Справа № 826/9981/17
Суддя: Вівдиченко Тетяна Романівна
Дата ухвалення: 2019-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/9981/17 Головуючий у 1 інстанції: Шрамко Ю.Т.
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача Суддів За участю секретаряВівдиченко Т.Р. Ганечко О.М. Кузьмишиної О.М. Борейка Д.Е.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтеркласт" на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 жовтня 2018 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтеркласт" до Головного управління ДФС у м. Києві про скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Інтеркласт" звернувся до суду з позовом до Головного управління ДФС у м. Києві, в якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 19 липня 2017 року №.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 жовтня 2018 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Інтеркласт" звернувся з апеляційною скаргою, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, апелянт зазначає, що в матеріалах справи є докази того, що позивач здійснював своєчасну та в повному обсязі оплату податку на прибуток, на підтвердження чого свідчать наявні в матеріалах справи копії платіжних доручень та податкових декларацій з податку на прибуток. Також, вказує на те, що відповідачем порушено строки проведення камеральної перевірки.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилися.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи, що особиста участь сторін в судовому засіданні не обов'язкова, колегія суддів визнала можливим проводити розгляд справи за відсутності сторін.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, Головним управлінням ДФС у м. Києві проведено камеральну перевірку з питань дотримання вимог податкового законодавства в частині своєчасності сплати суми зобов'язання по податку на прибуток ТОВ «ІНТЕРКЛАСТ».

За результатом перевірки складено Акт від 21.06.2017 року № 1061/26-15-12-12-12/21580272 (надалі -акт перевірки).

Проведеною перевіркою встановлено порушення ТОВ «ІНТЕРКЛАСТ» термінів сплати самостійно узгодженої суми грошового зобов'язання по податку на прибуток задекларованої в податковій декларації за 2016 рік, на три дні, із датою сплати 22.02.2017 року, при граничному терміну сплати 19.02.2017 року.

У зв'язку із встановленням зазначених порушень, Головним управлінням ДФС у м. Києві 19.07.2017 року прийнято податкове повідомлення-рішення № , яким, на підставі статті 126 ПК України, до позивача застосовано штрафні санкції в розмірі 10 409,10 грн.

Позивач, вважаючи винесене податкове повідомлення-рішення протиправним, звернувся з вищевказаним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України).

Згідно пп.20.1.4 п.20.1 статті 20 Податкового кодексу України, органи державної податкової служби мають право проводити перевірки платників податків (крім Національного банку України) в порядку, встановленому цим кодексом України.

В силу п.75.1 статті 75 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Відповідно до пп.75.1.1 п.75.1 статті 75 Податкового кодексу України камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків.

Згідно п. 76.3. статті 76 Податкового кодексу України, камеральна перевірка податкової декларації або уточнюючого розрахунку може бути проведена лише протягом 30 календарних днів, що настають за останнім днем граничного строку їх подання, а якщо такі документи були надані пізніше, - за днем їх фактичного подання.

Як зазначалося, Головним управлінням ДФС у м. Києві проведено камеральну перевірку з питань дотримання вимог податкового законодавства в частині своєчасності сплати суми зобов'язання по податку на прибуток ТОВ «ІНТЕРКЛАСТ», за результатами якої складено Акт від 21.06.2017 року № 1061/26-15-12-12-12/21580272.

Проведеною перевіркою встановлено порушення ТОВ «ІНТЕРКЛАСТ» термінів сплати самостійно узгодженої суми грошового зобов'язання по податку на прибуток задекларованої в податковій декларації за 2016 рік, на три дні, із датою сплати 22.02.2017 року, при граничному терміну сплати 19.02.2017 року.

Пояснення щодо порушення строку проведення камеральної перевірки відповідачем не надано.

Відповідно до п. 9.1.1. ст. 9 Податкового кодексу України, податок на прибуток підприємств належить до загальнодержавних податків.

Згідно п. 15.1. ст. 15 Податкового кодексу України, платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об'єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об'єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов'язок із сплати податків та зборів згідно з ПК України.

