Справа № 320/6568/18
Суддя: Капинос Оксана Валентинівна
Дата ухвалення: 2019-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

14 лютого 2019 року м. Житомир справа № 320/6568/18

категорія 113020100

Суддя Житомирського окружного адміністративного суду Капинос О.В., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України про визнання бездіяльності, зобов'язання примусово повернути за межі України,

встановив:

08.02.2019 до Житомирського окружного адміністративного суду з Київського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ( №320/6568/18) ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України про визнання бездіяльності, зобов'язання примусово повернути за межі України, за пдсудністю.

Відповідно до резолютивної частини ухвали Київського окружного адміністративного суду від 11.12.2018 адміністративну справу №320/6568/18 за позовом ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України про визнання бездіяльності, зобов'язання примусово повернути за межі України передано до Житомирського окружного адміністративного суду за підсудністю.

Порядок передачі адміністративної справи з одного адміністративного суду до іншого закріплений у ст. 29 Кодексу адміністративного судочинства України.

У п.2 ч.1 ст.29 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що суд передає адміністративну справу на розгляд іншого адміністративного суду, якщо при відкритті провадження у справі суд встановить, що справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Згідно ч.1 ст.30 Кодексу спори між адміністративними судами щодо підсудності не допускаються.

Водночас, відповідно до ч.1 ст.25 КАСУ адміністративні справи з приводу оскарження індивідуальних актів, а також дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень, які прийняті (вчинені, допущені) стосовно конкретної фізичної чи юридичної особи (їх обєднань), вирішуються за вибором позивача адміністративним судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) цієї особи-позивача або адміністративним судом за місцезнаходженням відповідача, крім випадків, визначених цим Кодексом.

З позовної заяви слідує, що зареєстрованим місцезнаходженням позивача є м.Гайворон Кіровоградської області. Юридична адреса та місцезнаходження відповідача м.Київ.

Таким чином, в розумінні ст. 25 Кодексу адміністративного судочинства України, вказана справа не належить до територіальної підсудності Житомирського окружного адміністративного суду.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 №ETS N005, ратифікованої Верховною Радою України 17 липня 1997 року, проголошено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - Суд) від 20 липня 2006 року у справі "Сокуренко і Стригун проти України" (заяви №№ 29458/04, 29465/04) зазначено, що відповідно до прецедентної практики Суду термін "встановленим законом" у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, що "судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом" [див. рішення у справі "Занд проти Австрії" (Zand v. Austria), заява № 7360/76]. У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. <…> фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом, "встановленим законом", національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

Отже, поняття "суд, встановлений законом" зводиться не лише до правової основи самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Враховуючи, що дана позовна заява не належить до територіальної підсудності Житомирського окружного адміністративного суду, у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та з огляду на практику Європейського суду з прав людини, такий суд не може приймати будь яке процесуальне рішення у справі, оскільки не вважається судом "встановленим законом".

Крім того, як вбачається з тексту ухвали, Київський окружний адміністративний суд, керуючись ст.25 Кодексу адміністративного судочинства України зазначив: "Дослідивши зміст позовної заяви та долучених до неї документів, суд вважає за необхідне передати справу за належною територіальною підсудністю до Кіровоградського окружного адміністративного суду". При цьому, у резолютивній частині зазначив Житомирський окружний адміністративний суд.

Із зазначеного слідує, що в ухвалі Київського окружного адміністративного суду фактично міститься описка.

Враховуючи викладене, суд вважає за доцільне передати Київському окружному адміністративному суду позовну заяву ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України про визнання бездіяльності, зобов'язання примусово повернути за межі України, для визначення підсудності.

Керуючись ст. 25,29,248 Кодексу адміністративного судочинства України,

ухвалив:

Передати Київському окружному адміністративному суду позовну заяву ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України про визнання бездіяльності, зобов'язання примусово повернути за межі України, для визначення підсудності.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О.В. Капинос