Справа № 815/2729/18
Суддя: Стас Л.В.
Дата ухвалення: 2019-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 лютого 2019 р.м.ОдесаСправа № 815/2729/18

Пятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача судді Стас Л.В.

суддів Турецької І.О., Шеметенко Л.П.,

за участю секретаря Худика С.А.,

за участю представника позивача - ОСОБА_1

за участю представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою Державної міграційної служби України на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07 вересня 2018 року у справі за позовом Алахмад Муамін Джумаа до Державної міграційної служби України про визнання протиправним та скасування рішення від 23 березня 2018 року № 111-18, про зобовязання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач - Алахмад Муамін Джумаа звернувся з позовом до Державної міграційної служби України, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення Державної міграційної служби України від 23.03.2018 року № 111-18, яким Алахмад Муамін Джумаа було відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Також позивач просив зобовязати Державну міграційну службу України прийняти рішення про визнання Алахмад Муамін Джумаа біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

В обґрунтування позову послався на те, що у 2014 році він звернувся до Головного управління ДМС України в Одеській області із заявою про надання захисту в Україні, але рішенням ДМС України від 15.03.2016 року № 158-16 йому було відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. В подальшому це рішення було оскаржено в судовому порядку, та 03 листопада 2016 року Одеський окружний адміністративний суд задовольнив позовні вимоги частково, зобовязав ДМС України повторно розглянути питання щодо наданні особі статусу особи, яка потребує додаткового захисту. 04 червня 2018 року позивач отримав повідомлення Управління у справах шукачів захисту та соціальної інтеграції № 504 від 26 квітня 2018 року, відповідно до якого рішенням ДМС України від 23.03.2018 року № 111-18 йому було відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Позивач вважає, що його заява відповідає критеріям для визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, однак ДМС України при прийнятті оскаржуваного рішення зазначені обставини до уваги не прийняло. За таких обставин позивач вважає, що оскаржуване рішення є необґрунтованим, незаконним та таким, що підлягає скасуванню.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 07 вересня 2018 року позов Алахмад Муамін Джумаа до Державної міграційної служби України про визнання протиправним та скасування рішення від 23.03.2018 року № 111-18 та зобовязання вчинити певні дії задоволено частково.

Скасовано рішення Державної міграційної служби України від 23.03.2018 року № 111-18.

Зобовязано Державну міграційну службу України повторно розглянути заяву Алахмад Муамін Джумаа про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі Державна міграційна служба України, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, неповне зясування обставин, які мають значення для справи, на невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у замовленні позовних вимог.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначив про те, що позивач не надав доказів на підтвердження того, що у випадку повернення до ОСОБА_3 він може стати жертвою переслідування з боку влади, як особа, яка ухиляється від військової служби, і тим самим, розглядатися, як особа, що є противником сирійської влади. Також апелянт зазначає, що факти, повідомлені позивачем стосовно власних переслідувань в країні громадянської належності не можуть бути визнані підставою для визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, у відповідності до умов, передбачених пунктами 1, 13 частини першої статті 1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового захисту». Звертає увагу апелянт і на безпідставність посилань позивача на інформацію по країні походження, яка на його думку підтверджує обґрунтованість побоювання переслідувань з причин ситуації загальнопоширеного насильства. Апелянт вказує, що ситуація в ОСОБА_3 є загальновідомим фактом, але військові дії заполонили не всі міста ОСОБА_3, залишилися і ті, які живуть і функціонують у звичайному ритмі; родина позивача досі проживає в ОСОБА_3 і їхні права не порушуються. Ні позивач, ні його близькі родичі не піддавались свавільним арештам, катуванням, іншим формам жорсткого поводження, насильницьким зникненням, викраденням, сумарним та позасудовим стратам, примусовим переміщенням та застосуванням тяжкої або забороненої зброї проти цивільного населення. За наслідками проведених інтервю встановлено, що у позивача відсутні побоювання стати жертвою переслідувань з боку державної влади ОСОБА_3 у разі його повернення на батьківщину, як особи, яка ухиляється від військової служи. Звернення до дипломатичної установи країни громадянської належності отримання 06.06.2015 року паспортного документу в посольстві ОСОБА_3 на території України, також свідчить про відсутність побоювань зазнати призову до армії та про бажання користуватись захистом та підтримкою ОСОБА_3. Апелянт зазначає, що позивач прибув до України 03.11.2009 року легально на підставі національного паспорту та студентської візи, а за наданням захисту в Україні звернувся лише 14.07.2014 року, тобто через 5 років після потрапляння на територію України та через 3 роки після початку збройного конфлікту в ОСОБА_3. Такими, що спростовані матеріалами справи, зокрема аудіо-фіксацією співбесід, апелянт вважає висновки суду першої інстанції щодо не повного володіння позивачем російською мовою.

