Справа № 826/17478/18
Суддя: Бужак Наталія Петрівна
Дата ухвалення: 2019-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Бужак Н. П.

Суддів: Костюк Л.О., Мельничука В.П.

За участю секретаря: Івченка М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 листопада 2018 року, суддя Мазур А.С., за заявою про забезпечення адміністративного позову у справі за позовом ОСОБА_2 до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг про визнання протиправною та нечинною постанови,-

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг про визнання протиправною та нечинною постанови «Про затвердження від'ємного платежу ПАТ «Донбасенерго» від 30 березня 2017 року № 453.

Разом з тим, 12 листопада 2018 року представником позивача подано заяву про забезпечення позову, в обґрунтування якої зазначено, що оскаржувана постанова прийнята поза межами ст.ст. 239-240 Господарського кодексу України та ст. 19 Закону України "Про природні монополії", що в свою чергу зумовлює дефіцит обігових коштів у компанії, які необхідні для забезпечення електростанції вугіллям та як наслідок може призвести до зупинки роботи електростанції внаслідок відсутності палива.

Заходи забезпечення позову представник позивача просив вжити шляхом зупинення дії постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 березня 2017 року «Про затвердження від'ємного платежу ПАТ «Донбасенерго» до набрання законної сили рішенням суду по даній справі.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 листопада 2018 року заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено повністю.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції про забезпечення позову. Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що ухвала винесена з грубим порушенням норм матеріального права, без урахування всіх фактичних обставин, що мають значення для справи.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши осіб. що з»явились в судове засідання, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями ст.150 КАС України передбачено, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

З положень даної статті вбачається, що заходи забезпечення позову застосовуються для гарантування виконання рішення адміністративного суду, тобто недопустимості завдання позивачеві непоправної шкоди, що може призвести до неможливості виконання рішення суду в майбутньому. При цьому, саме позивач повинен навести докази для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову.

Суд, при розгляді клопотання про забезпечення позову повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з передбачених ст.150 КАС України обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти; врахувати пов'язаність заходів щодо забезпечення позову з його предметом, співмірність таких заходів заявленим позовним вимогам і відповідності виду забезпечення позову позовним вимогам.

Колегія суддів зауважує, що інститут забезпечення позову в адміністративному судочинстві є елементом права на судовий захист і спрямований на те, щоб не допустити незворотності певних наслідків відповідних дій щодо відновлення порушеного права. Забезпечення позову є складовою комплексу заходів, спрямованих на охорону публічно-правового та матеріально-правового інтересу в адміністративному судочинстві, а також однією з гарантій реального виконання можливого позитивного для особи рішення.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд здійснює оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності та обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Крім того, колегія суддів зазначає, що для вирішення питання про вжиття заходів забезпечення позову слід враховувати те чи існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів.

Разом з тим, відповідно до частини першою статті 151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов'язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 є одним із кінцевих бенефіціарних власників ПАТ "Донбасенерго" та відповідно акціонером ПАТ "Донбасенерго", якому Законом України "Про акціонерні товариства" гарантовано право на отримання дивідендів.

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 28 листопада 2013 року № 1515 було затверджено величину інвестиційної складової тарифу продажу електричної енергії в Оптовий ринок електричної енергії України ПАТ «Донбасенерго» з метою реалізації проекту реконструкції енергоблока N 6 Слов'янської ТЕС. Відповідно до затвердженої такою постановою величини, ПАТ «Донбасенерго» було отримано 441,9 млн. грн. з ПДВ коштів інвестиційної складової.

30 березня 2018 року зазначена постанова втратила чинність згідно з постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 березня 2017 року № 449.

Відповідачем було прийнято постанову «Про затвердження від'ємного платежу ПАТ «Донбасенерго» від 30 березня 2017 року № 453, якою визначено від'ємний платіж ПАТ «Донбасенерго» та зобов'язано розпорядника системи розрахунків при нарахуванні платежів ПАТ «Донбасенерго» за відпущену електричну енергію в Оптовий ринок електричної енергії України враховувати затверджений пунктом 1 цієї постанови від'ємний платіж ПАТ «Донбасенерго» як додатковий платіж на реконструкцію та модернізацію енергетичного обладнання виробника, який працює за ціновими заявками (Д рек/вр).

Із затвердженого Постановою № 453 розміру від'ємного платежу ПАТ «Донбасенерго», у період з квітня 2017 по жовтень 2018 року вбачається, що з доходу ПАТ «Донбасенерго» було вилучено 458,9 млн. грн. з ПДВ.

На момент подання заяви про забекзпечення позову сума вилученого доходу ПАТ «Донбасенерго» на 17 млн. грн. перевищує загальний розмір отриманих ПАТ «Донбасенерго» коштів інвестиційної складової.

