Справа № 200/640/19-а
Суддя: Чекменьов Г.А.
Дата ухвалення: 2019-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 лютого 2019 р. Справа№200/640/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі судді Чекменьова Г.А., розглянувши в (спрощеному) письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Маріупольського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправними та скасування рішення № 5481/1172 від 17 березня 2017 року, № 7/9 від 20 лютого 2017 року та зобовязання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

10 січня 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Маріупольського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправними та скасування рішення № 5481/1172 від 17 березня 2017 року, № 7/9 від 20 лютого 2017 року та зобовязання вчинити певні дії.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що він звернувся до управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Маріуполя Донецької області із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах відповідно до ст. 13-а Закону України «Про пенсійне забезпечення». Згідно Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань діяльність управлінні Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Маріуполя Донецької області 21.09.2018 припинено. Згідно з постановою КМУ від 8 листопада 2017 р. № 821 шляхом злиття утворилось Маріупольське об'єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області (далі - відповідач-1).

Позивач зазначив, що 08.10.2016 року досяг пенсійного віку - 50 років, та має загальний стаж роботи - 28 років 3 місяці 6 днів, з яких 11 років 0 місяців 29 днів пільговий стаж станом на 19.12.2016 року. Рішенням комісії з припинення управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Маріуполя №5481/1172 від 17.03.2017 року позивачу було відмовлено у призначенні пенсії на пільгових умовах на підставі рішення комісії з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років від 22.02.2017 р. №7/9 при Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області. Рішення про відмову в призначенні пільгової пенсії позивач отримав лише 13.11.2018 року після звернення до відповідача з заявою про отримання даного рішення.

Відповідачем-1 було відмовлено та не зараховано період стажу роботи позивача з 21.03.1991 року по 12.07.1994 року на посаді електромонтера по ремонту та обслуговуванню електрообладнання в Маріупольському підприємстві «Енергоремонт», оскільки виконувана робота до 01.01.1992 була передбачена Списком № 2. Вказане стало підставою для висновку про недостатність у позивача стажу для призначення пільгової пенсії та відповідно для відмови в її призначенні.

Позивач вважає, що відповідач-1 неправомірно відмовив йому у призначення пільгової пенсії, а відповідачем-2 було безпідставно відмовлено в підтвердженні періоду стажу роботи позивача з 21.03.1991 року по 12.07.1994 року на посаді електромонтера по ремонту та обслуговуванню електрообладнання в Маріупольському підприємстві «Енергоремонт».

З наведених підстав позивач просив:

- визнати неправомірними та скасувати рішення: комісії з припинення Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Маріуполя №5481/1172 від 17 березня 2017 року щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. «а» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», а також рішення Комісії з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років від 20.02.2017р. №7/9 щодо відмови позивачу у підтвердженні періодів роботи за Списком №1 з 21.03.1991 року 12.07.1994 року на посаді «електромонтера по ремонту та обслуговування електрообладнання» в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Маріупольське підприємство «Енергоремонт»;

- зобовязати Маріупольське обєднане управління Пенсійного фонду України Донецької області зарахувати позивачу період роботи позивача з 21.03.199 року по 12.07.1994 року до пільгового стажу з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком №1, у звязку із чим призначити, нарахувати та виплати ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до ст.114 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» з 19.12.2016 року.

На адресу суду від відповідачів надійшли відзиви на позовну заяву, в яких просили у задоволенні позову відмовити. Зазначили, що рішенням Комісії при Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області відмовлено в підтвердженні стажу за періоди роботи з 21.03.1991 р. по 12.07.1994 р. на посаді електромонтера по ремонту та обслуговуванню електрообладнання в «Маріупольському підприємстві «Енергоремонт», оскільки надані заявником документи про облік відпрацьованого часу в шкідливих умовах за цей період засвідчують роботу за Списком №2.

Крім того, відповідач-1 наполягав на застосуванні наслідків пропуску строку звернення до адміністративного суду.

Сторони у судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце проведення судового засідання були повідомлені належними чином.

Відповідно до ч. 9 ст. 205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з'явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Стосовно дотримання позивачем строку звернення з адміністративним позовом суд зазначає, що за приписами статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини першої статті 123, частини шостої статті 161 КАС України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач має право звернутися до суду з заявою про його поновлення, в якій вказати про підстави для поновлення строку та зобов'язаний додати докази поважності причин його пропуску. Відповідно до статі 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

При вирішенні питання про відкриття провадження в адміністративній справі ухвалою від 15 січня 2019 р. судом враховано, що матеріали адміністративного позову не містять відомостей про дату отримання позивачем оскаржених рішень від 17 березня 2017 року та від 20 лютого 2017 року, через що, з метою забезпечення умов доступу до правосуддя, суд дійшов висновку про можливість визнати поважними причини пропуску строку звернення з даним адміністративним позовом та поновив позивачеві строк звернення до адміністративного суду.