Алахмад Муамін Джумаа своїм процесуальним правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до матеріалів особової справи позивача Алахмад Муамін Джумаа 10.01.1990 р. н., є громадянином ОСОБА_3, за національністю - араб, за віросповіданням - іслам-суніт.

11 березня 2009 року позивач прибув до України літаком рейсу м. Алеппо (ОСОБА_3) м. Одеса (України) на підставі студентської візи, національного паспорту, з тих пір до ОСОБА_3 не повертався. З 2010 року по 2014 рік позивач навчався в Одеській національній академії харчових технологій. 27.04.2014 року позивач втратив свій національний паспорт, а відтак не мав документів для легального знаходження на території України.

17 липня 2014 року позивач вперше звернувся до ГУ ДМС України в Одеській області із заявою надання захисту на території України (т. 1 а.с. 202-204).

13 серпня 2014 року Управлінням у справах іноземців та осіб без громадянства ГУ ДМС України в Одеській області був складений висновок про прийняття рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту ( т.1 а.с. 224), на підставі якого 13.08.2014 року прийнятий відповідний наказ № 146 (т. 1 а.с. 125).

22 грудня 2014 року Управлінням у справах іноземців та осіб без громадянства ГУ ДМС України в Одеській області був складений висновок № 2014OD0172 про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (т. 1 а.с. 241-250), обґрунтований тим, що йому в країні громадського походження нічого не погрожувало та не погрожує, будь-які катування його не очікують, крім того, особисто заявникові ніхто не погрожував та не переслідував. За результатами розгляду особової справи працівниками ГУ ДМС України в Одеській області встановлено, що виїзд заявника обумовлений здобуттям вищої освіти на території України та встановлено відсутність підстав, за якими особа може бути визнана біженцем та заявник не може довести існування загроз життю, безпеці чи свободи, передбачених п. 13 ст. 1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», для надання додаткової форми захисту.

04 лютого 2015 року ДМС України своїми рішеннями № 63-15 підтримала висновок ГУ ДМС України в Одеській області та відмовила громадянину ОСОБА_3 Алахмад Муамін Джумаа у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту ( т. 1 а.с. 198).

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 22 червня 2015 року у справі № 815/1657/15 (т. 1 а.с. 154-160), залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 08 вересня 2015 року (т. 1 а.с. 161-167) визнано протиправним та скасовано рішення Державної міграційної служби України № 63-15 від 04.02.2015 року про відмову Алахмаду Муамін Джумаа у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту; зобовязано Державну міграційну службу України повторно розглянути заяву Алахмада Муамін Джумаа про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

22 вересня 2015 року ДМС України прийнято рішення № 52-15 про зобовязання ГУ ДМС України в Одеській області повторно розглянути заяву громадянина ОСОБА_3 Алахмад Муамін Джумаа, з урахуванням обставин, що стали підставою для скасування судом рішення від 04.02.2015 року № 63-15 (т. 1 а.с. 153)

06 жовтня 2015 року в.о. начальника ГУ ДМСУ в Одеській області прийнято наказ № 187, згідно якого вирішено повторно розглянути заяву особи про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту гр. ОСОБА_3 Алахмад Муамін Джумаа (т. а.с. 168).

09 березня 2016 року Управлінням у справах іноземців та осіб без громадянства ГУ ДМС України в Одеській області був складений висновок № 2014OD0172 про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (т. 1 а.с. 179-197), обґрунтований тим, що йому в країні громадського походження нічого не погрожувало та не погрожує, будь-які катування його не очікують, крім того, особисто заявникові ніхто не погрожував та не переслідував. За результатами розгляду особової справи працівниками ГУ ДМС України в Одеській області встановлено, що виїзд заявника обумовлений здобуттям вищої освіти на території України та встановлено відсутність підстав, за якими особа може бути визнана біженцем та заявник не може довести існування загроз життю, безпеці чи свободи, передбачених п. 13 ст. 1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», для надання додаткової форми захисту.