Так, відповідно до пп.16.1.3 п.16.1 статті 16 Податкового кодексу України, платник податків зобов'язаний подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.

Пунктом 46.1 статті 46 Податкового кодексу України визначено, що податкова декларація, розрахунок - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Згідно з п.49.1 статті 49 Податкового кодексу України, податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків.

В силу п.54.1 статті 54 Податкового кодексу України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

Пунктом 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України визначено, що платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до п. 137.1 та п. 137.2 ст. 137 Податкового кодексу України, податок нараховується платником самостійно за ставкою, визначеною статтею 136 цього Кодексу, від бази оподаткування, визначеної згідно зі статтею 135 цього Кодексу. Відповідальність за повноту утримання та своєчасність перерахування до бюджету податку, зазначеного в пункті 57.1-1 статті 57 та 141.4 статті 141 цього Кодексу, покладається на платників податку, які здійснюють відповідні виплати.

Податковими (звітними) періодами для податку на прибуток підприємств, крім випадків, передбачених пунктом 137.5 цієї статті, є календарні: квартал, півріччя, три квартали, рік.

При цьому, податкова декларація розраховується наростаючим підсумком. Податковий (звітний) період починається з першого календарного дня податкового (звітного) періоду і закінчується останнім календарним днем податкового (звітного) періоду (п. 137.4 ст. 137 ПК України).

З матеріалів справи вбачається, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Інтеркласт" подало до податкового органу наступні податкові декларації з податку на прибуток підприємств:

- 05.05.2016 р. податкову декларацію з податку на прибуток підприємств за 1 квартал 2016р. в якій позивачем визначено збитки в розмірі - 8 585,00 грн.;

- 09.08.2016 р. податкову декларацію з податку на прибуток підприємств за півріччя 2016р., в якій платником податків визначено до сплати суму податку на прибуток підприємств в розмірі 333 600,00 грн.;

- 09.11.2016 р. податкову декларацію з податку на прибуток підприємств за три квартали 2016р. в якій визначено до сплати суму податку на прибуток підприємств в розмірі 134 811,00 грн. ( також вказано авансовий внесок у розмірі 104 091,00 грн.);

- 20.02.2017 р. податкову декларацію з податку на прибуток підприємств за 2016 р. в якій визначено до сплати суму податку на прибуток підприємств в розмірі 301 771,00 грн.

Згідно п. 31.1. ст. 31 Податкового кодексу України, строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов'язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно.

Момент виникнення податкового обов'язку платника податків, у тому числі податкового агента, визначається календарною датою.

Строк сплати податку та збору обчислюється роками, кварталами, місяцями, декадами, тижнями, днями або вказівкою на подію, що повинна настати або відбутися.

Як зазначалося, відповідно до п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України, платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Також, згідно п. 38 підрозділу 4 розділу XX Податкового кодексу України, платники податку на прибуток підприємств сплачують до 31 грудня 2016 року авансовий внесок з цього податку у розмірі 2/9 податку на прибуток, нарахованого у податковій звітності за три квартали 2016 року.

Розрахунок такого авансового внеску подається платником, податку у податковій декларації за три квартали 2016 року. Визначена в розрахунку сума авансових внесків вважається узгодженою сумою грошових зобов 'язань.

З матеріалів справи вбачається, що позивач сплатив до бюджету платіжним дорученням № 393 від 09.08.2016 р. податок на прибуток за 2 квартал 2016р. в розмірі 333 600,00 грн.; платіжним дорученням № 545 від 14.11.2016р. податок на прибуток за 3 квартал 2016 р. в розмірі 134 811,00 грн.; платіжним дорученням № 616 від 23.12.2016р. авансовий внесок в розмірі 104 091,00 грн.; платіжним дорученням № 86 від 17.02.2017 р. податок на прибуток за 2016 р. в розмірі 197 680,00 грн. .(а.с. 21-25).

