Справа № 200/10765/18-а
Суддя: Анцупова Т.О.
Дата ухвалення: 2019-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

14 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 200/10765/18-а

провадження № П/9901/913/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Анцупової Т. О.,

суддів: Гімон М. М., Коваленко Н. В., Кравчука В. М., Мороз Л. Л.,

розглянувши у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників (у письмовому провадженні) адміністративну справу № 200/10765/18-а за позовом ОСОБА_3 до Держави Україна, в особі Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії, встановив:

І. ПРОЦЕДУРА

1. 26 вересня 2018 року ОСОБА_3 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду як суду першої інстанції з адміністративним позовом до Держави Україна в особі Генеральної прокуратури України, Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, прокуратури Донецької області, Красноармійської місцевої прокуратури, Управління захисту економіки Головного управління Національної поліції в Донецькій області про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльністю невжиття заходів запобігання та протидії корупції Генеральною прокуратурою України, Кваліфікаційно-дисциплінарною комісією прокурорів, прокуратурою Донецької області, Красноармійською місцевою прокуратурою, Управлінням захисту економіки Головного управління Національної поліції в Донецькій області за заявами ОСОБА_3 «Про корупцію» від 09 липня 2018 року та «Про реальний конфлікт інтересів» від 27 липня 2018 року;

- зобов'язати відповідачів впродовж 5 днів, після ухвалення рішення в даній справі, вжити всі необхідні заходи на протидію корупції і передати всі наявні в них матеріали спеціально уповноваженим суб'єктам у сфері протидії корупції, визначених Законом України «Про запобігання корупції» від 14 жовтня 2014 року № 1700-VII (далі - Закон № 1700-VII), про що надати відповідний звіт суду;

- стягнути з відповідачів на користь ОСОБА_3 судові витрати.

2. Ухвалою судді Донецького окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2018 року відкрито провадження у вказаній справі.

3. Ухвалами судді Донецького окружного адміністративного суду від 17 та 19 жовтня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_3 до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів виділено у самостійне провадження і адміністративну справу № 200/10765/18-а за позовом ОСОБА_3 до Держави Україна, в особі Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, про визнання протиправною бездіяльність та зобов'язання вчинити певні дії, передано на розгляд до Верховного Суду. З посиланням на ч. 4 ст. 22, ч. 2 ст. 266 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суддя Донецького окружного адміністративного суду дійшов висновку, що дана справа, у вказаній частині, підсудна Верховному Суду, як суду першої інстанції.

4. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22 листопада 2018 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду: Анцупова Т. О. (суддя-доповідач), Гімон М. М., Коваленко Н. В., Кравчука В. М., Мороз Л. Л.

5. Ухвалою судді Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду Анцупової Т. О. від 10 грудня 2018 року справу № 200/10765/18-а за позовом ОСОБА_3 до Держави Україна, в особі Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії прийнято до провадження. Разом з цим, оскільки позовна заява ОСОБА_3 не відповідала вимогам ст. 160, 161 КАС України, позивачеві було запропоновано у десятиденний строк з дня вручення цієї ухвали усунути виявлені недоліки позовної заяви.

6. У строк встановлений судом, позивачем усунуто недоліки позовної заяви.

7. 27 грудня 2018 року від ОСОБА_3 до Верховного Суду надійшла заява про зміну підстав позовних вимог, в якій позивач просив:

- визнати протиправною бездіяльність Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів щодо невжиття заходів запобігання та протидії корупції;

- зобов'язати відповідача впродовж 5 днів, після ухвалення рішення в даній справі, вжити всі необхідні заходи на протидію корупції і передати всі наявні в них матеріали спеціально уповноваженим суб'єктам у сфері протидії корупції, визначеним Законом України «Про запобігання корупції», про що надати відповідний звіт до суду;

- стягнути з відповідача на користь ОСОБА_3 судові витрати.

8. Зміст позовних вимог та пояснення, якими ОСОБА_3 обґрунтовує свої вимоги, свідчить про те, що на переконання позивача, відповідачем при прийнятті рішення від 04 липня 2018 року № 298 дп-18, у порушення вимог Закону № 1700-VII, не було повідомлено Національне антикорупційне бюро України, Національне агентство з питань запобігання корупції та Національну поліцію про виявлені в діях заступника керівника Красноармійської місцевої прокуратури ОСОБА_8, факти, які мають ознаки корупційного або пов'язаного з корупцією правопорушення.

