Справа № 826/5054/17
Суддя: Костюк Любов Олександрівна
Дата ухвалення: 2019-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/5054/17 Прізвище судді (суддів) першої інстанції:
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Костюк Л.О.;

суддів: Бужак Н.П., Мельничука В.П.;

за участю секретаря: Горяінової Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду апеляційну скаргу Головного управління ДФС у місті Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 жовтня 2018 року (розглянута у письмовому провадженні, м. Київ, дата складання повного тексту рішення - відсутня) у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Август - Україна» до Головного управління ДФС у місті Києві, про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2017 року, Товариство з обмеженою відповідальністю «Август - Україна» (далі - позивач, ТОВ «Август - Україна») звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління ДФС у місті Києві (далі - відповідач, ГУ ДФС у м. Києві) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 13.12.2016 року № та №.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню, оскільки прийняті відповідачем всупереч вимогам законодавства.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 жовтня 2018 року позов задоволено повністю.

Визнано протиправним та скасовано податкові повідомлення - рішення Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 13.12.2016 року № та від 13.12.2016 року №.

Не погоджуючись з вказаною постановою, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати постанову з мотивів неповного з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню та погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції, що у період з 31.10.2016 р. по 18.11.2016 р. Головним управлінням ДФС у м. Києві проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ «Август-Україна» () з питань дотримання вимог податкового законодавства, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 р. по 30.06.2016 р., за результатами якої складено Акт від 25.11.2016 р. №373/26-15-14-01-02/31140259.

У вказаному Акті перевірки відповідачем встановлено порушення позивачем вимог п. 44.1. п. 44.2 ст. 44 Податкового кодексу України, п. 2.4. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України05.06.1995 р. за № 168/704, в результаті чого встановлено заниження податку на прибуток на суму 139014,00 грн., в т.ч. за 2015 рік у сумі 139014,00 грн. та завищення об'єкту оподаткування податком на прибуток (від'ємне значення) за перше півріччя 2016 р. на суму 20000,00 грн. та вимог пп.168.1.1 п. 168.1 ст. 168, пп.164.2.17 п. 164.2 ст. 164, п. 167.1 ст. 167, п. 171.2 "а" ст. 171, п. 173.1 ст. 173 Податкового кодексу України, внаслідок чого занижено податок на доходи фізичних осіб у сумі 50891,00 грн., в т.ч. за 2015 рік - 50891,00 грн., п.п 168.1.1 п. 168.1 ст. 168 з урахуванням пп.1.1. п. 16-1 підрозділу 10 розділу двадцятого Податкового кодексу України, внаслідок чого занижено військовий збір у сумі 3862,50 грн., в тому числі за 2015 рік - 3862,50 грн.

На підставі вказаного Акту перевірки відповідачем прийнято оскаржувані податкові повідомлення-рішення № від 13.12.2016 р., яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 50891,00 грн. та штрафні санкції у розмірі 12722,75 грн., та податкове повідомлення-рішення № від 13.12.2016 р., яким підприємству донараховано податкові зобов'язання з військового збору у розмірі 3862,50 грн. та штрафні санкції у розмірі 965,62 грн.

Не погоджуючись з прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями ТОВ «Август-Україна» було подано скаргу до ДФС України. Однак, ДФС України рішенням №758/6/99-99-11-02-01-14 від 10.01.2017 р. про результати розгляду скарги податкові повідомлення-рішення залишено без змін, а скаргу - без задоволення.

На думку позивача, податкові повідомлення-рішення від 13.12.2016 року № та № є незаконними, протиправними, не відповідають нормам податкового законодавства та фактичним обставинами справи, у зв'язку з чим підлягають скасуванню.

Надаючи правову оцінку матеріалам, обставинам справи, а також наданим поясненням та запереченням сторін колегія суддів звертає увагу на наступне.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України державні органи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Щодо правового обґрунтування правомірності прийняття податкових повідомлень - рішень, колегія суддів зазначає наступне.

Так, компетенція контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, визначаються Податковим кодексом України.

Відповідно до п.1.1 ст. 1 розділу І Податкового кодексу України, Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Цим Кодексом визначаються функції та правові основи діяльності контролюючих органів, визначених пунктом 41.1 статті 41 цього Кодексу, та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Август-Україна» на праві власності належав автомобіль НОМЕР_1, 2006 року випуску. У зв'язку з перебоями в роботі автомобіля підприємством було проведено діагностику несправностей в сервісному центрі VAP group service (ФОП ОСОБА_3.). За результатами діагностики було виписано рахунки НОМЕР_3 (за діагностику) та №С-К 0002870 від 17.12.2015 року. Згідно рахунку №С-К 0002870 встановлено, що вартість ремонту складає 291 879, 00 грн.

