Справа № 826/1484/17
Суддя: Губська Олена Анатоліївна
Дата ухвалення: 2019-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/1484/17 Суддя (судді) першої інстанції: Огурцов О.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Губської О.А.

суддів: Парінова А.Б., Беспалова О.О.,

за участю:

секретаря судового засідання Сергієнко Т.О.,

представника відповідача - Яремка Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Долинської об'єднаної Державної податкової інспекції ГУ ДФС в Івано-Франківській області на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 жовтня 2018 року (дата виготовлення повного тексту рішення невідома) у справі за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства "БРОКБІЗНЕСБАНК" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб до Долинської об'єднаної Державної податкової інспекції ГУ ДФС в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування рішень,

В С Т А Н О В И В

Позивач звернувся до суду з позовом до Долинської об'єднаної Державної податкової інспекції ГУ ДФС в Івано-Франківській області про визнання протиправною та скасування податкової вимоги від 03.01.2017 № 11-17 та рішення Долинської об'єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС в Івано-Франківській області від 17.01.2017 №67/10/09-05/17-39 про опис майна у податкову заставу.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 жовтня 2018 року позов задоволено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального права, в якій просить скасувати рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 жовтня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що Податковий кодекс України не регулює питання погашення податкових зобов'язань або стягнення податкового боргу з банків, на які поширюються норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Будь-які питання нарахування та сплати поточних податків і зборів платниками податків, у тому числі, що перебувають у стадії ліквідаційної процедури (крім погашення податкових зобов'язань або стягнення податкового боргу), регулюються виключно Податковим кодексом України та не можуть здійснюватись у будь-який інший спосіб, ніж визначений Податковим кодексом України. Позивач самостійно, відповідно до норм податкового законодавства, подав декларацію про нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки та визначив суму поточних податкових зобов'язань, проте, у порушення норм Податкового кодексу України, не сплатив самостійно задекларовані поточні зобов'язання. Окрім того, пп. 266.2.2 п.266.2 статті 266 Податкового кодексу України визначено перелік об'єктів, які не є об'єктом оподаткування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, де не передбачено звільнення власників нерухомості від сплати податку в процедурі ліквідації, так само, як і Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не передбачено звільнення від сплати поточних податків і зборів.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило, що не перешкоджає її розгляду по суті.

У судовому засіданні 14 лютого 2019 року представник відповідача апеляційну скаргу підтримав.

Позивач, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання до суду не з'явився, явки свого представника не забезпечив, а тому колегія суддів вважає можливим розглянути справу у його відсутності відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України.

Згідно із ст. 308 КАС України справа переглядається в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом апеляційної інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що Постановою Правління Національного банку України від 28.02.2014 № 107 ПАТ «Брокбізнесбанк» віднесено до категорії неплатоспроможних.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 28.02.2014 № 9 розпочато процедуру виведення ПАТ "Брокбізнесбанк" з ринку та здійснення в ньому тимчасової адміністрації з 03.03.2014 по 02.06.2014 та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ "Брокбізнесбанк".

Постановою Правління Національного банку України від 10.06.2014 № 339 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк" та рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 11.06.2014 № 45 «Про початок процедури ліквідації ПАТ "Брокбізнесбанк" та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку» відкликано банківську ліцензію ПАТ "Брокбізнесбанк" та розпочато процедуру ліквідації банку строком на один рік з 11.06.2014 по 10.06.2015.

Рішеннями виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 21.05.2015 №103 та від 02.06.2016 № 896 продовжено строк здійснення процедури ліквідації ПАТ "Брокбізнесбанк" на два роки по 10.06.2018.

09.03.2016 ПАТ «Брокбізнесбанк» подано до Долинської об'єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС в Івано-Франківській області податкову декларацію з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2016 рік.

03.01.2017 Долинською об'єднаною державною податковою інспекцією ГУ ДФС в Івано-Франківській області винесено податкову вимогу № 11-17, в якій зазначено, що станом на 02.01.2017 сум податкового боргу ПАТ «Брокбізнесбанк» за узгодженими грошовими зобов'язаннями становить 4437,42 грн.