Разом з цим, позивач заявив клопотання про витребування у Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів матеріалів об'єднаного дисциплінарного провадження № 11/2/4-331дс-67дп-18.

9. Ухвалою судді Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду Анцупової Т. О. від 15 січня 2019 року відмовлено ОСОБА_3 у задоволенні клопотання про витребування у Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів матеріалів об'єднаного дисциплінарного провадження № 11/2/4-331дс-67дп-18. Справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами на 14 лютого 2019 року.

10. 07 лютого 2019 року від Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів до Верховного Суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії.

11. 11 лютого 2019 року до Верховного Суду надійшла відповідь ОСОБА_3 на відзив Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів.

ІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ТА ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН

12. Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами у межах заявлених позовних вимог, колегія суддів встановила наступне.

13. 04 липня 2018 року Кваліфікаційно-дисциплінарна комісія прокурорів за результатами розгляду в об'єднаному дисциплінарному провадженні № 11/2/4-331дс-67дп-18 дисциплінарних скарг ОСОБА_9 та керівників прокуратури Донецької області про вчинення заступником керівника Красноармійської місцевої прокуратури Донецької області ОСОБА_8 дисциплінарного проступку, прийнято рішення про притягнення її до дисциплінарної відповідальності та накладення дисциплінарного стягнення у виді заборони строком на однин рік на переведення до органу прокуратури вищого рівня та на призначення на вищу посаду в органі прокуратури, в якому вона обіймає посаду.

14. Вказане рішення обґрунтовано тим, що ОСОБА_8, працюючи на посаді заступника керівника Красноармійської місцевої прокуратури Донецької області, будучи відповідальною за експлуатацію службового автомобіля, в порушення вимог пп. 1.1., 1.2. та 1.4. наказу Генерального Прокурора від 27 жовтня 2017 року № 305, та пп. 1.1., 1.2., 1.5., 1.7. та 1.8. наказу прокурора Донецької області від 15 червня 2017 року № 50окв, 01 січня 2018 року (вихідний день) для цілей не пов'язаних із службовою діяльністю доручила у своїй присутності керування службовим автомобілем марки «TOYOTA Corolla» сторонній особі, під керуванням якої автомобіль потрапив у ДТП.

15. У подальшому ОСОБА_8 в порушення п. 5 розділу ІІІ Порядку організації роботи з питань внутрішньої безпеки в органах прокуратури України, затвердженого наказом Генеральної Прокуратури України № 111 від 13 квітня 2017 року та п. 1.1 наказу прокурора Донецької області № 56окв від 22 червня 2017 року не повідомила про вказану подію прокурора Донецької області та керівника Красноармійської місцевої прокуратури Донецької області, а також орган поліції за місцем вчинення ДТП за участю службового автотранспорту.

16. Вказані дії ОСОБА_8 Кваліфікаційно-дисциплінарна комісія прокурорів кваліфікувала як дисциплінарний проступок, передбачений пп. 1, 6 ч. 1 ст. 43 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII (далі - Закон № 1697-VII), тобто неналежне виконання службових обов'язків та одноразове грубе порушення правил прокурорської етики.

17. Листом від 13 липня 2018 року № 11/2/4-8195вих-18 Кваліфікаційно-дисциплінарна комісія прокурорів у відповідь на запит позивача про надання інформації повідомила, що під час здійснення перевірки у дисциплінарному провадженні № 11/2/4-331дс-67дп-18, членом Комісії ОСОБА_11 повідомлення до Національного антикорупційного бюро України, Національного агентства з питань запобігання корупції про наявність в діях ОСОБА_8 ознак корупційного правопорушення не направлялися.

18. Вважаючи, що Кваліфікаційно-дисциплінарна комісія прокурорів неповідомивши спеціальним державним органам про виявлені в діях заступника керівника Красноармійської місцевої прокуратури ОСОБА_8, факти, які мають ознаки корупційного або пов'язаного з корупцією правопорушення, допустила протиправну бездіяльність, у зв'язку з чим, позивач звернувся до суду із адміністративним позовом. Як на підставу звернення до суду позивач посилається на п. 8, 9 ч. 1 ст. 21 Закону № 1700-VII.

