Справа № 260/1350/18
Суддя: Плеханова З.Б.
Дата ухвалення: 2019-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

14 лютого 2019 року м. Ужгород№ 260/1350/18
Суддя Закарпатського окружного адміністративного суду Плеханова З.Б. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Закарпатській області про скасування вимоги про сплату боргу, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Закарпатській області, яким просить:

1.Скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 13 листопада 2018 року за №Ф-4992-50.

1. Позиції сторін

Позовні вимоги мотивовані тим, що у 2015 році позивач подала до реєстраційної служби заяву про реєстрацію ОСОБА_1, як Фізичної-особи підприємця, і в цьому ж місяці нею була написана заява про припинення здійснення підприємницької діяльності у зв'язку з тим, що дану діяльність позивач не бажала проводити та не проводила. Разом з тим Головним управлінням ДФС у Закарпатській області було направлено на адресу позивача ОСОБА_2 про сплату боргу (недоїмки) від 13.11.2018р. за №Ф 4992-50. Позивач зазначає, що оскільки вона не займалась підприємницькою діяльністю в період з травня 2016 року по теперішній час, а працювала на посадах медичної сестри у лікувальних закладах, вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 13 листопада 2018 року за №Ф-4992-50 слід скасувати.

27 грудня 2018 року на адресу Закарпатського окружного адміністративного суду від позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог. Зокрема зазначає, що з огляду на те, що правопорушення, вчинене позивачем, не носить характер триваючого, та на час винесення вимоги відповідача закінчилися строки притягнення до адміністративної відповідальності, визначені у частині 1 статті 38 КУпАП, відповідачем протиправно притягнуто позивача до адміністративної відповідальності.

10 січня 2019 року на адресу суду надійшов відзив представника відповідача про заперечення щодо позову, де зокрема, зазначає що ДФС у Закарпатській області розглянуло позовну заяву, вважає її безпідставною, необґрунтованою, а вимога про сплату боргу (недоїмки) від 13 листопада 2018 року за №Ф-4992-50 є такою, що відповідає вимогам чинного законодавства. При цьому, відповідач звертає увагу суду на те, що відповідно до зазначених норм та витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, Позивач, ОСОБА_1, є фізичною особою-підприємцем та платником єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування. Незалежно від того чи отримувала ОСОБА_1 доходи та чи здійснювала фактично підприємницьку діяльність, вона є платником єдиного внеску з 01.01.2017 року по 29.11.2018 року. Окрім того, звертає увагу суду, на те що борг по єдиному внеску обліковується за Позивачем як за фізичною особи-підприємцем, а не як за працівником. Окрім того, зазначено, що вимога про сплату боргу (недоїмки) є заходом стягнення, виконавчим документом, а не мірою адміністративної відповідальності у розумінні КУпАП. Позивач, порушуючи норми чинного законодавства, станом на 31.10.2018 не сплатила нарахований єдиний внесок, що свідчить про протиправну поведінку платника єдиного внеску. На підставі наведеного просить відмовити у задоволенні позову повністю.

Суд, з'ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, встановив наступні фактичні обставини приходить до наступних висновків.

2. Обставини, встановлені судом.

Згідно із витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, ОСОБА_1, є фізичною особою-підприємцем та платником єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та зареєстрована за адресою 88000. АДРЕСА_1.

29.11.2018 року припинено підприємницьку діяльність Позивачем - фізичною особою-підприємцем за її заявою, про що міститься відповідний запис у вказаному Витягу (а.с.33-34).

Станом на 31.01.2018 року за Позивачем рахується заборгованість зі сплати єдиного внеску у розмірі 15 819,54 грн., що підтверджується інтегрованими картками платника податків (а.с.31-32).

13.11.2018р Головним управлінням Державної фіскальної служби у Закарпатській області сформована та направлена на адресу позивача вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 13 листопада 2018 року за №Ф-4992-50 (а.с.7).

ОСОБА_1 з 02.11.2006 року працювала у Закарпатській обласній клінічній лікарні імені ОСОБА_3 на посаді сестри медичного відділення судинної хірургії по травень місяць 2016 року, що стверджується довідкою від 03.12.2018 року за №1988/01-9.(а.с.9).

Відповідно до довідки від 05.12.2018р. за № 1118/2018 року у 2016 році позивач була прийнята на роботу до Ужгородської районної лікарні на посаду сестри медичної зі стоматологічного відділення (а.с.8).

3. Мотиви суду та норми права, застосовані судом.

Статтею 67 Конституції України встановлений обов'язок кожного сплачувати податки і збори в порядку і розмірах встановлених законодавством.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначені Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" (надалі - ОСОБА_4 N 2464-VI).

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону N2464-VI єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування; а недоїмка - це сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом;

Дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов'язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону (стаття 2 Закону N2464-VI).

Згідно із пунктом 4 частини 1 статті 4 Закону N2464-VI платниками єдиного внеску є, зокрема, фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

За приписами ч. 4 ст. 8 Закону порядок нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску визначається цим Законом, в частині адміністрування -Податковим кодексом України, та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Відповідно до п. 6 ч.1 ст.1 Закону недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

Згідно з ч. 1 ст. З вказаного Закону збір та ведення обліку єдиного внеску здійснюються за принципами, зокрема, обов'язковості сплати та відповідальності платників єдиного внеску та органу, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, за порушення норм цього Закону, а також за невиконання або неналежне виконання покладених на них обов'язків.