15 березня 2016 року ДМС України прийняла рішення № 158-16, яким відмовила громадянину ОСОБА_3 Алахмад Муамін Джумаа у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (т. 2 а.с. 7).

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2016 року у справі № 815/4631/19 (т. 2 а.с. 33-38, 39-40), залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 16 березня 2017 року (т. 2 а.с 44-49, 53-67), скасовано рішення ДМС України від 15.03.2016 року № 158-16, зобовязано ДМС України повторно розглянути питання щодо надання Алахмад Муамін Джумаа статусу особи, що потребує додаткового захисту.

Рішенням від 17.04.2017 року № 32-17 Державна міграційна служба України зобовязала ГУ ДМС України в Одеській області повторно розглянути заяву громадянина ОСОБА_3 Алахмад Муамін Джумаа про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, з урахуванням обставин, що стали підставою для скасування рішення від 15.03.2016 року № 158-16 (т. 2 а.с. 82).

31 травня 2017 року ухвалою ВАС України відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ДМС України на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 03.11.2016 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 16.03.2017 року у справі № 815/4631/19 (ЄДРСР № 66905160).

Наказом ГУ ДМС України в Одеській області від 10.07.2017 року № 127 (т. 2 а.с. 87) вирішено повторно розглянути заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту гр. ОСОБА_3 Алахмад Муамін Джумаа.

19.09.2018 року, 21.09.2018 року та 25.10.2017 року Головним управлінням ДМС в Одеській області проведені співбесіди з гр. ОСОБА_3 Алахмад Муамін Джумаа (т. 2 а.с. 101-106, 107-110, 114-117).

20 лютого 2018 року Управлінням у справах іноземців та осіб без громадянства ГУ ДМС України в Одеській області складений висновок № 2014OD0172 про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (т. 1 а.с. 129-143), обґрунтований тим, що йому в країні громадського походження нічого не погрожувало та не погрожує, будь-які катування його не очікують, крім того, особисто заявникові ніхто не погрожував та не переслідував. За результатами розгляду особової справи працівниками ГУ ДМС України в Одеській області встановлено, що виїзд заявника обумовлений здобуттям вищої освіти на території України та встановлено відсутність підстав, за якими особа може бути визнана біженцем та заявник не може довести існування загроз життю, безпеці чи свободи, передбачених п. 13 ст. 1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», для надання додаткової форми захисту.

23 березня 2018 року ДМС України прийняла рішення № 111-18, яким відмовила громадянину ОСОБА_3 Алахмад Муамін Джумаа у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (т. 1 а.с. 128), а 04.06.2018 року позивач отримав повідомлення про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (т. 1 а.с. 124).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що під час проведення співбесіди російською мовою, заявнику, який не володіє українською, а російською володіє частково, позивачу не було забезпечено перекладача з мови, якою він може спілкуватися, що є порушенням ч. 3 ст. 8 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту». Оскільки твердження позивача про те, що проведені з ним співбесіди проводилися без перекладача, відповідачем не спростовані, суд першої інстанції, суд першої інстанції розцінив такі дії відповідача як дискримінаційні дії за ознакою мови, в порушення ст. 14 Європейської Конвенції з прав людини. За таких підстав дійшов висновку, що відповідач діяв недобросовісно, та без дотримання забезпечення права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів виходить із наступного.

Спірні правовідносини врегульовані Законом України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».

Відповідно до п.п. 1, 13 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту»:

- біженець - особа, яка не є громадянином України і внаслідок обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань;

- особа, яка потребує додаткового захисту, - особа, яка не є біженцем відповідно до Конвенції про статус біженців 1951 року і Протоколу щодо статусу біженців 1967 року та цього Закону, але потребує захисту, оскільки така особа змушена була прибути в Україну або залишитися в Україні внаслідок загрози її життю, безпеці чи свободі в країні походження через побоювання застосування щодо неї смертної кари або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання або загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини і не може чи не бажає повернутися до такої країни внаслідок зазначених побоювань;

За приписами статті 6 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» не може бути визнана біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, особа стосовно якої встановлено, що умови, передбачені пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього ж Закону, відсутні.