У заяві про забезпечення позову, представник позивача зазначив, що відповідно до оскаржуваної постанови, із доходу ПАТ "Донбасенерго" до червня 2019 року включно, буде вилучено у якості від'ємного платежу як додаткового платежу на реконструкцію та модернізацію енергетичного обладнання виробника грошові кошти у сумі 214, 7 млн. грн. з ПДВ, повернення яких, навіть у випадку прийняття рішення про задоволення позову, буде неможливим. Тому вважає, що не вжиття заходів забезпечення позову, унеможливить ефективний захист або поновлення порушених прав та інтересів за захистом яких він звернувся до суду.

Стаття 239 Господарського кодексу України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування відповідно до своїх повноважень та у порядку, встановленому законом, можуть застосовувати до суб'єктів господарювання такі адміністративно-господарські санкції, в то числі, вилучення прибутку (доходу).

Відповідно до ч. 1 статті 240 Господарського кодексу України, прибуток (доход), одержаний суб'єктом господарювання внаслідок порушення встановлених законодавством правил здійснення господарської діяльності, а також суми прихованого (заниженого) прибутку (доходу) чи суми податку, несплаченого за прихований об'єкт оподаткування, підлягають вилученню в доход відповідного бюджету в порядку, встановленому законом.

Закон України «Про природні монополії», у відповідності до вимог ч. 1 статті 5, регулює діяльність суб'єктів природних монополій у сфері, зокрема, розподілу електричної енергії (передачі електричної енергії місцевими (локальними) електромережами.

У відповідності до ч. 1 статті 19 Закону України «Про природні монополії», прибуток, одержаний суб'єктами природних монополій у результаті порушення норм цього Закону, вилучається в судовому порядку до Державного бюджету України.

Закон України «Про природні монополії» визначає, що вилучення прибутку, як вид адміністративно - господарської санкції може бути застосований виключно на підставі судового рішення у разі порушення суб'єктом господарювання правил здійснення господарської діяльності.

Суд першої інстанції вірно звернув увагу, що відсутній автоматичний механізм повернення вилучених з доходу ПАТ «Донбасенерго» грошових коштів за період розгляду вказаної справи судом, за умови задоволення позовних вимог у даній справі шляхом скасування оскаржуваної Постанови № 453.

Таким чином, не вжиття заходів забезпечення адміністративного позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист та поновлення порушених прав та інтересів позивача, як та бенефіціарного власника ПАТ «Донбасенерго», за захистом яких він звернувся до суду.

Крім того, як вірно зазначено судом першої інстанції, згідно Рекомендаціями № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Міністрів Ради Європи 13 вересня 1989 року, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов'язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. При цьому, в даному випадку застосування заходів забезпечення адміністративного позову спрямоване виключно на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті заявлених вимог, встановлення їх обґрунтованості.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду попередньої інстанції щодо задоволення заяви про вжиття заходів забезпечення позову.

Доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі не підтверджують незаконність прийнятого судом рішення про забезпечення позову.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції не надавав оцінки законності чи незаконності прийнятої відповідачем постанови, а лише послався на ту обставину, що оскаржувана постанова є предметом судового розгляду, а отже до розгляду справи щодо її законності для уникнення можливості заподіяння шкоди позивачу чи іншим особам, є необхідність зупинити її дію до набрання рішення суду законної сили.

Колегія суддів звертає увагу, що стаття 150 КАС України не містить стверджувального характеру стосовно обов'язкового надання письмових доказів унеможливлення виконання рішення суду, спричинення шкоди позивачу. Фактично законодавець покладає на позивача викладення його позиції щодо даного питання, тоді як суд лише перевіряє таку можливість і, виходячи із доводів та обґрунтувань позивача, ухвалює відповідне рішення.

Частиною 2 ст.151 КАС України визначено, що суд повинен врахувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Колегія суддів вважає, що зупинення дії оскаржуваної постанови ніяким чином не впливає на права та обов'язки інших осіб, у т.ч. і відповідача, оскільки таке забезпечення не скасовує постанову, а лише тимчасово зупиняє її дію до вирішення справи та набрання рішення суду законної сили.

При прийнятті оскаржуваного рішення суд першої інстанції врахував співвідношення прав (інтересу) позивача з урахуванням наявності оскаржуваної постанови із наслідками вжиття забезпечення позову.

Крім того, судова колегія звертає увагу, що подання позивачем позову, відкриття провадження в адміністративній справі, не зупиняють дію оскаржуваної постанови суб'єкта владних повноважень, а лише на час забезпеченням позову дія такої постанови зупиняється.

Суд апеляційної інстанції, ухвалюючи дане рішення, враховує вимоги ст. 2 КАС України відповідно до якої завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно до пункту 1 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини 1 статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 листопада 2018 року - без змін.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 310, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг залишити без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 листопада 2018 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

Суддя-доповідач: Бужак Н.П.

Судді: Костюк Л.О.

Мельничук В.П.

Повний текст виготовлено: 13 лютого 2019 року.