Згідно з ч. 1 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Проте, Законом від 06.12.2016р. №1774 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» внесено зміни до Закону № 2464 «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», які набрали чинності з 01 січня 2017 року, зокрема щодо нарахування та сплати єдиного внеску фізичними особами - підприємцями, у тому числі тими, які обрали спрощену систему оподаткування, та особами, які провадять незалежну професійну діяльність.

Отже, з 01 січня 2017 року підприємці зобов'язані сплачувати ЄСВ незалежно від отриманого доходу (прибутку) у звітному кварталі, або окремому місяці звітного кварталу.

У п. 2 ч. 1 ст. 7 даного Закону зазначено, що єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов'язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Отже, незалежно від того чи отримувала ОСОБА_1 доходи та чи здійснювала фактично підприємницьку діяльність, вона є платником єдиного внеску з 01.01.2017 року по 29.11.2018 року.

Як уже зазначалося судом вище, в обґрунтування позиції стосовно того, що Позивач не здійснювала підприємницьку діяльність до позовної заяви додано довідки, що підтверджують роботу на посадах медичної сестри у лікувальних закладах, однак вони не спростовують факту наявності у Позивача статусу фізичної особи-підприємця та нездійснення нею підприємницької діяльності, оскільки особа має право здійснювати свою діяльність за сумісництвом.

Також ОСОБА_1 зазначає, що під час офіційної роботи роботодавцями сплачувався єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за неї. Однак суд констатує, що борг по єдиному внеску обліковується за Позивачем як за фізичною особи-підприємцем, а не працівником.

У позовній заяві ОСОБА_1 вказує, що нею нібито подана заява про припинення здійснення підприємницької діяльності, однак дане не підтверджується жодними доказами.

Окрім того, Позивачем у заяві про уточнення позовних вимог зазначено, що правопорушення, вчинене позивачем, не носить характер триваючого, та на час винесення вимоги закінчилися строки притягнення до адміністративної відповідальності, визначені у ч. 1 ст. 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення, відповідачем протиправно притягнуто позивача до адміністративної відповідальності. Однак, суд зазначає, що таке твердження позивача вказане не стосується предмету спору.

Так, нарахування єдиного внеску та формування вимоги про сплату боргу (недоїмки) регулюється Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 № 449, а не Кодексом України про адміністративні правопорушення.

ОСОБА_2 про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Частиною 12 ст. 9 Закону передбачено, що єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Відповідно до абзацу 3 ч. 8 ст. 9 Закону платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Згідно з ч. 2 ст. 25 цього Закону у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов'язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.

Абзацами 1-3 ч.4 цієї статті визначено, що орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Платник єдиного внеску зобов'язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.

У разі якщо платник єдиного внеску протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги не сплатив зазначені у вимозі суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею, не узгодив вимогу з органом доходів і зборів, не оскаржив вимогу в судовому порядку або не сплатив узгоджену суму недоїмки протягом десяти календарних днів з дня надходження узгодженої вимоги, орган доходів і зборів надсилає в порядку, встановленому законом, до підрозділу державної виконавчої служби вимогу про сплату недоїмки (абзац 9 ч. 4 цієї статті).

Розділом VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 №449 врегульований порядок стягнення заборгованості з платників.

Відповідно до п. 1 вказаного розділу до платників, які не виконали визначені Законом обов'язки щодо нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, застосовуються заходи впливу та стягнення.

Згідно п. 2 розділу VI Інструкції у разі виявлення платником своєчасно не нарахованих сум єдиного внеску такі платники зобов'язані самостійно обчислити ці внески, відобразити у звітності, що подається платником до органів доходів і зборів, та сплатити їх. До такого платника застосовуються штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VII цієї Інструкції.

У разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VII цієї Інструкції.

Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена в строки, встановлені Законом, обчислена органами доходів і зборів у випадках, передбачених Законом, є недоїмкою.

Відповідно до ч. 16 ст. 25 Закону строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки, штрафів та нарахованої пені не застосовується.

Отже, вимога про сплату боргу (недоїмки) є заходом стягнення, виконавчим документом, а не мірою адміністративної відповідальності у розумінні КУпАП.

Стосовно посилання позивача на постанови Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі №804/401/17 та від 11 грудня 2018 року у справі №242/924/17 , то суд зазначає ,що фактичні обставини жодної справи не є аналогічними фактичним обставинам даної справи №260/1350/18, а тому вказану в них правову позицію суд до уваги не бере.

Згідно з ч. 2 ст. 6 Закону платник єдиного внеску зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок, подавати звітність до органу доходів і зборів.

Позивач, порушуючи норми чинного законодавства, станом на 31.10.2018 не сплатила нарахований єдиний внесок, що свідчить про протиправну поведінку платника єдиного внеску.

Отже, оскаржувана позивачем вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-4992-50 від 13.11.2018 року є такою, що винесена відповідачем відповідно до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 № 449, за результатом виявлених порушень.

Згідно зі ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу (ч. 1 ст. 77 КАС України), що позивачем не дотримано.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що відповідач правомірно виніс оскаржувану вимогу про сплату боргу, діяв у спосіб визначений законом та у межах наданих законом повноважень, а тому підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

На підставі ст. 139 КАС України, у зв'язку з відмовою в задоволенні адміністративного позову в повному обсязі, судові витрати не стягуються.

Керуючись статтями 242-246,250 КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В:

1.В позові ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Закарпатській області про скасування вимоги про сплату боргу - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення через Закарпатський окружний адмінсуд до Восьмого апеляційного адміністративного суду .

СуддяОСОБА_4