Справа № 420/261/19
Суддя: Балан Я. В.
Дата ухвалення: 2019-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/261/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2019 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Балан Я.В., розглянувши у порядку письмового провадження, за наявними матеріалами, адміністративну справу за позовною заявою Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, про визнання протиправною та скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду, з позовною заявою звернулось Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, про:

визнання протиправною та скасування постанови старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Носенко С.Б., від 13.12.2018 року ВП №57911882, про стягнення виконавчого збору у розмірі 14 892,00 гривень.

В обґрунтування позовних вимог Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області зазначено, що станом на дату відкриття виконавчого провадження ВП№57911882, позивачем вже було виконано рішення суду у справі №815/1572/18 від 27.06.2018 року, а тому, стягнення виконавчого збору у розмірі 14 892, 00 є безпідставним. Вказувалося, що рішення Одеського окружного адміністративного суду по справі №815/1572/18 від 27.06.2018 року, на підставі якого відкрито виконавче провадження є рішенням немайнового характеру, порядок виконання таких рішень передбачений Розділом VIII Закону України «Про виконавче провадження». На думку позивача, положення Закону України «Про виконавче провадження» не визначають порядок виконання рішень немайнового характеру, які не можуть бути виконані без участі боржника, не передбачають вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання рішення та як наслідок стягнення з боржника виконавчого збору. Наголошувалося, що жодних дій спрямованих на виконання рішення суду державним виконавцем не вчинялося.

Статтею 287 КАС України встановлені особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця.

Частиною 4 статті 287 КАС України передбачено, що адміністративна справа з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця вирішується судом протягом десяти днів після відкриття провадження у справі.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 08 лютого 2019 року, вищезгадану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження за окремою категорією термінових адміністративних справ.

У встановлений судом строк, відповідач надіслав відзив на позовну заяву (вх.№ЕП/1188/19 від 13.02.2019р). У відзиві зазначено, що на виконанні Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, перебуває виконавче провадження з виконання виконавчого листа №815/1572/18, виданого Одеським окружним адміністративним судом 04.09.2018 року, про зобов'язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області провести виплату пенсії ОСОБА_2 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №103 від 21.02.2018 року «Про перерахунок пенсії особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб». Відповідач зазначає, що рішення суду боржником не виконано в повному обсязі, оскільки Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області проведено часткову доплату ОСОБА_2, за період з 01.01.2018 року по 31.03.2018 року, а виплата заборгованості за період з 01.01.2016 року по 31.12.2017 року у сумі 56 554,80 гривень буде здійснюватись з січня 2019 року. Наголошувалося, що державним виконавцем виконавчі дії проведено у чіткій відповідності до норм чинного законодавства (а.с. 42-46).

У судове засідання, призначене на 18 лютого 2019 року, о 14 годині 00 хвилин, особи, які беруть участь у розгляді справи - не з'явились. Про дату, час та місце розгляду справи належним чином та своєчасно повідомлялись.

Відповідно до ч.4 ст.229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

15 лютого 2019 року, через канцелярію Одеського окружного адміністративного суду, від представника позивача (вх.№5550/19 від 15.02.2019р.) надійшло клопотання про розгляд справи у порядку письмового провадження

Враховуючи положення ч.9 ст.205 КАС України розгляд справи здійснено судом без участі сторін у порядку письмового провадження.

Пунктом 10 частини 1 статті 4 КАС України письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини та факти, якими обґрунтовувалися вимоги, перевіривши їх доказами, суд встановив наступні обставини.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду по адміністративній справі №815/1572/18 від 27 червня 2018 року, зокрема, зобов'язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області, провести виплату пенсії ОСОБА_2 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №103 від 21.02.2018 року «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяких інших осіб».

04 вересня 2018 року, Одеським окружним адміністративним судом було видано виконавчий лист №815/1572/18.

Як зазначає позивач, на виконання вищевказаного рішення суду, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області, проведена доплата пенсії ОСОБА_2 за період з 01.01.2018 року по 31.03.2018 року в сумі 7 069,35 гривень, яка була зарахована на його картковий рахунок, що підтверджується довідкою про доходи пенсіонера (а.с.17), відкладену виплату за період з 01.01.2016 року по 31.12.2017 року у розмірі 56 554,80 гривень розпочато з 01.01.2019 року щомісячно у сумі 1 178,23 гривень, а з 01.01.2020 року - буде виплачуватись щомісячно в розмірі 2 356, 45 гривень (а.с.16).

