Справа № 2а-6585/12/1470
Суддя: Васильєва І.А.
Дата ухвалення: 2019-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

18 лютого 2019 року

Київ

справа №2а-6585/12/1470

адміністративне провадження №К/9901/527/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді-доповідача: Васильєвої І.А.,

суддів: Пасічник С.С., Юрченко В.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження

касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «СВ Кліматехніка»

на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду України від 05.12.2013 (головуючий суддя: Запорожан Д.В., судді: Жук С.І., Яковлев Ю.В.)

у справі №2а-6585/12/1470

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СВ Кліматехніка»

до Державної податкової інспекції у Центральному районі міста Миколаєва Миколаївській області Державної податкової служби

про скасування податкового повідомленні- рішення,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «СВ Кліматехніка» (далі - позивач, ТОВ) звернулось до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Центральному районі міста Миколаєва Миколаївській області Державної податкової служби (далі - відповідач), в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 05.12.2012: № про збільшення грошового зобов'язання із податку на додану вартість (ПДВ) на 95453,00 грн. за основним платежем та на 14692,75 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 15.03.2013 позов задоволено: визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 05.12.2012 № .

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду України від 05.12.2013 постанову суду першої інстанції скасовано, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивач просить скасувати постанову апеляційного суду з підстав порушення судом норм пункту 198.3 ст. 198, пункту 200.1 ст. 200 Податкового кодексу України (далі - ПК України) та залишити в силі постанову суду першої інстанції. За доводами касаційної скарги апеляційним судом не було дано оцінки доданим позивачем документам на підтвердження змін майнового стану та структури активів позивача; доводам про наявність розумної економічної причини витрат позивача на оплату послуг від його постачальників.

Заперечуючи проти касаційної скарги, відповідач просить залишити її без задоволення як безпідставну, а оскаржуване рішення апеляційного суду - без змін з підстав правильного вирішення спору судом.

Перевіривши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Верховного Суду приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Фактичною підставою для збільшення у податковому обліку позивача сум грошового зобов'язання із ПДВ та застосування штрафних (фінансових) санкцій згідно з податковим повідомленням-рішенням, з приводу правомірності якого виник спір, стали висновки контролюючого органу, викладені в акті позапланової невиїзної документальної перевірки від 24.10.2012 № 714/22-200/32508104. Згідно з цим актом позивач порушив норми пункту 198.3 ст. 198, пункту 200.1 ст. 200 ПК України, а саме: завищено податковий кредит за червень, липень 2011 року, квітень 2012 року на загальну суму 95453,00 грн. за наслідками нікчемних правочинів із поставки від ТОВ «БК Київбудмонтаж» та ТОВ «Центргаз». У результаті цих порушень позивачем занижено ПДВ за червень, липень 2011 року, квітень 2012 року на загальну суму 95453,00 грн.

За наслідками висновків акту перевірки ДПІ відносно позивача прийнято податкове повідомлення-рішення від 05.12.2012: № про збільшення грошового зобов'язання із податку на додану вартість (ПДВ) на 95453,00 грн. за основним платежем та на 14692,75 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що з посиланням на поставку позивачу від ТОВ «БК Київбудмонтаж» та ТОВ «Центргаз» підрядних послуг, сторони підписали акти приймання виконаних робіт, від імені цих постачальників на адресу позивача виписані податкові накладні, на підставі яких позивач сформував податковий кредит у податковому обліку з ПДВ за вищевказані податкові періоди.

Згідно з підпунктом «а» пункту 198.1 ст. 198 ПК право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.3 цієї статті встановлено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу (підпункт 198.6 цієї статті).

При цьому законодавцем передбачається реальність оподатковуваних операцій та витрат платника податку, достовірність документів податкового обліку.

За змістом наведених норм, право платника податків на збільшення податкового кредиту обумовлено юридичним складом, до якого входять такі юридичні факти, як придбання платником податку у інших платників цього податку товарів (послуг), призначених для використання в оподатковуваних операціях, що відповідають цілям господарської діяльності платника податку; підтвердження податковою накладною, виписаною постачальником - платником податку, митною декларацією (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 ПК) суми нарахованого (сплаченого) податку в ціні придбання товару (послуг).

Ці обставини відповідно до частини 1 ст. 138 КАС України (у редакції, чинній на дати ухвалення оскаржуваних судових рішень) входять до предмета доказування при розгляді судом адміністративного позову стосовно правомірності рішення контролюючого органу про збільшення сум грошових зобов'язань із ПДВ.

Відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд прийшов до висновку про не підтвердження позивачем фактів реальності поставки йому від ТОВ «БК Київбудмонтаж» та ТОВ «Центргаз» підрядних послуг; недоведення розумної економічної причини витрат на оплату цих послуг, що свідчить про їх здійснення лише з метою отримання податкової вигоди. Вказані висновки судом зроблено із врахуванням обставин відсутності актів інвентаризації, ненадання позивачем під час перевірки журналів-ордерів/оборотно-сальдових відомостей; а також інформації, встановленої контролюючим органом під час здійснення заходів податкового контролю, актів про неможливість проведення зустрічної звірки вказаних постачальників, - щодо відсутності у цих постачальників ресурсів, необхідних для здійснення поставки.