Актом комісії, яка була створена ТОВ «Август-Україна» 18.12.2015 року було визначено, у зв'язку з відсутністю на офіційному сайті Мінекономрозвитку інформації про середньоринкову вартість автомобіля «Volkswagen Phaeton», в результаті вивчення пропозицій та попиту цієї моделі, з урахуванням інформації в інтернет-ресурсах та вивчення цін на авто ринку м.Києва (вул. Столичне шосе, 104-А) здійснити продаж автомобіля за вартістю 80 000,00 грн.

Розпорядженням №16-р від 18.12.2015 року було визначено недоцільними витрати на ремонт та здійснити продаж автомобіля за середньоринковою вартістю 80 000,00 грн. та доручити пошук покупця водію ОСОБА_4

22 грудня 2015 року між ТОВ «Август-Україна» (Продавець) та ОСОБА_5 (Покупець) було укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу №209. За цим договором товариством було здійснено продаж автомобіля НОМЕР_1, 2006 року випуску та здійснено його передачу відповідно до акту приймання-передачі транспортного засобу від 22.12.2015 року.

Крім цього, ТОВ «Август-Україна» було виписано видаткову накладну №ЛНА-2507 від 22.12.2015 року.

Відповідно до п.п. 4.1.1 п.4.1ст. 4 Податкового кодексу України податкове законодавство ґрунтується на принципі загальності оподаткування, згідно якого кожна особа зобов'язана сплачувати встановлені цим Кодексом, законами з питань митної справи податки та збори, платником яких вона є на підставі положень цього Кодексу.

Відповідно до пп. 14.1.54 п.14.1 ст.14 ПК України, дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні, у тому числі, але не виключно, доходи у вигляді:

а) процентів, дивідендів, роялті та будь-яких інших пасивних (інвестиційних) доходів, сплачених резидентами України;

б) доходів від надання резидентам або нерезидентам в оренду (користування) майна, розташованого в Україні, включаючи рухомий склад транспорту, приписаного до розташованих в Україні портів;

в) доходів від продажу рухомого та нерухомого майна, доходів від відчуження корпоративних прав, цінних паперів, у тому числі акцій українських емітентів;

г) доходів, отриманих у вигляді внесків та премій на страхування і перестрахування ризиків на території України;

ґ) доходів страховиків - резидентів від страхування ризиків страхувальників - резидентів за межами України;

д) інших доходів від діяльності, у тому числі пов'язаних з повною або частковою переуступкою прав та обов'язків за угодами про розподіл продукції на митній території України або на територіях, що перебувають під контролем контролюючих органів (у зонах митного контролю, на спеціалізованих ліцензійних митних складах тощо);

е) спадщини, подарунків, виграшів, призів;

є) заробітної плати, інших виплат та винагород, виплачених відповідно до умов трудового та цивільно-правового договору;

ж) доходів від зайняття підприємницькою та незалежною професійною діяльністю.

Як передбачено підп.14.1.47 цього ж пункту, додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов'язаний з виконанням обов'язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Згідно з п.162.1 ст.162 КАС України платниками податку з доходів фізичних осіб є:

- фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи;

- фізична особа - нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні;

- податковий агент.

Відповідно до п.163.1 ст.163 ПК України, об'єктом оподаткування резидента є:

- загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід;

- доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання);

- іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

За змістом п.164.1 ст.164 ПК України, базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Загальний місячний оподатковуваний дохід складається із суми оподатковуваних доходів, нарахованих (виплачених, наданих) протягом такого звітного податкового місяця (пп.164.1.2 п.164.1 ст.164 ПК України).

Таким чином види доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку, визначені п.164.2 ст.164 ПК України.

В силу пп. 164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді:

а) вартості використання житла, інших об'єктів матеріального або нематеріального майна, що належать роботодавцю, наданих платнику податку в безоплатне користування, або компенсації вартості такого використання, крім випадків, коли таке надання зумовлено виконанням платником податку трудової функції відповідно до трудового договору (контракту) чи передбачено нормами колективного договору або відповідно до закону в установлених ними межах;

б) вартості майна та харчування, безоплатно отриманого платником податку, крім випадків, визначених цим Кодексом для оподаткування прибутку підприємств.