06 грудня 2019 року, ОСОБА_2 звернувся з заявою про відкриття виконавчого провадження до Відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ в Одеській області (а.с.50).

13 грудня 2018 року, старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Носенком Сергієм Борисовичем розглянута заява стягувача про примусове виконання виконавчого листа №815/1572/18 виданого 04 вересня 2018 року та винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП№57911882 (а.с.54).

Постановою про стягнення виконавчого збору ВП№57911882 від 13 грудня 2018 року, постановлено стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області виконавчий збір у розмірі 14 892,00 гривень (а.с.57).

Вважаючи постанову про стягнення виконавчого збору протиправною та такою, що підлягає скасуванню, Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області звернулось до суду з даною позовною заявою.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд керується наступними приписами норм чинного законодавства.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02.06.2016 року (тут і в подальшому у редакції станом на дату виникнення правовідносин) встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: 1) за заявою стягувача про примусове виконання рішення; 2) за заявою прокурора у разі представництва інтересів громадянина або держави в суді; 3) якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом; 4) якщо виконавчий документ надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземної держави, до повноважень яких належить розгляд цивільних чи господарських справ, іноземних чи міжнародних арбітражів) у порядку, встановленому законом; 5) у разі якщо виконавчий документ надійшов від Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.

Відповідно ч. 1 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Згідно ч.5 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов'язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

В той же час, на підставі ч. 2 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Суд зазначає, що ч. 9 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Згідно п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Доказів закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» позивачем до суду не надано.

Відповідно до ч.3 ст.40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев'ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Оскільки, судом встановлено, що постанова про відкриття виконавчого провадження та постанова про стягнення виконавчого збору винесена на підставі виконавчого листа №815/1572/18, згідно якого зобов'язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області провести виплату пенсії ОСОБА_2, а не її нарахування, суд дійшов висновку про правомірність вищевказаних постанов.

Суд критично ставиться до тверджень позивача, що судове рішення у адміністративній справі №815/1572/18 було виконано добровільно у повному обсязі до відкриття виконавчого провадження, що підтверджується розрахунком на доплату, дорученням з боргом та довідкою про доходи пенсіонера, оскільки зазначеними документами підтверджується лише факт нарахування позивачем суми пенсії ОСОБА_2, однак, доказів виплати усієї суми до винесення постанови державним виконавцем 13 грудня 2018 року про відкриття виконавчого провадження позивачем не надано, тобто рішення суду виконано не в повному обсязі.

Суд наголошує, що предметом стягнення у даному виконавчому провадженні є не пенсія, як періодичний платіж в розумінні Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", а разове стягнення за судовим рішенням неправомірно невиплаченої її частини.

Дана позиція суду повністю узгоджується з позицією Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду викладеній у постанові по справі №751/1387/17 від 24 січня 2019 року.

Вирішуючи спір, суд також враховує правовий висновок Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду здійснений у постанові від 07.03.2018 року у справі №750/7624/17 про те, що ч. 3 ст. 27 Закону №1404-VІІІ прямо передбачає обов`язок боржника сплати виконавчого збору при примусовому виконанні рішення немайнового характеру, тобто незалежно від провадження державним виконавцем дій, спрямованих на примусове виконання рішення.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно положень ст. 75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому в силу положень ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв'язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку, що позовна заява Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області не підлягає задоволенню.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

У зв'язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, розподіл судових витрат відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України не здійснюється.

Керуючись статтями 139, 205, 242-246, 272, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65012, м. Одеса, вул. Канатна 83, ) до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області (65091, м. Одеса, вул. Розумовська 37, ), про визнання протиправною та скасування постанови старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Носенко С.Б., від 13.12.2018 року ВП №57911882, про стягнення виконавчого збору у розмірі 14 892,00 гривень - відмовити.

У зв'язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, розподіл судових витрат відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України не здійснюється.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.272 КАС України.

Рішення може бути оскаржене згідно статті 287 КАС України до П'ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Балан Я.В.

.