Справа № 520/8679/18
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2019-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2019 р.Справа № 520/8679/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Калиновського В.А.,

Суддів: Спаскіна О.А. , Кононенко З.О. ,

за участю секретаря судового засідання Ковальчук А.С

представник позивача ОСОБА_1

представник позивача ОСОБА_2

представник третьої особи Халіна М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами Державного кадастрового реєстратора Міськрайонного управління в Ізюмському районі та м. Ізюм Головного управління Держгеокадастру у Харківській області Кузіної Юлії Олексіївни, Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, ОСОБА_5 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.11.2018 року, головуючий суддя І інстанції: Шляхова О.М., м. Харків, повний текст складено 08.11.18 року по справі № 520/8679/18

за позовом ОСОБА_6

до Державного кадастрового реєстратора Міськрайонного управління в Ізюмському районі та м. Ізюм Головного управління Держгеокадастру у Харківській області Кузіної Юлії Олексіївни треті особи Головне управління Держгеокадастру у Харківській області , Державне підприємство "Ізюмське лісове господарство"

про скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_6, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державного кадастрового реєстратора Міськрайонного управління в Ізюмському районі та м. Ізюм Головного управління Держгеокадастру у Харківській області Кузіної Юлії Олексіївни, третя особа Головне управління Держгеокадастру у Харківській області, в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Державного кадастрового реєстратора Міськрайонного управління в Ізюмському районі та м. Ізюм Головного управління Держгеокадастру у Харківській області Кузіної Юлії Олексіївни від 23.06.2018 №РВ-018 про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру, прийняте за результатами розгляду заяви ОСОБА_6 від 22.06.2018 (реєстраційний номер ЗВ-018);

- зобов'язати Державного кадастрового реєстратора Міськрайонного управління в Ізюмському районі та м. Ізюм Головного управління Держгеокадастру у Харківській області Кузіну Юлію Олексіївну здійснити державну реєстрацію внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_6 площею 0,1192 га в межах населеного пункту, в АДРЕСА_1.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 05.11.2018 року задоволено адміністративний позов ОСОБА_6

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій вказує, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, а прийняте відповідачем рішення є правомірним, оскільки підставою були невідповідності електронного документа установленим вимогам, а саме: перетин земельної ділянки площею 0,1192 га, яка формується і яку ОСОБА_6 бажає отримати у власність, із земельною ділянкою, яка знаходиться у приватній власності ОСОБА_5 Просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

Третя особа, Головне управління Держгеокадастру у Харківській області, також не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій зазначила, що оскаржуване рішення прийнято державним кадастровим реєстратором з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, неупереджено, своєчасно, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України та законами України, підзаконними нормативно-правовими актами, а тому адміністративний позов задоволенню не підлягає. Просить суд скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити.

ОСОБА_5 також подано апеляційну скаргу на оскаржуване рішенням суду першої інстанції, в якій вказано, що ОСОБА_5 є особою, яка не брала у часті у справі, але суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та обов'язки, оскільки він є власником земельної ділянки, перетин з якою став підставою для винесення державним реєстратором рішення про відмову у реєстрації земельної ділянки по зверненню позивача; зазначено, що у разі задоволення позовних вимог щодо зобов'язання реєстратора зареєструвати земельну ділянку позивача буде порушено право приватної власності вже реального власника земельної ділянки. Просить суд скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Державним підприємством «Ізюмське лісове господарство» подано заяву про вступ у справу на стороні відповідача, в обґрунтування якої вказано, що рішення Заводської сільської ради Ізюмського району Харківської області ХХУ сесії VII скликання від 17 травня 2018 року № 234 «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки громадянину України ОСОБА_6» прийнято відносно лісової ділянки, що знаходиться в постійному користуванні ДП «Ізюмське лісове господарство», чим змінено цільове призначення земельної ділянки без її вилучення з користування та фактично переведено землі лісогосподарського призначення та виділено земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства без погодження з Кабінетом Міністрів України у відповідності до ч. 7 ст. 20 Земельного кодексу України.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 21.01.2019 у справі №520/8679/18 залучено Державне підприємство «Ізюмське лісове господарство» до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Представник позивача надав відзив на апеляційні скарги, в якому вказав, що ДП «Ізюмське лісове господарство» не надано належних, допустимих, достовірних доказів того, що спірна земельна ділянка належить до земель лісогосподарського призначення та знаходиться у постійному користуванні заявника; зазначив, що ОСОБА_5 не наданого жодного належного та допустимого доказу на підтвердження невідповідності проектної документації, яку надав позивач для реєстрації земельної ділянки. Просив суд апеляційні скарги залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Представники позивача в судовому засіданні проти вимог апеляційних скарг заперечували, просили суд апеляційні скарги залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Представник третьої особи, Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав, просив суд скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про дату час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив.

Представник третьої особи, Державного підприємства «Ізюмське лісове господарство», в судове засідання не з'явився, про дату час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, надав клопотання про розгляд справи без його участі.

Представник ОСОБА_5 в судове засідання не з'явився, про дату час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників позивача та представника третьої особи, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що Рішенням Заводської сільської ради Ізюмського району Харківської області ХХУ сесії VII скликання від 17 травня 2018 року № 234 «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки громадянину України ОСОБА_6» ОСОБА_6 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 0,1192 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення, розташованої на території Заводської сільської ради в АДРЕСА_1 з метою подальшої передачі у приватну власність. (а.с. 24)

23.05.2018 на замовлення позивача виготовлено проект землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки за рахунок земель запасу, земель сільськогосподарського призначення, (несільськогосподарські угіддя) комунальної форми власності цільове призначення земельної ділянки: для ведення особистого селянського господарства за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 16-22)

Вказаний проект землеустрою передано на затвердження до відділу містобудування, архітектури, житло-комунального господарства та економічного розвитку Ізюмської районної державної адміністрації Харківської області.