Враховуючи вищевказані норми, суд дійшов висновку, що обов'язок щодо самостійної сплати податку з доходу у вигляді суми боргу, анульованого кредитором за його самостійним рішенням, отриманого як додаткове благо, виникає у платника податку за наявності таких умов: а) отримання платником податку доходу, у вигляді суми боргу такого платника податку, анульованого кредитором за його самостійним рішенням; б) надіслання платнику податку повідомлення про анулювання боргу; в) включення кредитором суми анульованого боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого на користь платника податку, за підсумками звітного періоду; г) відображення платником податків отриманого доходу у річній податковій декларації.

Відповідно до п. 173.1 ПК України, дохід платника податку від продажу (обміну) об'єкта рухомого майна протягом звітного податкового року оподатковується за ставкою, визначеною в пункті 167.2 статті 167 цього Кодексу.

Дохід від продажу (обміну) легкового автомобіля, мотоцикла, мопеда визначається виходячи з ціни, зазначеної у договорі купівлі-продажу (міни), але не нижче середньоринкової вартості відповідного транспортного засобу або не нижче його оціночної вартості, визначеної згідно із законом (за вибором платника податку).

Середньоринкова вартість легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів визначається щокварталу центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері економічного розвитку, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (для кожної марки, моделі таких транспортних засобів з урахуванням року випуску та пробігу, на підставі аналізу фактичних цін продажу відповідних транспортних засобів), і оприлюднюється на офіційному веб-сайті цього органу в режимі вільного доступу до 10 числа місяця, наступного за звітним кварталом.

Як виняток із положень пункту 173.1 цієї статті, дохід, отриманий платником податку від продажу (обміну) протягом звітного (податкового) року одного з об'єктів рухомого майна у вигляді легкового автомобіля та/або мотоцикла, та/або мопеда, не підлягає оподаткуванню.

Згідно ст.7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», оцінка майна проводиться у випадках, встановлених законодавством України, міжнародними угодами, на підставі договору, а також на вимогу однієї з сторін угоди та за згодою сторін.

Проведення оцінки майна є обов'язковим у випадках:

- створення підприємств (господарських товариств) на базі державного майна або майна, що є у комунальній власності;

- реорганізації, банкрутства, ліквідації державних, комунальних підприємств та підприємств (господарських товариств) з державною часткою майна (часткою комунального майна);

- виділення або визначення частки майна у спільному майні, в якому є державна частка (частка комунального майна);

- визначення вартості внесків учасників та засновників господарського товариства, якщо до зазначеного товариства вноситься майно господарських товариств з державною часткою (часткою комунального майна), а також у разі виходу (виключення) учасника або засновника із складу такого товариства;

- приватизації та іншого відчуження у випадках, встановлених законом, оренди, обміну, страхування державного майна, майна, що є у комунальній власності, а також повернення цього майна на підставі рішення суду;

- переоцінки основних фондів для цілей бухгалтерського обліку;

- оподаткування майна згідно з законом, крім випадків визначення розміру податку при спадкуванні власності, вартість якої оподатковується за нульовою ставкою;

- визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом;

- в інших випадках за рішенням суду або у зв'язку з необхідністю захисту суспільних інтересів.

Проведення незалежної оцінки майна є обов'язковим у випадках застави державного та комунального майна, відчуження державного та комунального майна способами, що не передбачають конкуренцію покупців у процесі продажу, або у разі продажу одному покупцю, визначення збитків або розміру відшкодування, під час вирішення спорів та в інших випадках, визначених законодавством або за згодою сторін.

Відповідно до пункту 189.3 статті 189 Кодексу вживаними товарами вважаються товари, що були в користуванні не менше року, а також транспортні засоби, які не підпадають під визначення нового транспортного засобу.

З вище викладеного слідує, що чинне законодавство не містить вимоги щодо обов'язкового проведення експертної оцінки при продажі транспортного засобу, який належить суб'єкту господарювання - юридичній особі.

Відповідно до пункту 173.1 статті 173 Податкового кодексу України, Кабінет Міністрів України затвердив своєю постановою від 10.04.2013 №403 Порядок визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів, який встановлює механізм визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів (далі - транспортні засоби) з метою визначення доходу від їх продажу (обміну) для цілей обкладення податком на доходи фізичних осіб.