Таким чином, ТОВ «Інтеркласт» у спірний період було задекларовано та сплачено 770 182,00 грн. податку на прибуток.

З акту перевірки та матеріалів справи вбачається, що податковий орган дійшов висновку про порушення позивачем граничних строків сплати самостійно узгодженого грошового зобов'язання з податку на прибуток підприємств за 2016р. з огляду на те, що в декларації з податку на прибуток підприємств за 2016р. була визначена сума грошового зобов'язання з податку на прибуток в розмірі 301 771,00 грн., а сплачено було 197 680,00 грн.

Однак, матеріалами справи підтверджено, що, з врахуванням авансового внеску в розмірі 104 091,00 грн., що був сплачений 23.12.2016р. платіжним дорученням № 616, позивачем сплачено - 301 771,00 грн.

Суд першої інстанції не дослідив вказані обставини по справі та дійшов помилкового висновку про те, що узгоджене зобов'язання станом на 19.02.2017 року позивачем в повному обсязі не сплачене, а повне погашення суми відбулось за рахунок поданої 22.02.2017 року уточнюючої декларації № .

Колегія суддів погоджується із доводами апелянта про помилковість доводів податкового органу про те, що платник податку сплатив суму узгодженого грошового зобов'язання з податку на прибуток підприємств за 2016р. лише 22.02.2017р., шляхом подання 22.02.2017р. уточнюючої декларації, оскільки, з матеріалів справи вбачається, що в поданій уточнюючій декларації Товариством лише уточнено (вказану) суму сплаченого авансового внеску в розмірі 104 091,00 грн., проте, загальна сума грошового зобов'язання з податку на прибуток підприємств за 2016р. в розмірі 301 771,00 грн. з граничним строком сплати 19.02.2017р. не змінилася, і як зазначалося, була сплачена 23.12.2016р. (авансовий внесок в розмірі 104 091,00 грн.) та 17.02.2017р. (податок на прибуток підприємств в розмірі 197 680,00 грн.) тобто без будь-якого порушення п. 57.1. ст. 57 ПК України.

Відповідно до п.50.1 статті 50 Податкового кодексу України, у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов'язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Як зазначив апелянт, з метою уточнення суми сплаченого авансового внеску ним подано уточнюючу податкову декларацію, що не заборонено чиним податковим законодавством.

Згідно зі статтею 126 Податкового кодексу України, у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Правопорушення, відповідальність за яке встановлена пунктом 126.1 статті 126.1 Податкового кодексу України, полягає в несвоєчасній сплаті суми узгодженого грошового зобов'язання. Відповідне порушення є закінченим у момент збігу передбаченого податковим законодавством строку сплати узгодженого, але не сплаченого платником податків грошового зобов'язання, а розмір штрафу визначається нормативно та фактично залежить від тривалості прострочення до моменту погашення боргу (до 30 днів або понад 30 днів).

Оскільки матеріалами справи підтверджено, що ТОВ «Інтеркласт» у спірний період було задекларовано 770 182,00 грн. податку на прибуток та сплачено у строки визначені Податковим кодексом України, колегія суддів дійшла висновку про протиправність застосування до позивача штрафних санкцій, на підставі статті 126 ПК України до позивача застосовано штрафні санкції в розмірі 10 409,10 грн.

З огляду на вказане, позовні вимоги про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 19 липня 2017 року № є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтеркласт", а тому постанова суду підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення адміністративного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

При цьому, доводи викладені в апеляційній скарзі спростовують висновки суду першої інстанції та знайшли своє належне підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам по справі, допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального права призвели до неправильного вирішення справи, а тому оскаржувана постанова підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 229, 243, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтеркласт" задовольнити.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 жовтня 2018 року скасувати та прийняти нове рішення.

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтеркласт" задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 19 липня 2017 року №.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-329 КАС України.

Суддя-доповідач Судді Вівдиченко Т.Р. Ганечко О.М. Кузьмишина О.М.

Повний текст постанови виготовлено 18.02.2019 року.