ІІІ. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ ЩОДО СУТІ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

19. Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначає, що описова та мотивувальна частини рішення Кваліфікаційно-дисциплінарна комісія прокурорів від 04 липня 2018 року № 298 дп-18 містять посилання на обставини та факти, які мають ознаки корупційного та пов'язаного з корупцією правопорушення, вчиненого заступником керівника Красноармійської місцевої прокуратури ОСОБА_8, що також підтверджується матеріалами дисциплінарного провадження № 11/2/4-331дс-67дп-18.

20. Зокрема, позивач вказує, що такими обставинами, які свідчать про вчинення заступником керівника Красноармійської місцевої прокуратури ОСОБА_8 корупційного або пов'язаного з корупцією правопорушення є події, які мали місце у період з 01 січня 2018 року по 15 лютого 2018 року, та полягали у невжитті ОСОБА_8 заходів щодо недопущення виникнення реального і потенційного конфлікту інтересів та неповідомлення не пізніше наступного робочого дня своєму керівникові про наявність у неї реального конфлікту інтересів.

21. Водночас, на думку позивача, зміст рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів від 04 липня 2018 року № 298 дп-18 свідчить про те, що відбулось приховування Комісією висновку з виявлення обставин про конфлікт інтересу в діях заступника керівника Красноармійської місцевої прокуратури ОСОБА_8

22. Позивач вважає, що матеріали дисциплінарного провадження № 11/2/4-331дс-67дп-18 щодо заступника керівника Красноармійської місцевої прокуратури ОСОБА_8 містять достатньо доказів наявності в діях останньої конфлікту інтересів, у той час як відповідачем у порушення вимог ч. 7 ст. 53 Закону № 1700-VII не повідомлено про вказані обставини спеціально уповноважених суб'єктів у сфері протидії корупції.

23. Відповідач, заперечуючи проти позовних вимог, зазначає, що Кваліфікаційно-дисциплінарна комісія прокурорів, статус якої визначено як колегіальний орган, який відповідно до повноважень, передбачених Законом № 1697-VII, визначає рівень фахової підготовки осіб, які виявили намір зайняти посаду прокурора та вирішує питання щодо дисциплінарної відповідальності, переведення та звільнення прокурорів з посади, належить до органів, що забезпечують діяльність прокуратури.

24. Комісія не входить ні до системи органів прокуратури, ні до кола суб'єктів, визначених ст. 1 Законом № 1700-VII.

25. У зв'язку з наведеним, відповідач зазначає, що Кваліфікаційно-дисциплінарна комісія прокурорів діє виключно в рамках встановленої Законом компетенції. Встановлені в ході дисциплінарного провадження Комісією факти та обставини мають значення тільки для прийняття рішень в рамках своєї компетенції та жодним чином не свідчать про доведеність вини особи у вчиненні корупційних діянь, адміністративних або інших правопорушень.

ІV. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ

26. Судом на підставі наданих учасниками справи пояснень та доказів на їх обґрунтування встановлено, що доцільність звернення до суду з цим позовом позивач обґрунтовує тим, що в такий спосіб (шляхом звернення з позовом до суду) він реалізує свої права, передбачені ст. 21 Закону № 1700-VII, щодо здійснення громадського контролю за виконанням законів у сфері запобігання корупції Кваліфікаційно-дисциплінарною комісію прокурорів та здійснює заходи щодо запобігання корупції.

27. За змістом ст. 1 Закону № 1700-VII спеціально уповноваженими суб'єктами у сфері протидії корупції є органи прокуратури, Національної поліції, Національне антикорупційне бюро України, Національне агентство з питань запобігання корупції.