Згідно пунктів 3 - 4 цього Порядку визначено, що середньоринкова вартість транспортного засобу розраховується за методом аналогії цін ідентичних транспортних засобів за такою формулою:

Сср = Цн х (Г / 100) х (1 ± (Гк / 100),

де Цн - ціна нового транспортного засобу в Україні;

Г - коефіцієнт коригування ринкової ціни транспортних засобів залежно від строку експлуатації згідно з додатком 1;

Гк - коефіцієнт коригування ринкової ціни транспортних засобів залежно від пробігу згідно з додатком 2.

Джерелом інформації про ціни нових транспортних засобів в Україні є офіційні прайс-листи виробників (дилерів) або довідкові дані про ціни щодо ідентичних або аналогічних нових транспортних засобів в Україні чи країнах-виробниках (експортерах) з урахуванням податків та зборів, що визначаються відповідно до законодавства.

Ідентичними є транспортні засоби, в яких збігаються такі ознаки і параметри:

- марка;

- країна-виробник;

- тип кузова (седан, універсал тощо);

- модель;

- конструкція привода тягових коліс;

- тип та робочий об'єм двигуна;

- тип коробки передач та інших складників силової передачі;

- габаритні розміри;

- рік випуску;

- технічні характеристики.

Розбіжності можуть стосуватися комплектності та укомплектованості, пробігу та технічного стану (п.5).

Аналогічними є транспортні засоби, в яких збігаються такі ознаки і параметри, зокрема, для легкових автомобілів:

- тип кузова (седан, універсал тощо);

- призначення (дорожні, позадорожні);

- тип двигуна (бензиновий, дизельний тощо);

- робочий об'єм двигуна;

- привод тягових коліс (передньоприводні, задньоприводні, повноприводні);

- тип коробки передач;

- габаритні розміри;

- комплектність;

- кількість дверей.

У разі коли неможливо визначити ціну нового транспортного засобу в Україні згідно з пунктами 4-9 цього Порядку, допускається використання інформації про ціни нових транспортних засобів, зазначеної у спеціалізованих періодичних виданнях для продажу транспортних засобів, комп'ютерних програмах та Інтернеті тощо.

Коефіцієнт коригування ринкової ціни транспортних засобів залежно від строку експлуатації визначається як середнє значення співвідношення ціни транспортних засобів, що були у використанні, до ціни аналогічних нових транспортних засобів та не може бути меншим ніж 4.

Коефіцієнт коригування ринкової ціни транспортних засобів залежно від пробігу визначається з урахуванням фактичного та нормативного середньорічного пробігу транспортних засобів.

У разі коли фактичний середньорічний пробіг транспортних засобів є вищим, ніж їх нормативний середньорічний пробіг, середньоринкова вартість зменшується, а у разі, коли фактичний середньорічний пробіг є нижчим, ніж нормативний середньорічний пробіг, середньоринкова вартість збільшується (п. 10, 11,12).

Як зазначалося вище, відповідно до п.173.1 ПКУ, дохід від продажу (обміну) легкового автомобіля, мотоцикла, мопеда визначається виходячи з ціни, зазначеної у договорі купівлі-продажу (міни), але не нижче середньоринкової вартості відповідного транспортного засобу або не нижче його оціночної вартості, визначеної згідно із законом (за вибором платника податку).

Окрім зазначеного, колегія суддів зазначає, що ТОВ «Август-Україна» здійснило продаж легкового автомобіля за звичайною ціною, яка була визначена домовленістю двох сторін у Договорі купівлі-продажу транспортного засобу №209 від 22.12.2015 р.

Відповідно до приписів пп. 14.1.71 п.14.1 ст.14 ПК України вважається, що звичайна ціна - ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Якщо не доведено зворотне, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню ринкових цін. Це визначення не поширюється на операції, що визнаються контрольованими відповідно до статті 39 цього Кодексу.

Оскільки законодавством України не передбачено обов'язкової оцінки легкового автомобіля при його продажу, то домовленість сторін щодо ціни транспортного засобу була досягнута на рівні звичайної ціни.

З акту перевірки вбачається, що ТОВ «Август-Україна» реалізовано легковий автомобіль «Volkswagen Phaeton», 2006 року випуску, фізичній особі ОСОБА_6 за ціною 80000,00 грн. Середньоринкова вартість вищезазначеного автомобіля контролюючим органом розрахована за методом аналогії цін ідентичних транспортних засобів та становить 337500,00 грн.

