Справа № 0340/1366/18
Суддя: Святецький Віктор Валентинович
Дата ухвалення: 2019-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2019 рокуЛьвів№ 857/3270/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Святецького В.В.

суддів Гудима Л.Я., Судової-Хомюк Н.М.

з участю секретаря судового засідання Гнідець Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2018 року у справі № 0340/1366/18 (головуючий суддя Ксендзюк А.Я., час ухвалення 14:52 год., м. Луцьк, повний текст рішення складений 05 жовтня 2018 року) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Держгеокадастру у Волинській області, Маневицької районної державної адміністрації Волинської області про визнання протиправними та скасування розпорядження та відмови, зобовязання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

16 липня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:

а) визнати протиправним та скасувати розпорядження Маневицької районної державної адміністрації Волинської області за №133 від 04 квітня 2013 року ,,Про визнання таким, що втратило чинність розпорядження першого заступника голови райдержадміністрації від 17 грудня 2012 року №687;

б) визнати протиправною та скасувати відмову Головного управління Держгеокадастру у Волинській області за №31-3-0.32-3787/2-18 від 01 червня 2018 року у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність;

в) зобовязати ГУ Держгеокадастру у Волинській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 щодо погодження проекту землеустрою та відведення земельної ділянки у власність.

Рішенням від 01 жовтня 2018 року Волинський окружний адміністративний суд позов задовольнив в повному обсязі.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, Головне управління Держгеокадастру у Волинській області подало апеляційну скаргу, оскільки вважає, що рішення є необгрунтованим, прийнятим з порушенням норм процесуального та матеріального права, без повного та всебічного зясування фактичних обставин справи, а тому підлягає скасуванню.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що 21.05.2018 до Головного управління з Маневицької районної державної адміністрації за належністю надійшла заява гр. ОСОБА_1 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів на території Гораймівської сільської ради Маневицького району площею 0,5959 га.

Головне управління листом від 01.06.2018 № 31-3-0.32-3787/2-18 надало позивачу відповідь про те, що відсутні підстави для затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, оскільки розпорядженням Маневицької районної державної адміністрації від 04.04.2013 № 133 визнано таким, що втратило чинність розпорядження першого заступника голови райдержадміністрації від 17.12.2012 № 687 ,,Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, що слугувало основою для розроблення документації із землеустрою.

Також суд першої інстанції не звернув належної уваги на ті обставини, що представник позивача помилково посилався на ст. 86-1 Земельного кодексу України, оскільки плутає поняття ,,погодження та ,,затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Статтею 186-1 Земельного кодексу України визначено повноваження органів виконавчої влади в частині погодження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

На виконання вказаної норми у проекті землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів на території Гораймівської сільської ради Маневицького району площею 0,5959 га наявний висновок про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, виданий відділом Держземагентства у Маневицькому районі Волинської області 15.03.2013 за№ 12.

Порядок затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки передбачений ч. 9 ст. 118 Земельного кодексу України.

Відповідно до ч. 3 ст. 50 Закону України ,,Про землеустрій проекти землеустрою, серед іншого, обовязково включають рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Оскільки скасоване рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, то відсутні підстави для затвердження даного проекту землеустрою і відповідно передачі земельної ділянки у власність тому, відповідач не може законно набути права власності на спірну земельну ділянку.

Крім того, зобовязання Головного управління повторно розглянути заяву ОСОБА_1 щодо погодження проекту землеустрою та відведення земельної ділянки у власність не відповідає вимогам чинного земельного законодавства, оскільки даний проект погоджений в порядку статті 186-1 Земельного кодексу України.

З огляду на викладене, відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Представник позивача подав відзив на апеляційну скаргу, в якому обґрунтовує правомірність оскарженого відповідачем рішення суду першої інстанції та просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Представник ГУ Держгеокадастру у Волинській області в судовому засіданні апеляційного суду підтримав вимоги апеляційної скарги та просить їх задовольнити в повному обсязі.

Представник позивача заперечив вимоги апеляційної скарги та просить залишити скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Представник Маневицької РДА в судове засідання апеляційного суду не зявився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, а тому в силу приписів ч.2 ст. 313 КАС України його неявка не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга не належить до задоволення з таких підстав.

Суд першої інстанції встановив та підтверджується матеріалами справи, що рішенням Гораймівської сільської ради Маневицького району Волинської області від 28 грудня 2011 року №13/12 погоджено надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 060га у власність для ведення особистого селянського господарства громадянину ОСОБА_1 із земель господарського двору колишнього СВК ,,Кормін (а.с.17).