Відомостей про фактичну дату отримання чи ознайомлення позивача з оскарженими рішеннями з боку відповідачів суду не надано. Отже, підстави для застосування передбачених законом наслідків пропуску строку звернення до адміністративного суду в матеріалах справи відсутні, а справа підлягає розгляду за суттю заявлених позовних вимог.

Зясовуючи, чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги, якими доказами вони підтверджуються, а також надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, судом встановлено таке.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до Комісії з заявою про підтвердження стажу роботи за Списком №1 за період з 21.03.1991 року по 12.07.1994 року на посаді електромонтера по ремонту та обслуговуванню електрообладнання в Маріупольському підприємстві «Енергоремонт».

Рішенням від 20 лютого 2017 року № 7/9 Комісії з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (відповідач-2) було відмовлено в підтвердженні періоду стажу роботи позивача з 21.03.1991 року по 12.07.1994 року на посаді електромонтера по ремонту та обслуговуванню електрообладнання 4 розряду електроцеху №1 в Маріупольському підприємстві «Енергоремонт» (а.с.33).

Рішенням голови комісії з припинення управління Пенсійного фонду України в Донецької області Орджонікідзевському районі м. Маріуполя від 17 березня 2017 року № 5481/1172 позивачу було відмовлено у призначенні пенсії через те, що позивач не має необхідного пільгового стажу роботи за Списком №1 (а.с.12).

Спірний стаж складає 3 роки 3 місяці 22 дня.

Згідно з ч. 1 ст. 114 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (надалі Закон № 1058-IV) право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Відповідно до п. 1) ч. 2 вказаної статті Закону № 1058-IV працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Згідно з п. 2) ч. 2 вказаної ст. 114 Закону № 1058-IV працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Отже, предметом спору у цій адміністративній справі є вирішення питання, до якого списку виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, відноситься період роботи позивача з 21.03.1991 року по 12.07.1994 року на посаді електромонтера по ремонту та обслуговуванню електрообладнання.

Відповідно до записів в трудовій книжці серії БТ-І № 9318715 (а.с.9-10) ОСОБА_1 21.03.1991 року був прийнятий до Маріупольського підприємства «Енергоремонт» до електроцеху №1 електромонтером по ремонту та обслуговуванню електрообладнання 4 розряду на роботу з важкими та шкідливими умовами праці (запис №5);

12.07.1994 року звільнений за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України.

Картками обліку відпрацьованого часу підтверджена робота позивача з 21.03.1991 року по 12.07.1994 року на ремонті обладнання в цехах і виробництвах з важкими умовами праці (а.с.20-22).

Відповідачами зазначено, що позивачем надано картки обліку відпрацьованого часу на ремонті обладнання в цехах з важкими умовами праці, у яких відображено фактично відпрацьований час у цехах, передбачених Списком №2. Відповідно до первинних документів, а саме карток обліку, позивач працював в прокатному (трубопрокатному) цеху. Означена посада атестована за Списком № 2 згідно з наказом «Про результати атестації робочих місць за умовами праці» від 09.03.1994 № 44. Підстави для зарахування означеного періоду за Списком № 1 відсутні.

Судом встановлено, що згідно з наказом Маріупольського підприємства «Енергоремонт» «Про результати атестації робочих місць за умовами праці» від 09.03.1994 № 44 посада електромонтера по ремонту та обслуговуванню електрообладнання в агломерації та металургійному виробництві атестована як за Списком №1, так і за Списком № 2 (а.с.113-114).

Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Тобто, правова норма статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачає, що основним документом для підтвердження стажу роботи є трудова книжка і лише при її відсутності, або записів у ній, стаж підтверджується у відповідності з Порядком, затвердженим Постановою КМУ № 637.

Відповідно до п. 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою КМУ від 12.08.1993 № 637, в тих випадках, коли у трудовій книжці немає відомостей, які визначають право на пенсію на пільгових умовах чи за вислугою років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств та організацій.

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Зазначену довідку видає підприємство, установа чи організація, де працювала особа. Якщо підприємство в стадії ліквідації, то уточнюючу довідку надає ліквідатор або його правонаступник на підставі первинних документів за час виконання робіт.