Таким чином, на думку податкового органу, ОСОБА_5 отримано дохід, як додаткове благо у вигляді суми знижки звичайної ціни вартості автомобіля у розмірі 257500 грн., а ТОВ «Август-Україна» не виконано функцію податкового агента щодо утримання із зазначеного доходу податку на доходи фізичних осіб та військового збору, який утворився внаслідок реалізації даного автомобіля фізичній особі нижче середньоринкової вартості.

На підтвердження виконання умов договору позивачем надано копію договору, копію акту приймання-передачі транспортного засобу, копію видаткової накладної №ЛНА-2507 від. 22.12.2015 р. Акт експертної оцінки рухомого майна відсутній, реалізація проводилась по договірній ціні, в сумі 80 000,0 грн.

Щодо посилання в акті перевірки, що контролюючим органом вказано зведені дані аналізу середньоринкової вартості легкових автомобілів та ціни реалізації їх фізичним особам, згідно яких визначено, що середньоринкова вартість «Volkswagen Phaeton», 2006 року випуску складає 337 500 грн. (відхилення від вартості реалізації цього ТЗ становить 275 500,00 грн.), колегія суддів зазначає насутпне.

Так, відповідачем в ході розгляду справи не доведено, яким чином він здійснив вказаний аналіз зведених даних, відповідач не надав належних та допустимих доказів, зокрема будь-яких джерел інформації, на підставі яких зроблено висновок, що позивачем продано легковий автомобіль нижче середньоринкової вартості.

Колегія суддів звертає увагу на те, що реалізація автомобіля здійснена у 2015 році, тобто строк експлуатації на момент продажу був від 9 до 10 років, тому суд вважає необґрунтованим при визначенні за формулою серединьоринкової вартості автомобіля зазначення відповідачем коефіцієнта з урахуванням строку експлуатації транспортних засобів у роках - 27.

Також відповідачем не доведено, чому як коефіцієнт коригування ринкової ціни транспортних засобів залежно від пробігу взято 0,5, оскільки в матеріалах справи відсутня інформація щодо пробігу транспортного засобу, а також відповідачем не обґрунтовано звідки при розрахунку взята вартість нового автомобіля у сумі 1250000,00 грн., оскільки на офіційному сайті Мінекономрозвитку відсутня інформація про середньоринкову вартість автомобіля «Volkswagen Phaeton», 2006 року випуску.

Щодо посилання відповідача на те, що ним визначено вартість транспортного засобу за методом аналогії цін ідентичних транспортних засобів, колегія суддів зазначає наступне.

Так, колегія суддів зазначає, що відповідачем не враховано те, що аналогічні транспортні засоби можуть мати різний технічний стан.

В той же час, позивачем надано суду документи на підтвердження визначення вартості автомобіля «Volkswagen Phaeton», 2006 року випуску у сумі 80000,00 грн.

Зокрема ТОВ «Август-Україна» було здійснено діагностику автомобіля «Volkswagen Phaeton», 2006 року випуску у сервісному центрі VAG group service (ФОП ОСОБА_3.), за результатами якої виявлено несправності в коробці АКПП, яка підлягає заміні. Вартість ремонтних робіт по заміні АКПП, відповідно до рахунку №С-К-0002870 від 17.12.2015 р. складає 291629,00 грн.

На підставі цього, комісією у складі комерційного директора ОСОБА_2, водія ОСОБА_4, водія ОСОБА_7, спеціаліста відділу збуту ОСОБА_8 складено акт, яким, у зв'язку з відсутністю інформації про середньоринкову вартість автомобіля «Volkswagen Phaeton», 2006 року випуску на офіційному сайті Мінекономрозвитку, в результаті вивчення цін реалізації автомобілів «Volkswagen Phaeton», 2006 року випуску, пропозиції та попиту цієї моделі на сайтах www.auto.ria, www.avtobazar, www.olx.ua та на авторинку міста Києва (вул. Столичне шосе, 104-А), з урахуванням технічного стану автомобіля НОМЕР_1, 2006 року випуску, та вартості ремонту, необхідного для його нормального функціонування та використання за призначенням, визначено можливість ціни реалізації вищевказаного автомобіля - не більше 80000,00 грн. та вважати дану ціну середньоринковою.

Податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), само зайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або не грошовій формі) зобов'язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу (пп. 14.1.180. п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу).