З такою оцінкою суду апеляційної інстанцій доказів у справі не можна погодитися, оскільки вона зроблена без дотримання норм статті 86 КАС України. Згідно з цією статтею суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (частини перша - третя цієї статті).

Обґрунтовуючи свою правову позицію та правомірність формування сум податкового кредиту за червень, липень 2011 року, квітень 2012 року на загальну суму 95453,00 грн., позивач до суду подав копії актів приймання виконаних підрядних робіт (№ КБ-2в), актів приймання виконаних робіт, довідок про вартість виконаних будівельних робіт (та витрат), податкових накладних, платіжних доручень; доказів подальшого використання отриманих послуг для поставки своїм замовникам.

Висновок апеляційного суду щодо застосування норм пункту 44.6 ст. 44 ПК України, якими встановлені наслідки ненадання платником документів, які підтверджують показники, відображені цим платником у податковій звітності - це прирівнюється до їх відсутності, відповідає правильному змісту правового регулювання цих норм. Однак, висновок суду про відсутність у позивача під час перевірки таких документів як: акти інвентаризації, журналів-ордерів/оборотно-сальдових відомостей за наявності у позивача наведених вище документів (актів приймання виконаних підрядних робіт (№ КБ-2в), актів приймання виконаних робіт, довідок про вартість виконаних будівельних робіт (та витрат), податкових накладних, платіжних доручень) , свідчить про сумнівність висновку апеляційного суду про відсутність у позивача документів на підтвердження відображених ним показників податкової звітності. З огляду на те, що підставою для податкового повідомлення-рішення були висновки невиїзної перевірки, а вказані документи (акти інвентаризації та обороно-сальдові відомості) позивач надав до апеляційного суду. Позивач у своїй касаційній скарзі звертає увагу на такі недоліки при оцінці апеляційним судом доказів у справі.

Крім того, позивач у своїй касаційній скарзі вказує про неврахування судом його доводів щодо відповідності витрат на отримання послуг від ТОВ «БК Київбудмонтаж» та ТОВ «Центргаз» цілям його господарської діяльності, а необхідність їх оплати обґрунтовує меншою вартістю у порівнянні з вартістю їх виконання власними працівниками. На підтвердження цього доводу матеріали справи містять докази щодо подальшого використання позивачем отриманих від ТОВ «БК Київбудмонтаж» та ТОВ «Центргаз» послуг. Цим доводам позивача, як і доказам на їх підтвердження не було дано належної оцінки апеляційним судом, що свідчить про недотримання апеляційним судом при розгляді спору норм ст. 86 КАС України.

Згідно пункту 44.1 ст. 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до частини 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (частина 2 цієї статті).

Частиною першою ст. 69 КАС України (у редакції, чинній на дату постановлення постанови апеляційного суду) встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до частини 1 ст. 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Частиною 2 цієї статті визначено, що сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Обов'язок суду встановити дійсні обставини справи при розгляді адміністративного позову безвідносно до позиції сторін випливає з офіційного з'ясування обставин справи як принципу адміністративного судочинства, закріпленого нормами статті 7, частин 4 та 5 ст. 11 КАС України (у редакції, чинній до внесення змін законом України від 03.10.2017) та закріплено також у частині 4 ст. 9 КАС України (у редакції, чинній на дату ухвалення цієї постанови).

Частиною 1 ст. 242 КАС України (у редакції, чинній на дату ухвалення цієї постанови) встановлено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права (частина 2 цієї статті)

Згідно з частиною 3 обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Вищенаведені порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права призвели до передчасних висновків щодо суті спору. Отже постанова апеляційного суду підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції

Відповідно до частини 2 ст. 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо: 1) суд не дослідив зібрані у справі докази; або 2) суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; 3) суд встановив обставини, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів.

Під час нового розгляду справи суду слід взяти до уваги викладене в цій постанові, перевірити належним чином доводи сторін щодо фактичної поставки позивачу послуг від ТОВ «БК Київбудмонтаж» та ТОВ «Центргаз»; наявності або відсутності розумної економічної причини у позивача при придбанні послуг у цих постачальників; дотримання позивачем норм пункту 44.6 ст. 44 ПК України. У разі необхідності, зобов'язати сторони надати докази, яких не буде вистачати для з'ясування відповідних обставин, або ж витребувати такі докази у інших осіб, в яких вони можуть знаходитися; дати правильну юридичну оцінку встановленим обставинам та постановити рішення відповідно до вимог статті 242 КАС України.

Керуючись ст.ст. 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «СВ Кліматехніка» задовольнити частково.

Скасувати постанову Одеського апеляційного адміністративного суду України від 05.12.2013, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і не підлягає оскарженню.

Головуючий суддя:І.А. Васильєва
Судді: С.С. Пасічник
В.П. Юрченко