28. Відповідно до ч. 1 ст. 21 Закону № 1700-VII громадські об'єднання, їх члени або уповноважені представники, а також окремі громадяни в діяльності щодо запобігання корупції мають право:

1) повідомляти про виявлені факти вчинення корупційних або пов'язаних з корупцією правопорушень, реальний, потенційний конфлікт інтересів спеціально уповноваженим суб'єктам у сфері протидії корупції, Національному агентству, керівництву чи іншим представникам органу, підприємства, установи чи організації, в яких були вчинені ці правопорушення або у працівників яких наявний конфлікт інтересів, а також громадськості;

2) запитувати та одержувати від державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування в порядку, передбаченому Законом України «Про доступ до публічної інформації», інформацію про діяльність щодо запобігання корупції;

3) проводити, замовляти проведення громадської антикорупційної експертизи нормативно-правових актів та проектів нормативно-правових актів, подавати за результатами експертизи пропозиції до відповідних органів, отримувати від відповідних органів інформацію про врахування поданих пропозицій;

4) брати участь у парламентських слуханнях та інших заходах з питань запобігання корупції;

5) вносити пропозиції суб'єктам права законодавчої ініціативи щодо вдосконалення законодавчого регулювання відносин, що виникають у сфері запобігання корупції;

6) проводити, замовляти проведення досліджень, у тому числі наукових, соціологічних тощо, з питань запобігання корупції;

7) проводити заходи щодо інформування населення з питань запобігання корупції;

8) здійснювати громадський контроль за виконанням законів у сфері запобігання корупції з використанням при цьому таких форм контролю, які не суперечать законодавству;

9) здійснювати інші не заборонені законом заходи щодо запобігання корупції.

29. Вжитий у цій статті термін «громадський контроль за виконанням законів у сфері запобігання корупції» та його форми у Законі № 1700-VII не деталізуються та розкриваються.

30. Водночас, Конституція України закріплює такі загальні форми громадського контролю як звернення, подання запитів про отримання публічної інформації та масові зібрання.

31. В українській доктрині конституційного права виділяють такі форми громадського контролю:

- перевірка діяльності органу, аналіз результатів діяльності, огляд, ознайомлення зі статистичною звітністю, ознайомлення із виконанням управлінських рішень;

- участь суб'єктів громадського контролю в роботі консультативно-дорадчих органів об'єктів громадського контролю;

- подання індивідуальних або колективних звернень громадян;

- подання запитів, зокрема, на отримання публічної інформації;

- заслуховування звітів про результати роботи;

- громадські слухання; консультації з громадськістю;

- публічні громадські обговорення;

- вивчення громадської думки (зокрема, опитування, анкетування, контент-аналіз інформаційних матеріалів, фокус-групи тощо, створення телефонних «гарячих ліній», проведення моніторингу коментарів, відгуків, інтерв'ю, інших матеріалів у друкованих та електронних засобах масової інформації для визначення позиції різних соціальних груп населення та зацікавлених сторін; опрацювання та узагальнення висловлених у зверненнях громадян пропозицій та зауважень з питання, що потребує вивчення громадської думки);

- громадський моніторинг;

- громадська експертиза, зокрема громадська антикорупційна експертиза;

- громадські перевірки;

- громадські розслідування;

- подання позовів до суду щодо призупинення або скасування рішень суб'єктів владних повноважень;

- безпосередня участь в управлінні державними справами, що передбачає доступ до засідань колегіальних органів владних повноважень та проведення громадських слухань.

32. Поняття «форми громадського контролю» не охоплює участь громадянина в інших не заборонених законом заходах щодо запобігання корупції, якщо оскаржуване діяння, акт чи рішення суб'єктів владних повноважень не порушує чи не створює перешкод у реалізації охоронюваних законом прав, свобод чи інтересів особи.

33. У разі оскарження бездіяльності Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів та зобов'язання вчинити нею дії позивач має довести існування свого охоронюваного законом інтересу «у запобіганні корупції». Особа має бути учасником оскаржуваного дисциплінарного провадження. Йдеться про встановлення впливу чи можливості безпосереднього впливу оскаржуваних діянь, актів чи рішень Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів на правове становище позивача.

34. Відтак, має існувати взаємозв'язок між оскаржуваними діяннями, актами чи рішеннями та порушеними, невизнаними чи заперечуваними охоронюваними законом правами, свободами та законними інтересами такої особи, створенням перешкод для їх реалізації або в разі інших ущемлень прав і свобод позивача.

