідомити комісії про неможливість явки на засідання.

КДКП листом від 23 червня 2018 року на адресу Мелітопольської місцевої прокуратури надіслала ОСОБА_1 повідомлення про наступне засідання Комісії із розгляду висновку про наявність чи відсутність у його діях дисциплінарного проступку прокурора, яке відбудеться на 04 липня 2018 року.

Того самого дня із датами та часом засідання Комісії були направлені листи іншим учасникам провадження -прокурору Запорізької області та заступнику керівника Мелітопольської місцевої прокуратури ОСОБА_4

Прокурор Запорізької області ОСОБА_14 прокурор Мелітопольської місцевої прокуратури ОСОБА_4 завчасно подали свої письмові повідомлення про розгляд дисциплінарне провадження без їхньої участі.

Із долученої до адміністративної справи довідки прокурора відділу організаційної та аналітичної роботи КДКП видно, що для участі на засіданні Комісії, яке відбулося 04 липня 2018 року, працівники цього відділу додатково телефонували учасникам засідання. Заступник керівника Мелітопольської місцевої прокуратури Запорізької області ОСОБА_4 у телефонній розмові повідомив, що особисто участі на засіданні брати не буде і на підтвердження сказаного направив відповідного листа. До прокурора тієї самої прокуратури ОСОБА_1 телефонували неодноразово 2-3 липня 2018 року, однак номер його телефону не відповідав.

Комісія також повідомила, що порядок денний засідання КДКП на 04 липня 2018 року був розміщений на сайті Комісії ще 22 червня 2018 року, з яким прокурор ОСОБА_1 міг ознайомитися.

Мотивуючи Спірне рішення, КДКП послалася на зміст і сутнісне значення документів, що були надані на підтвердження скоєння дисциплінарного проступку. Зважила на результати НСРД, з яких убачається, що подія отримання неправомірної вигоди і роль у них ОСОБА_1 перебувала під оперативним контролем з використанням технічних засобів аудіо фіксації, зокрема й у момент отримання грошей і невдовзі після їх отримання.

З копій протоколів обшуку, огляду, інших слідчих дій, зі стенограми записувального технічного приладу, які містять характерні висловлювання, пояснень позивача в сукупності з іншими документами, зазначеними в Спірному рішенні, Комісія визначила перебіг подій, що передували і відбулися на час отримання неправомірної вигоди в приміщення прокуратури, їхню юридичну і фактичну природу, роль і ступінь участі в ній ОСОБА_1

У контексті окреслених вище обставин КДКП підсумувала, що прокурор Мелітопольської місцевої прокуратури Запорізької області ОСОБА_1 тим, що брав участь і допустив поведінку, яка підпадає під ознаки кримінального правопорушення, пов'язаного з одержанням неправомірної вимоги і кваліфікується за частиною третьою статті 368 КК, яка заборонена не тільки законом, але й етичними правилами, одноразово грубо порушив правила прокурорської етики. Такі дії розцінила як дисциплінарний проступок, кваліфікувала його за пунктом 6 частини першої статті 43 Закону № 1697-VII і з урахуванням характеру самого діяння, відомостей про особу ОСОБА_1 обрала один із видів стягнення, передбачений частиною першою статті 49 цього Закону.

Отож, якщо оцінювати законність Спірного рішення в аспекті вимог закону, які регламентують підстави та порядок притягнення прокурора до дисциплінарної відповідальності, то це рішення не містить фактичних чи нормативних підстав для визнання його незаконним. Воно основується на справжніх, реальних обставинах події, які відбувалися за активної участі прокурора. Ця подія була проаналізована і з посиланням на закон отримала мотивовану правову оцінку як дисциплінарне правопорушення. Як одноразове грубе порушення прокурорської етики слушно було кваліфіковано з того, що прокурор повинен дотримуватись цих правил, не опинятися і не допускати виникнення ситуації, коли коїться правопорушення, а брати у ньому участь й поготів. Цей висновок не видається необґрунтованим, безпідставним, неповним чи суперечливим.

Обставин, які б доказували протилежне, у цій справі не встановлено.

Доводи позовної заяви ОСОБА_1 не впливають на правильність Спірного рішення.