Розпорядженням першого заступника голови Маневицької районної державної адміністрації (РДА) від 17 грудня 2012 року №687 ,,Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та розпорядженням голови Маневицької РДА від 27грудня 2012 року №722 ,,Про внесення змін до розпорядження голови районної державної адміністрації від 17 грудня 2012 року №687 ОСОБА_1 наданий дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,60 га у приватну власність для ведення особистого селянського господарства (обслуговування приміщення комори з піднавісом, що розташована за адресою: с.Гораймівка, вул.Партизанська, 17, та належить йому на праві приватної власності відповідно до свідоцтва на право власності на нерухоме майно від 14 грудня 2011 року) за рахунок земель запасу сільськогосподарського призначення за межами населених пунктів Гораймівської сільської ради (а.с.15, 16).

На підставі розпоряджень від 17 грудня 2012 року №687 та від 27грудня 2012 року №722 ОСОБА_1 розробив проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки (у власність) для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів на території Гораймівської сільської ради Маневицького району Волинської області.

Висновком відділу містобудування та архітектури Маневицької районної державної адміністрації Волинської області від 11 березня 2013 року №58 ОСОБА_1 погоджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,5959га для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів Маневицького району Волинської області громадянину (а.с.27).

04 квітня 2013 року голова Маневицької РДА видав розпорядженням за №133, яким визнав таким, що втратило чинність розпорядження першого заступника голови райдержадміністрації від 17 грудня 2012 року №687 ,,Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а.с. 43 зворот).

10 травня 2018 року позивач звернувся до Маневицької РДА із заявою про затвердження та погодження розробленого проекту землеустрою та прийняття рішення про передачу у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів на території Гораймівської сільської ради Маневицького району Волинської області площею 0,5959га, на якій знаходиться належне йому на праві приватної власності приміщення комори з піднавісом, що розташована за адресою: с.Гораймівка, вул.Партизанська, 17 (а.с.11).

Вказана заява була передана за належністю до ГУ Держгеокадастру у Волинській області.

Листом від 01 червня 2018 року №31-3-0.32-3787/2-18 ГУ Держгеокадастру у Волинській області повідомило позивача про те, що відсутні підстави для затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, оскільки згідно із розпорядженням Маневицької РДА від 04 квітня 2013 року №133 ,,Про визнання таким, що втратило чинність розпорядження першого заступника голови райдержадміністрації від 17 грудня 2012 року №687 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність громадянину ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства на території Гораймівської сільської ради Маневицького району втратив чинність(а.с.10).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржене позивачем розпорядження голови Маневицької РДА за №133 від 04 квітня 2013 року прийняте з порушенням вимог чинного законодавства, а тому підлягає скасуванню як протиправне.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку апеляційного суду, відповідають фактичним обставинам справи, нормам матеріального права та є вірними.

Так, частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частинами першими статтей 6 та 41 Закону України від 09.04.1999 № 586-XIV ,,Про місцеві державні адміністрації (в редакції, чинній на час видання оскарженого розпорядження) визначено, що на виконання Конституції України, законів України, актів Президента України, актів Кабінету Міністрів України, міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, які відповідно до закону забезпечують нормативно-правове регулювання, власних і делегованих повноважень голова місцевої державної адміністрації в межах своїх повноважень видає розпорядження, а керівники структурних підрозділів - накази. Голови місцевих державних адміністрацій видають розпорядження одноособово і несуть за них відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до ч.3 ст. 43 Закону України ,,Про місцеві державні адміністрації розпорядження голови державної адміністрації, що суперечать Конституції України, законам України, рішенням Конституційного Суду України, іншим актам законодавства або є недоцільними, неекономними, неефективними за очікуваними чи фактичними результатами, скасовуються Президентом України, головою місцевої державної адміністрації вищого рівня або в судовому порядку.

Виходячи з системного аналізу наведених нормативно-правових актів, колегія суддів дійшла висновку щодо відсутності у голови місцевої адміністрації повноважень щодо скасування своїх розпоряджень.

Крім того, в рішенні Конституційного Суду України від 16 квітня 2009 року № 7-рп (справа № 1-9/2009) передбачено, що до нормативних належать акти, які встановлюють, змінюють чи припиняють норми права, мають локальний характер, розраховані на широке коло осіб та застосовуються неодноразово, а ненормативні акти передбачають конкретні приписи, звернені до окремого субєкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію.