17.01.2017 Долинською об'єднаною державною податковою інспекцією ГУ ДФС в Івано-Франківській області прийнято рішення № 67/10/09-05/17-39 про опис майна у податкову заставу, згідно з яким, відповідно до статті 89 Податкового кодексу України, вирішено здійснити опис майна ПАТ «Брокбізнесбанк», у податкову заставу.

Не погоджуючись з вказаними рішеннями відповідача, ПАТ "Брокбізнесбанк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Куреного Олександра Вікторовича, звернулось з вказаним позовом до суду.

Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що податкова вимога № 11-17 була складена 03.10.2017 та рішення №67/10/09-05/17-39 про опис майна ПАТ «Брокбізнесбанк» у податкову заставу, було прийнято 17.01.2017, тобто вже після відкликання банківської ліцензії та початку процедури ліквідації ПАТ "Брокбізнесбанк" та поширення на ПАТ «Брокбізнесбанк» норм Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб". З огляду на зазначене, до ПАТ «Брокбізнесбанк» не могли бути застосовані положення Податкового кодексу України щодо погашення податкових зобов'язань або стягнення податкового боргу, зокрема, положення статей 59, 89 Податкового кодексу України, та відповідно винесено податкову вимогу від 03.01.2017 № 11-17 та прийнято рішення від 17.01.2017 №67/10/09-05/17-39 про опис майна у податкову заставу.

Надаючи правову оцінку висновкам суду першої інстанції, доводам апеляційної скарги, виходячи з наявних у справі матеріалів, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України.

Відповідно до підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України платники податків зобов'язані сплачувати податки та збори у строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

За правилами пункту 54.1 статті 54 Податкового кодексу України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

Платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом (п. 57.1 статті 57 ПК України).

Згідно з пунктом 59.1 статті 59 Податкового кодексу України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення грошового зобов'язання та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов'язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу (пункт 59.3 статті 59 Податкового кодексу України).

При цьому, підпунктом 14.1.153 пункту 14.1 статті 14 ПК України встановлено, що податкова вимога - письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу.

Податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом (п.п. 14.1.175 п. 14.1 статті 14 Пк України).

Згідно п. 95.1 статті 91 ПК України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

В той же час, відповідно до п. 1.3 статті 1 Податкового кодексу України цей Кодекс не регулює питання погашення податкових зобов'язань або стягнення податкового боргу з осіб, на яких поширюються судові процедури, визначені Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», з банків, на які поширюються норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», та погашення зобов'язань зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, зборів на обов'язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій.

За правилами пункту 8 Розділу X «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23.02.2012 № 4452-VI (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються у частині, що не суперечить цьому Закону.

Отже, для правовідносин, що виникають під час дії тимчасової адміністрації банку або ліквідації банку, яку здійснює уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, пріоритетними є норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23.02.2012 № 4452-VI (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Статтею 36 цього Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Зокрема, за змістом ч. 5 статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, зокрема щодо майнових зобов'язань, які здійснюються виключно у межах процедури ліквідації банку.

Відповідно до ч. 1-3 статті 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду від імені Фонду виконує функції з ліквідації банку відповідно до цього Закону та приступає до виконання своїх обов'язків негайно після прийняття Фондом рішення про призначення уповноваженої особи Фонду.

Під час здійснення ліквідації у банку не виникає жодних додаткових зобов'язань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), крім витрат, безпосередньо пов'язаних із здійсненням ліквідаційної процедури.

Вимоги за зобов'язаннями банку, що виникли під час проведення ліквідації, можуть пред'являтися тільки в межах ліквідаційної процедури та погашаються у сьому чергу відповідно до статті 52 цього Закону.

З аналізу вищевикладених норм вбачається, що під час тимчасової адміністрації банку або його ліквідації уповноваженою особою Фонду, погашення сум грошових зобов'язань здійснюється у порядку встановленому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», при цьому нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів) під час тимчасової адміністрації не здійснюється.