Пунктом 3 Порядку передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Судом встановлено, що стосовно періоду роботи позивача з 21.03.1991 року по 12.07.1994 року в матеріалах справи відсутні довідки, які підтверджують пільговий характер роботи, і що позивач був зайнятий повний робочий день на ремонті обладнання в місцях його перебування (робочих місцях) діючих виробництв в металургії: доменне та прокатне виробництво, з посиланням на атестацію робочих місць, а викладені у позовній заяві доводи з цього приводу не відповідають дійсності.

Зокрема, довідки № 0364/05-01 або № 0373/05-01 від 06.01.2017 р., на які є посилання у позовній заяві, за вказаними номерами до позовної заяви не додані і в наданій суду копії пенсійної справи позивача відсутні.

Натомість, в матеріалах справи є архівна довідка № 0380/05-01 від 06.01.2017 р., про суми заробітної плати, яку отримував позивач у спірний період (а.с.19). Проте, вказана довідка не містить відомостей про періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професію або посаду; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери тощо. Отже, вказана довідка не відповідає вимогам Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою КМУ від 12.08.1993 № 637.

Інших уточнюючих довідок про характер роботи позивача з 21.03.1991 року по 12.07.1994 року суду не надано.

За таких обставин, суд приймає до уваги, що у трудовій книжці позивача запис № 5 про прийняття до Маріупольського підприємства «Енергоремонт» до електроцеху №1 електромонтером по ремонту та обслуговуванню електрообладнання 4 розряду містить відомості про роботу «з важкими та шкідливими умовами праці».

Аналогічні умови праці зазначені у вищевказаних картках обліку відпрацьованого часу позивачем з 21.03.1991 року по 12.07.1994 року.

Виходячи з синтаксичного аналізу норм ст. 114 Закону № 1058-IV, посилання в первинних документах на «важкі та шкідливі умови праці» в первинних документах вказує на роботу, передбачену списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України.

Натомість, за змістом ст. 114 Закону № 1058-IV, віднесення виробництв, робіт, професій, посад і показників до списку № 1 супроводжується посиланням на роботи з «особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці». Документів або інших доказів роботи позивача у спірний період за такими умовами суду не надано.

З наведених підстав, за відсутністю належних доказів, суд відхиляє твердження позивача про те, що у спірний період він працював за професією «електромонтер по ремонту та обслуговуванню електрообладнання» за Списком №1 розділ ІІІ підрозділи 1а та За, код професії 1030100а-1753а та 1030300а-1753а.

Відповідно до уточнюючої довідки від 16.10.2016 р. роботу за списком №1 позивач виконував пізніше, в період з 22.07.1994 року по 13.09.2002 року (а.с.64), що не відноситься до предмету спору у цій адміністративній справі.

З урахуванням встановлених обставин та наявних доказів, в тому числі наказу Маріупольського підприємства «Енергоремонт» «Про результати атестації робочих місць за умовами праці» від 09.03.1994 № 44, суд дійшов висновку, що у спірний період з 21.03.1991 року по 12.07.1994 року позивач працював на посаді електромонтера з ремонту та обслуговуванню електрообладнання, яка передбачена Списком № 2, розділом III «Металургійне виробництво (чорні метали)», підрозділом 1,2,3,4 пунктом «а», коди 2040100а-19861, 2040200а-19861, 2040300а-19861, 2040400а-19861, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 №162.

Таким чином, прийняті відповідачами рішення щодо відмови в зарахуванні періоду роботи позивача з 21.03.1991 року по 12.07.1994 року за списком № 1 відповідають приписам законодавства та встановленим фактичним обставинам, а заявлений адміністративний позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 2 ст. 133 КАС якщо у строк, встановлений судом, судові витрати не будуть оплачені, позовна заява залишається без розгляду або витрати розподіляються між сторонами відповідно до судового рішення у справі, якщо сплату судових витрат розстрочено або відстрочено до ухвалення судового рішення у справі. Враховуючи, що ухвалою від 15 січня 2019 р. позивачу відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення у справі та відмову у задоволенні позову, сума передбаченого законом судового збору підлягає стягненню з позивача на користь Державного бюджету України.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 2, 133, 241-246, 255, 295-297 КАС України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1) до Маріупольського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (місцезнаходження: Донецька область, м. Маріуполь, вул. Зелінського, буд. 27 «а», ), Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (місцезнаходження: 84122, Донецька область, м. Словянськ, пл. Соборна, буд. 3, ) про визнання протиправними та скасування рішення № 5481/1172 від 17 березня 2017 року, № 7/9 від 20 лютого 2017 року та зобовязання вчинити певні дії - відмовити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1) на користь Державного бюджету України судові витрати у сумі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 14 лютого 2019 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд з одночасним надсиланням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя Чекменьов Г.А.