Щодо судового захисту прав позивача

35. Звернення до суду з позовами, як форма громадського контролю, чинним законодавством України не заборонена, однак підлягає певним обмеженням.

36. Так, зокрема, відповідно до ч. 2 ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

37. Згідно з ч. 3 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

38. Даючи офіційне тлумачення положень ч. 2 ст. 55 Конституції України, Конституційний Суд України в рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що «права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 2 ст. 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб'єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Утвердження правової держави, відповідно до приписів ст. 1, другого речення ч. 3 ст. 8, ст. 55 Основного Закону України, полягає, зокрема, у гарантуванні кожному судового захисту прав і свобод, а також у запровадженні механізму такого захисту <…>».

39. У рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 Конституційний Суд України зазначив, що відносини, що виникають між фізичною чи юридичною особою і представниками органів влади під час здійснення ними владних повноважень, є публічно-правовими і поділяються, зокрема, на правовідносини у сфері управлінської діяльності та правовідносини у сфері охорони прав і свобод людини і громадянина, а також суспільства від злочинних посягань. Діяльність органів влади, у тому числі судів, щодо вирішення спорів, які виникають у публічно-правових відносинах, регламентується відповідними правовими актами.

Рішення, прийняті суб'єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до ч. 1, 2 ст. 55 Конституції України. Для реалізації кожним конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб'єктів у сфері управлінської діяльності в Україні утворено систему адміністративних судів.

40. Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

41. За змістом ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у спосіб, визначений у цій статті.

42. За змістом Рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 поняття «порушене право», за захистом якого особа може звертатися до суду і яке вживається у низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». У цьому ж Рішенні зазначено, що «поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб'єктивного права; б) є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування в межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; е) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб'єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

43. Відтак, гарантоване ст. 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав або інтересів має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

44. Право на оскарження рішень, дій або бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, складовою якого є право звернення до суду (право на доступ до судової процедури), не є абстрактним, а пов'язане з правом конкретної особи, в інтересах якої виникає судовий процес, і з її переконанням у тому, що держава (в особі органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб) протиправно втрутилася у її права або свободи.

45. Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у ст. 6 Конвенції, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (параграф 33 рішення від 21 грудня 2010 року у справі «Перетятка та Шереметьєв проти України»).

46. Отже, право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб не є абсолютним. Людина має таке право за умови, якщо вважає, що рішення, дія чи бездіяльність органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб порушують або ущемляють її права і свободи чи перешкоджають їх здійсненню, а тому потребують правового захисту в суді.

47. Право, або законний інтерес може бути захищено судом лише у разі його порушення. З цього слідує необхідність з'ясування судом обставин, що свідчать про порушення права, свободи або інтересу. Позивач повинен довести, що він має право або законний інтерес і є потерпілим від порушення цього права та інтересу з боку суб'єкта владних повноважень.

48. Як свідчать матеріали справи, предметом спору у цій справі є протиправна бездіяльність, на думку позивача, Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, яка полягає у невжитті заходів запобігання та протидії корупції, у дисциплінарному провадженні № 11/2/4-331дс-67дп-18 щодо заступника керівника Красноармійської місцевої прокуратури ОСОБА_8

49. Порядок та підстави здійснення дисциплінарного провадження щодо прокурора врегульовано Законом № 1697-VII.

50. Відповідно до ст. 44 цього Закону дисциплінарне провадження здійснюється Кваліфікаційно-дисциплінарною комісією прокурорів.

51. Кваліфікаційно-дисциплінарна комісія прокурорів є колегіальним органом, який відповідно до повноважень, передбачених цим Законом, визначає рівень фахової підготовки осіб, які виявили намір зайняти посаду прокурора, та вирішує питання щодо дисциплінарної відповідальності, переведення та звільнення прокурорів з посади (ч. 1 ст. 73 Закону № 1697-VII).

52. Згідно із ч. 1 ст. 45 Закону № 1697-VII дисциплінарне провадження - це процедура розгляду Кваліфікаційно-дисциплінарною комісією прокурорів дисциплінарної скарги, в якій містяться відомості про вчинення прокурором дисциплінарного проступку.