В розумінні ПКУ юридична особа виступає податковим агентом у разі виплати фізичній особі доходу (у грошовій або не грошовій формі). У разі продажу підприємством (юридичною особою) власного службового транспортного засобу таке підприємство не є податковим агентом, а отже ТОВ «Август-Україна» при продажі свого службового автомобіля не було податковим агентом.

Водночас, Цивільним кодексом України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Стаття 627 Цивільного кодексу України вказує, що Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі статтею 632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

Тобто, визначення ціни за договором є істотною умовою договору купівлі-продажу і ці умови визначаються сторонами угоди.

Таким чином, встановлювати ціни, які не підлягають державному регулюванню, на продукцію або товари, належить виключно самим суб'єктам підприємницької діяльності, тобто учасникам договірних відносин.

Згідно з підпунктом 14.1.71 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, звичайна ціна - ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Якщо не доведено зворотне, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню ринкових цін. Це визначення не поширюється на операції, що визнаються контрольованими відповідно до статті 39 цього Кодексу.

Ринкова ж ціна - це ціна, за якою товари (роботи, послуги) передаються іншому власнику за умови, що продавець бажає передати такі товари (роботи, послуги), а покупець бажає їх отримати на добровільній основі, обидві сторони є взаємно незалежними юридично та фактично, володіють достатньою інформацією про такі товари (роботи, послуги), а також ціни, які склалися на ринку ідентичних (а за їх відсутності - однорідних) товарів (робіт, послуг) у порівняних економічних (комерційних) умовах (пп.14.1.219 п. 14.1 ст.14 Податкового кодексу України).

З вищевикладеного вбачається, що нормами Податкового кодексу України встановлюються окремі випадки, передбачені цим Кодексом, за яких при здійсненні операцій по реалізації товарів (робіт, послуг) та подальшому обчисленню доходу за такими операціями повинні застосовуватися звичайні ціни, визначені згідно законодавства.

Всупереч нормам Податкового кодексу України відповідачем в акті перевірки та під час судового розгляду не обґрунтовано, за яким методом ним визначалась середньоринкова вартість легкового автомобіля реалізованого позивачем фізичній особі.

На підставі вище зазначеного, колегія суддів приходит до висновку, що висновки акта перевірки про заниження позивачем податку на доходи внаслідок неоподаткування податком на доходи з фізичних осіб доходу платника податків в сумі 275 500, 00 грн. від реалізації рухомого майна нижче середньоринкової вартості є необґрунтованими, а визначення суми грошового зобов'язання з податку на доходи з фізичних осіб є протиправним.

Щодо посилання відповідача у справі, що ТОВ «Август-Україна» не виконано функцію податкового агента щодо утримання із зазначеного доходу військового збору, за що застосовано штрафну санкцію у розмірі 965, 62 грн., та нараховано позивачу військовий збір у розмірі 3862, 50 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Так, оскільки суд апеляційної інстанції дійшов до висновку про необґрунтованість нарахування позивачу податку на доходи з фізичних осіб на загальну суму 50891,00 грн., тому спірні податкові повідомлення-рішення від 13.12.2016 року № про застосування штрафної санкції по податку на доходи фізичних осіб у сумі 12722,75 грн. та № про нарахування грошового зобов'язання по військовому збору у розмірі 3862,50 грн., в т.ч. 965,62 грн. штрафної санкції, також є протиправними і підлягають скасуванню.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Таким чином, колегія суддів враховує правову позицію, висловлену у рішенні Європейського суду з прав людини від 23.07.2002 у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції».

Так, у п. 110 вказаного рішення Європейський суд з прав людини дійшов висновку про те, що «…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління».

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції в повній мірі досліджено обставини справи на підставі яких суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що позов ТОВ «Август-Україна» до ГУ ДФС у місті Києві, про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 13.12.2016 р. № та №, є обґрунтованим та такими, що підлягає задоволенню.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідач по справі, як суб'єкт владних повноважень, не виконав покладений на нього обов'язок щодо доказування правомірності вчинених ним дій та прийняття оскаржуваного рішення.

Натомість, позивачем надано достатньо доказів в підтвердження обставин, якими обґрунтовує позовні вимоги.

Зі змісту частин 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Згідно з п.1 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 2, 10, 11, 241, 242, 243, 250, 251, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 328, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у місті Києві - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 жовтня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, проте на неї може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ст. 329 КАС України.

(Повний текст виготовлено - 13 лютого 2019 року).

Головуючий суддя: Л.О. Костюк

Судді: Н.П. Бужак,

В.П. Мельничук