19.06.2018 відділом містобудування, архітектури, житло-комунального господарства та економічного розвитку Ізюмської районної державної адміністрації Харківської області складено Висновок про погодження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 0,1192 га, ОСОБА_6 за рахунок земель запасу, земель сільськогосподарського призначення, (несільськогосподарські угіддя) комунальної форми власності цільове призначення земельної ділянки: для ведення особистою селянського господарства за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 67).

22.06.2018 позивач звернувся до Державного кадастрового реєстратора Міськрайонного управління в Ізюмському районі та м. Ізюм Головного управління Держгеокадастру у Харківській області Кузіної Ю.О. із заявою (реєстраційний номер ЗВ-018) про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру, разом із доданими документами.

За результатом розгляду вказаної заяви державним кадастровим реєстратором Міськрайонного управління в Ізюмському районі та м. Ізюм Головного управління Держгеокадастру у Харківській області Кузіною Ю.О. 23.06.2018 прийнято рішення №РВ- 018 про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру (надалі-оскаржуване рішення), з таких підстав: невідповідність електронного документа установленим вимогам, а саме: перетин ділянки з земельною ділянкою з кадастровим номером НОМЕР_1. Площа співпадає на 12,1636 %. (а.с. 12).

Непогодившись з рішенням відповідача, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що подана позивачем документація для проведення державної реєстрації земельних ділянок відповідає вимогам Закону України «Про державний земельний кадастр» та Порядку ведення Державного земельного кадастру, а відповідач безпідставно та необґрунтовано прийняв рішення про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - Суд) від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви № 29458/04 та № 29465/04) зазначено, що відповідно до прецедентної практики цього Суду термін «встановленим законом» у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, «що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом» [див. рішення у справі «Занд проти Австрії» (Zand v. Austria), заява № 7360/76]. У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. <…> фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках цей Суд дійшов висновку, що не може вважатися «судом, встановленим законом», національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

Отже, поняття «суду, встановленого законом» зводиться не лише до правової основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Пунктом 1 ч.1 ст.19 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно з положеннями пунктів 1, 2 частини 1 статті 4 КАС України, адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка правильності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб) відповідно до прийнятих або вчинених при здійсненні ними владних управлінських функцій.

Разом з тим неправильним є поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідачем у справі є суб'єкт владних повноважень, а предметом перегляду - його акт індивідуальної дії. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Згідно з ч. 3 ст. 19 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративні суди не розглядають позовні вимоги, які є похідними від вимог у приватно-правовому спорі і заявлені разом з ними, якщо цей спір підлягає розгляду в порядку іншого, ніж адміністративне, судочинства і знаходиться на розгляді відповідного суду.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.

Беручи до уваги те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі і обов'язковість суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу, зокрема, цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися "судом, встановленим законом", у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Якщо порушення своїх прав особа вбачає в наслідках, спричинених рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов'язаний з реалізацією її майнових чи особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Так, з матеріалів справи встановлено, що спірні правовідносини виникли між учасниками справи щодо правомірності рішення Державного кадастрового реєстратора про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру у зв'язку з перетином земельної ділянки, яку фізична особа бажає отримати у власність, із земельною ділянкою, яка знаходиться у приватній власності іншої фізичної особи.

Отже, спір у цій справі не є публічно-правовим, оскільки стосується права власності фізичної особи на земельну ділянку, що потребує встановлення судом обставин правомірності її набуття та виходить за межі компетенції адміністративних судів, а тому підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.

Статтею 5 Земельного кодексу України передбачено, що земельне законодавство базується, в тому числі, на принципі забезпечення рівності прав власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави.

Виходячи з положень ст. 13 Конституції України, ст. 177, 181, 324 ЦК України, земля та земельні ділянки є об'єктами цивільних прав, а держава та територіальні громади через свої органи беруть участь у земельних відносинах з метою реалізації цивільних та інших прав у приватноправових відносинах, тобто прав власників земельних ділянок.

Згідно з ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що вказаний спір має вирішуватись за правилами цивільного судочинства України.

Таку позицію викладено в постановах Верховного Суду України від 14 червня 2016 року у справі № 21-41а16, від 11 квітня 2017 року у справі № 808/2298/15, і постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 квітня 2018 року у справі № 817/1048/16.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 319 Кодексу адміністративного судочинства України порушення правил юрисдикції адміністративних судів, встановлених статтею 19, є обов'язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів апеляційної скарги.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.11.2018 року по справі № 520/8679/18 підлягає скасуванню, а провадження у справі - закриттю.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 319, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного кадастрового реєстратора Міськрайонного управління в Ізюмському районі та м. Ізюм Головного управління Держгеокадастру у Харківській області Кузіної Юлії Олексіївни задовольнити частково.

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Харківській області задовольнити частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

< Постанову/Ухвалу/рішення > Харківського окружного адміністративного суду від 05.11.2018 року по справі № 520/8679/18 скасувати .

Провадження в адміністративній справі закрити.

Роз'яснити сторонам, що розгляд справи підлягає до юрисдикції судів в порядку цивільного судочинства.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)В.А. Калиновський
Судді(підпис) (підпис) О.А. Спаскін З.О. Кононенко
Повний текст постанови складено 18.02.2019 року