На підставі розпорядження першого заступника голови райдержадміністрації від 17 грудня 2012 року №687 приватний підприємець ОСОБА_2 на замовлення ОСОБА_1 розробив проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки (у власність) площею 0,5959га для ведення особистого селянського господарства, який був погоджений висновком відділу містобудування та архітектури Маневицької РДА від 11 березня 2013 року №58.

Таким чином, зазначене розпорядження Маневицької РДА від 17 грудня 2012 року №687 про надання ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,60 га у приватну власність для ведення особистого селянського господарства вичерпало свою дію внаслідок його реалізації, а тому не може бути змінене чи скасоване.

Враховуючи наведене, колегія суддів визнає вірними та обгрунтованими висновки суду першої інстанції щодо протиправності розпорядження голови Маневицької РДА за №133 від 04 квітня 2013 року ,,Про визнання таким, що втратило чинність розпорядження першого заступника голови райдержадміністрації від 17 грудня 2012 року №687.

Доводи суду першої інстанції про визнання протиправною відмову ГУ Держгеокадастру у Волинській області, на думку колегії суддів, також є вірними та мотивованими.

Так, стаття 118 Земельного кодексу України визначає, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до ОСОБА_3 міністрів Автономної Республіки Крим. ОСОБА_3 Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею (частина 6).

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування обєкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб'єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна ОСОБА_3 Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє ОСОБА_3 Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки (частина 7).

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186 1 цього Кодексу (частина 8).

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обовязкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність (частина 9).

Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду (частина 10).

ГУ Держгеокадастру у Волинській області, отримавши від Маневицької РДА заяву ОСОБА_1, який просив затвердити, погодити розроблений ним проект землеустрою та прийняти рішення, яким передати йому у власність земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, належним чином заяву не розглянув та не вчинив дій, визначених статтею 118 ЗК України.

При цьому, ГУ Держгеокадастру не звернув уваги на приписи частини 7статті 118 ЗК України, які передбачають лише єдину відмову для надання дозволу на розробку проекту землеустрою, а розроблений та погоджений проект землеустрою підлягає затвердженню.

Всупереч зазначеним вимогам ГУ Держгеокадастру відмовило у затверджені проекту землеустрою, мотивуючи тим, що згідно із розпорядженням Маневицької РДА від 04 квітня 2013 року №133 ,,Про визнання таким, що втратило чинність розпорядження першого заступника голови райдержадміністрації від 17 грудня 2012 року №687.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що у такому випадку Маневицька РДА або ГУ Держгеокадастру зобовязані були надати позивачу дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у наданні такого дозволу.

Крім того, колегія суддів визнає необхідним відзначити, що відмова ГУ Держгеокадастру виключно базується на протиправному розпорядженні Маневицької РДА, а тому також є протиправною.

Таким чином, заява позивача не розглянута належним чином та у відповідності до вимог законодавства, а тому суд першої інстанції правомірно зобовязав ГУ Держгеокадастру повторно розглянути заяву ОСОБА_1.

Акцентуючи увагу на тому, що суд першої інстанції зобовязав розглянути заяву ОСОБА_1 щодо ,,погодження проекту землеустрою та відведення земельної ділянки у власність в той час коли проект землеустрою вже погоджений, ГУ Держгеокадастру замовчує той факт, що заява ОСОБА_1 містить прохання і щодо погодження і щодо затвердження проекту землеустрою.

Суд першої інстанції не зобовязував ГУ Держгеокадастру погодити проект землеустрою, а лише повторно розглянути заяву ОСОБА_1.

За таких обставин колегія суддів не вважає процесуальним порушенням, яке може бути підставою для скасування судового рішення, не зазначення судом першої інстанції в резолютивній частині рішення повторно розглянути заяву ОСОБА_1Г щодо ,,затвердження, погодження проекту землеустрою та відведення земельної ділянки у власність.

Наведенні обставини спростовують доводи апеляційної скарги про невідповідність рішення суду першої інстанції нормам матеріального та процесуального права, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення цієї скарги.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства (КАС) України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, обєктивно і всебічно зясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись ч.3 ст. 243, ст. 310, п. 1 ч. 1 ст.315, ст. ст. 316, 321, 322 , 325, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Волинській області залишити без задоволення , а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2018 року у справі № 0340/1366/18 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя ОСОБА_4
судді ОСОБА_5
ОСОБА_6
Повне судове рішення складено 15.02.2019.