Вчинення дій щодо стягнення з позивача податкового боргу в порядку статті 57, п. 59.1 статті 59, п. 89.3 статті 89 Податкового кодексу України є протиправним, адже на момент винесення оскаржуваних рішень у ПАТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» вже було введено тимчасову адміністрацію, що унеможливило стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Так, станом на час прийняття оскаржуваних рішень відповідач був обізнаний про ліквідацію ПАТ «БРОКБІЗНЕСБАНК», оскільки оголошення про призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку та початок процедури ліквідації ПАТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» було оприлюднене відповідно до норм Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необґрунтованість дій податкового органу щодо стягнення податкового боргу з ПАТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» в порядку, встановленому ПК України, оскільки його погашення має здійснюватись в порядку, встановленому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Під час апеляційного розгляду справи, представник відповідача посилався на правову позицію, викладену в постанові Верхового Суду від 04 грудня 2018 року (справа №813/4158/16), відповідно до якої сама собою обставина прийняття податкової вимоги або рішення про опис майна у податкову заставу не порушує приписів частини п'ятої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» , оскільки контролюючим органом не здійснювалось нарахування будь-яких санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), не накладався арешт на кошти чи майно банку, не здійснювалось примусове стягнення його коштів та майна.

Надаючи оцінку зазначеним доводам відповідача, колегія суддів вважає необхідним відійти від правової позиції Верховного Суду, викладеної у зазначеній постанові, з огляду на наступне.

Згідно з пунктом 95.1 статті 95 Податкового кодексу України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Відповідно до пункту 95.2 статті 95 Податкового кодексу України стягнення коштів платника податків з платника податків провадиться не раніше, ніж через 60 календарних днів з моменту надіслання такому платнику податкової вимоги.

Таким чином, факт узгодження грошового зобов'язання має наслідком обов'язок платника податку сплатити таке зобов'язання у встановлений законом строк. Своєю чергою, невиконання обов'язку зі сплати узгодженого грошового зобов'язання у встановлений законом строк має наслідком включення такого зобов'язання до податкового боргу платника податків, процедура стягнення якого за загальними правилами розпочинається не раніше, ніж через 60 календарних днів з моменту надіслання такому платнику податкової вимоги.

Тобто, в разі визнання правомірними оскаржуваних рішень податкового органу, останній через 60 календарних днів з моменту надіслання такому платнику податкової вимоги почне процедуру стягнення податкового боргу, що в свою чергу призведе до порушень вимог Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та прав позивача.

Тому, звернення позивача до суду з даним позовом є належним способом захисту прав позивача.

Зобов'язання банку, що виникли під час проведення ліквідації, можуть пред'являтися тільки в межах ліквідаційної процедури банку.

Передбачений Податковим кодексом України загальний порядок стягнення податкового боргу не поширюється на стягнення податкового боргу, який виник після порушення процедури ліквідації банку. Стягнення такого податкового боргу здійснюється з врахуванням черговості задоволення вимог у передбаченому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» порядку в межах ліквідаційної процедури шляхом заявлення таких вимог уповноваженій особі Фонду.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що податкова вимога від 03.01.2017 № 11-17 та рішення Долинської об'єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС в Івано-Франківській області від 17.01.2017 №67/10/09-05/17-39 про опис майна у податкову заставу є протиправними і підлягають скасуванню.

Згідно частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 цього Кодексу передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, який відповідачем в даному випадку не виконаний.

Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції винесене з дотриманням норм процесуального та матеріального права, судом встановлено всі обставини, що мають значення для справи, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, у зв'язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу Долинської об'єднаної Державної податкової інспекції ГУ ДФС в Івано-Франківській області на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 жовтня 2018 року у справі за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства "БРОКБІЗНЕСБАНК" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб до Долинської об'єднаної Державної податкової інспекції ГУ ДФС в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування рішень - ззалишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 жовтня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддяО.А. Губська

СуддяА.Б. Парінов

СуддяО.О. Беспалов

Повне судове рішення складено 18.02.2019.