53. Частиною 2 ст. 45 Закону № 1697-VII встановлено, що право на звернення до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів з дисциплінарною скаргою про вчинення прокурором дисциплінарного проступку має кожен, кому відомі такі факти. Кваліфікаційно-дисциплінарна комісія прокурорів розміщує на своєму веб-сайті рекомендований зразок дисциплінарної скарги.

54. Процедура розгляду дисциплінарної скарги відповідно до Закону № 1697-VII передбачає: 1) відкриття дисциплінарного провадження; 2) проведення перевірки дисциплінарної скарги; 3) розгляд висновку про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку прокурора; 4) прийняття рішення про наявність підстав для відсторонення прокурора; 5) оскарження рішення, прийнятого за результатами дисциплінарного провадження; 6) застосування до прокурора дисциплінарного стягнення.

55. Як було встановлено судом та не заперечується позивачем, останній не був учасником дисциплінарного провадження № 11/2/4-331дс-67дп-18, та у будь-яких правовідносинах з Кваліфікаційно-дисциплінарною комісією прокурорів, як колегіальним органом що виконує передбачені ч. 1 ст. 73 Закону № 1697-VII повноваження у вказаному дисциплінарному провадженні, не перебуває. У відносинах з позивачем щодо розгляду його звернення, в якому не вимагалось вчинення будь-яких дій, окрім надання інформації, Кваліфікаційно-дисциплінарна комісія прокурорів надала ОСОБА_3 відповідь, зміст якої та порядок та строки надання, останнім не оскаржуються.

56. Позивачем у заявленому позові не зазначено, в чому саме виразилося порушення передбачених Конституцією та законами України його прав, свобод та охоронюваних інтересів у сфері публічно-правових відносин у зв'язку із невжиттям Кваліфікаційно-дисциплінарною комісією прокурорів заходів запобігання та протидії корупції, у дисциплінарному провадженні № 11/2/4-331дс-67дп-18 щодо заступника керівника Красноармійської місцевої прокуратури ОСОБА_8

57. З огляду на наведене, Суд дійшов висновку що оскаржувана бездіяльність Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів щодо невжиття заходів запобігання та протидії корупції до заступника керівника Красноармійської місцевої прокуратури ОСОБА_8, не створює для позивача жодних юридичних прав та/чи обов'язків, оскільки не породжує, не змінює та не припиняє його прав і обов'язків у сфері публічно-правових відносин.

58. Разом з цим, за встановлених судом обставин, Кваліфікаційно-дисциплінарна комісія прокурорів у відношенні до позивача будь-яких публічно-владних управлінських функцій не виконувала, а тому між позивачем та відповідачем немає публічно-правового спору у контексті спірних правовідносин. Це виключає можливість розгляду справи адміністративним судом.

59. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

60. Згідно правової позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленої в постанові від 25 квітня 2018 року у справі № 9901/472/18 поняття спору, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, слід тлумачити в контексті ч. 3 ст. 124 Конституції України в ширшому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підпадають під юрисдикцію саме адміністративних судів і які взагалі не підлягають судовому розгляду.

61. За такого правового врегулювання та матеріалів позовної заяви суд дійшов висновку, що оскаржувана бездіяльність Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів щодо невжиття заходів запобігання та протидії корупції до заступника керівника Красноармійської місцевої прокуратури ОСОБА_8 у спірних правовідносинах не підлягає оскарженню в судах.

62. Зважаючи на обставини, у зв'язку з якими ОСОБА_3 звернувся до адміністративного суду із позовом і наведене вище правове регулювання цих правовідносин суд вважає, що провадження у справі підлягає закриттю.

На підставі викладеного, керуючись ст. 238, 241 - 245, 255, 266, 295 КАС України, -

УХВАЛИВ:

Провадження у справі № 200/10765/18-а за позовом ОСОБА_3 до Держави Україна, в особі Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії - закрити.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення Верховного Суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після набрання законної сили рішенням Великої Палати Верховного Суду за наслідками апеляційного перегляду.

Ухвалу може бути оскаржено в апеляційному порядку до Великої Палати Верховного Суду протягом п'ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення..

Дата складання повного рішення суду 14 лютого 2019 року

Суддя-доповідач Т. О. Анцупова

Судді М. М. Гімон

Н. В. Коваленко

В. М. Кравчук

Л. Л. Мороз