Частиною 3 статті 8 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», встановлено, що під час співбесіди заявнику, який не володіє українською або російською мовами центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, забезпечує перекладача з мови, якою заявник може спілкуватися.

Відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», за результатами всебічного вивчення і оцінки всіх документів та матеріалів, що можуть бути доказом наявності умов для визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, приймає рішення про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, чи про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Матеріалами справи, зокрема копіями протоколів співбесід від 19.09.2017 р., 21.09.2017 р., 25.10.2017 р. (т. 2 а.с. 104-105, 107-110, 114-117), підтверджено, що позивач вміє писати лише арабською мовою (т. 2 а.с. 102). Відомості щодо участі перекладача з арабської мови при проведенні співбесід - відсутні. При цьому, посадова особа, яка проводила співбесіди російською мовою, жодного разу не зясувала у позивача чи володіє він в достатній мірі російською мовою, чи потрібен позивачу перекладач. Протоколи співбесід від 19.09.2017 р., 21.09.2017 р., 25.10.2017 р. містять підпис заявника позивача про те, що він з протоколами ознайомлений, та в протоколах відомості викладено вірно (т. 2 а.с. 105, 110, 117). Колегія суддів зазначає, що протоколи співбесід від 19.09.2017 р., 21.09.2017 р., 25.10.2017 р. викладені українською мовою, якою заявник позивач не володіє. Заяви, підписані позивачем, про надання згоди на обробку та використання персональних даних (т. 2 а.с. 83, 84, 85, 113), повідомлення про призначення дат проведення співбесід (т. 2 а.с. 88, 100, 106, 112), складені українською мовою, якою позивач не володіє, при цьому підпис перекладача відсутній.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що дії апелянта, спрямовані на виконання постанови Одеського окружного адміністративного суду від 03.11.2016 року у справі № 815/4631/19 (т. 2 а.с. 33-38, 39-40), залишеної без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 16.03.2017 року (т. 2 а.с 44-49, 53-67), стосовно повторного розгляду питання щодо надання Алахмад Муамін Джумаа статусу особи, що потребує додаткового захисту, вчиненні без додержання права позивача на переклад мовою, якою заявник може спілкуватися.

Такі дії є дискримінаційними за ознакою мови, та є суперечать ст. 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 р., та не відповідають приписам частини 3 статті 8 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».

Доводи апеляційної скарги, не спростовують висновки суду першої інстанції щодо протиправності прийнятого апелянтом рішення від 23.03.2018 року № 111-18, оскільки Висновок ГУ ДМС України в Одеській області від 20.02.2018 року (т. 2 а.с. 129-143), окрім іншого ґрунтується на співбесідах, які проведенні з порушенням прав позивача.

Інші доводи апеляційної скарги, які стосуються відсутності підстав для визнання позивача біженцем або особи, яка потребує додаткового захисту, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи. При цьому колегія суддів зазначає, що ці доводи вже були підставою для оскарження постанови Одеського окружного адміністративного суду від 03.11.2016 року, та були відхилені ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 16.03.2017 року у справі № 815/4632/16, зокрема посилання на положення ст. 95 Керівництва з процедур і критеріїв визначення статусу біженця; посилання на те, що ситуація в країні громадянської належності не є підставою для надання особі додаткового захисту в Україні, відсутність документального підтвердження усних тверджень; посилання на те, що позивач має можливість повернутись до країни громадянського походження та скористатись альтернативою внутрішнього переміщення.

Також колегія суддів, вказує що правові висновки Верховного Суду від 14 березня 2018 року у справі № 820/1502/17 на які посилається апелянт, не можуть бути прийняті при розгляді даної справи, тому як обставини встановлені судами у справі і перевіренні Верховним Судом, розглядалися без врахування Рекомендацій УВКБ ООН від листопада 2017 року.

Відповідно до ст. 242 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Колегія суддів визнає, що суд першої інстанції не допустив неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення, внаслідок чого апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державної міграційної служби України - залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07 вересня 2018 року у справі за позовом Алахмад Муамін Джумаа до Державної міграційної служби України про визнання протиправним та скасування рішення від 23 березня 2018 року № 111-18, про зобовязання вчинити певні дії залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Повний текст судового рішення складено 14.02.2019 року.

Головуючий суддя ОСОБА_4
Судді ОСОБА_5 ОСОБА_6