Немає підстав вважати, що КДКП допустила порушення процедури ухвалення Спірного рішення, які б істотно обмежили чи порушили право на захист позивача.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 завчасно із дотримання положень частини першої статті 46 Закону № 1697-VII та пункту 34 Положення повідомлявся про дату і час засідання Комісії щодо розгляду дисциплінарного провадження про вчинення дисциплінарний проступків, поставлених йому за провину. Позивач знав про зміст проступку, знав висновок члена КДКП про відсутність в його діях ознак цього делікту.

На засідання Комісії, призначене на 30 травня 2018 року, ОСОБА_1 не з'явився, письмово погодився з тим, щоб Комісія провадила провадження без нього.

Про засідання на 04 липня 2018 року КДКП надіслала повідомлення позивачу в строк, встановлений законом. Понад те, вживала додаткових заходів для забезпечення присутності прокурора ОСОБА_1. на засіданні Комісії.

Із листів від 07 і 23 червня 2018 року, адресованих ОСОБА_1, видно, що він знав, що Комісія не ухвалила остаточного рішення стосовного його винуватості/невинуватості у вчиненні дисциплінарних проступків.

Листи від 23 червня 2018 року Комісія направила одночасно всім учасникам провадження, а ОСОБА_1 та ОСОБА_4 ще й на одну й ту саму адресу Мелітопольської місцевої прокуратури. Так от, усі учасники провадження, які бажали чи не бажали брати участь на засіданні КДКП, крім позивача, отримали повідомлення завчасно і завчасно повідомили про свою участь на засіданні. Те, що прокурор ОСОБА_1 отримав повідомлення КДКП наступного дня після дня засідання Комісії, підтверджує лише факт отримання цього документа у той день, але не спростовує і не заперечує тієї обставини, що Комісія не інформувала його про дату і час засідання відповідно до вимог закону і не вживала заходів для забезпечення його присутності на засіданні.

У справі немає обставин на підтвердження того, Комісія не створила для ОСОБА_1 і він фактично перебував в умовах, що об'єктивно завадили йому брати участь на засіданні КДКП і скористатися відповідними процедурними правами.

Окремо слід зазначити, що у матеріалах провадження є заява позивача про його згоду на розгляд справи без нього. Після інформування про обов'язкову участь на засіданні Комісії ОСОБА_1 упродовж відносно тривалого проміжку часу не відкликав цієї заяви і не змінив свого бажання не брати участі на засіданні Комісії.

Згідно з абзацом другим частини першої статті 45 Закону № 1697-VII, якщо за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність прокурора в межах кримінального процесу встановлено факти порушення прокурором прав осіб або вимог закону, таке рішення може бути підставою для дисциплінарного провадження. Із цих положень можна виснувати, що досудове розслідування кримінального правопорушення, яке містить ознаки протиправної злочинної поведінки у сфері службової діяльності, за скоєння яких передбачена кримінальна відповідальність, кримінальне провадження не завершено постановленням обвинувального вироку, не завжди означає, що фактичні обставини діяння не містять ознак порушення етичних правил прокурора, яких повинен дотримуватися суб'єкт діяння, та/або іншого виду правопорушення взагалі.

Комісія у Спірному рішенні зважила на процесуальні рішення та докази сторони обвинувачення у кримінальному провадженні, оцінила їх висновки в сукупності з іншими документами і правильно визнала, що відсутність обвинувального вироку щодо поставленого ОСОБА_9 за провину злочину не робить неможливим ухвалення Спірного рішення.

Не дають приводів для втручання в Спірне рішення й інші зазначені у позовній заяві аргументи, позаяк вони не применшують і не змінюють основних правових питань цього рішення суду.

Питання про розподіл судових витрат, чи звернення рішення до негайно виконання, чи пов'язаних із скасуванням заходів забезпечення позову не потребують вирішення, оскільки для цього немає підстав.

Керуючись статтями 241- 246, 250, 266, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, -

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів про визнання протиправним та скасування рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів від 04 липня 2018 року № 301/дп-18 «Про накладення дисциплінарного стягнення щодо заступника керівника Мелітопольської місцевої прокуратури Запорізької області ОСОБА_4 та прокурора цієї ж прокуратури ОСОБА_1.» відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення Верховного Суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після набрання законної сили рішенням Великої Палати Верховного Суду за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Великої Палати Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Вступна та резолютивна частини рішення проголошені 07 лютого 2019 року.

Повне судове рішення складено 12 лютого 2019 року.

Головуючий М.І. Гриців

Судді: Т.О. Анцупова

Я.О. Берназюк

Н.В. Коваленко

О.П. Стародуб