Справа № 200/14004/18-а
Суддя: Кочанова П.В.
Дата ухвалення: 2019-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2019 р. Справа№200/14004/18-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Кочанова П.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Торецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання дій неправомірними, скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ :

Позивач, ОСОБА_1 звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Торецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, в якому просить суд:

- дії Торецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області стосовно відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком визнати неправомірними;

- рішення Торецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про відмову у призначенні пенсії № 299 від 10 травня 2018 року скасувати;

- зобов'язати Торецьке об'єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 04 січня 1999 року по 30 червня 1999 року на посаді медсестри підземного здравпункту шахти ім. Артема та призначити пенсію за віком з 26 лютого 2018 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 26 лютого 2018 року вона звернулась до Торецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до положень ст.114 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». За результатом розгляду поданих позивачем документів, до пільгового стажу не було зараховано період роботи з 04.01.1999 року по 30.06.1999 року на посаді медсестри підземного здравпункту, оскільки він не підтверджений результатами атестації робочих місць, наслідком чого стала відмова в призначенні позивачу пенсії, про що свідчить рішення відповідача № 299 від 10 травня 2018 року.

Позивач вважає дії відповідача неправомірними та такими, що не ґрунтуються на законі і порушують її права, за захистом яких вона змушена звернутися до суду.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 12 грудня 2018 року відкрито провадження у справі № 200/14004/18-а та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

У строк, встановлений судом, відповідачем через відділ документообігу та архівної роботи суду надано відзив на позовну заяву, в якому останній зазначає, що необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до частин 1, 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у списку №1, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією за результатами атестації умов праці, яке полягає у наявності результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці. Окрім того, зазначає, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в управлінні з 03.01.2012 року та отримує пенсію по інвалідності. 26.02.2018 року позивач звернулась до управління з заявою про перехід на інший вид пенсії (перехід на пенсію за віком на пільгових умовах) відповідно до частини 2 статті 114 Закону України від 09.07.2003 року № 1058 «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Рішенням № 299 від 10.05.2018 року управлінням відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком, у зв'язку з відсутністю необхідної кількості пільгового стажу. Управлінням не зараховано до пільгового стажу період роботи з 04.01.1999 року по 30.06.1999 року на посаді медичної сестри підземного здравпункту шахти ім. Артема в Міській лікарні №1 м. Дзержинська у зв'язку з відсутністю атестації робочих місць. Відповідно до наданих документів страховий стаж склав - 31 рік 03 місяці 17 днів, в тому числі пільговий стаж за списком № 1 - 07 років 02 місяці 11 днів, за списком № 2 - 28 років 00 місяців 10 днів. Згідно пункту 4.1 Порядку №383 при призначенні пенсії за віком на пільгових умовах для зарахування до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, певного 5-річного періоду роботи зі шкідливими і важкими умовами праці після 21.08.1992 року, повинно бути підтверджено за результатами атестації. Згідно довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній № 3 від 31.10.2017 року, наданої Комунальним закладом «Центр первинної медико-санітарної допомоги» м.Торецька, ОСОБА_1 працювала з 22.01.1993 року по 01.07.1999 року на посаді медичної сестри підземного здравпункту шахти ім.Артема в Міській лікарні № 1 м.Дзержинська. ОСОБА_1 надано Наказ про атестацію робочих місць № 4/1 від 04.01.1994 року. Отже, період роботи 04.01.1999 року по 30.06.1999 року на посаді медичної сестри підземного здравпункту шахти ім.Артема в Міській лікарні №1 м.Дзержинська не зараховано до пільгового стажу у зв'язку з відсутністю атестації саме за цей період.

На підставі зазначеного, просив суд відмовити позивачу у повному обсязі.

Щодо заяви відповідача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, суд зазначає про наступне.

Положеннями пункту 20 частини першої статті 4 КАС України визначено, що адміністративна справа незначної складності (малозначна справа) адміністративна справа, у якій характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників тощо не вимагають проведення підготовчого провадження та (або) судового засідання для повного та всебічного встановлення її обставин.

Згідно норм статті 12 КАС України адміністративне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного). Спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

За приписами частини шостої зазначеної статті справами незначної складності є справи щодо: 1) прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні Закону України "Про запобігання корупції" займають відповідальне та особливо відповідальне становище; 2) оскарження бездіяльності суб'єкта владних повноважень або розпорядника інформації щодо розгляду звернення або запиту на інформацію; 3) оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг; 4) припинення за зверненням суб'єкта владних повноважень юридичних осіб чи підприємницької діяльності фізичних осіб - підприємців у випадках, визначених законом, чи відміни державної реєстрації припинення юридичних осіб або підприємницької діяльності фізичних осіб - підприємців; 5) оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо вїзду (виїзду) на тимчасово окуповану територію; 6) оскарження рішення суб'єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 7) стягнення грошових сум, що ґрунтуються на рішеннях суб'єкта владних повноважень, щодо яких завершився встановлений цим Кодексом строк оскарження; 8) типові справи; 9) оскарження нормативно-правових актів, які відтворюють зміст або прийняті на виконання нормативно-правового акта, визнаного судом протиправним і нечинним повністю або в окремій його частині; 10) інші справи, у яких суд дійде висновку про їх незначну складність, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження; 11) перебування іноземців або осіб без громадянства на території України.

Суд зазначає, що положеннями частини четвертої статті 260 КАС України передбачено, якщо відповідач в установлений судом строк подасть заяву із запереченнями проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, суд залежно від обґрунтованості заперечень відповідача протягом двох днів із дня її надходження до суду постановляє ухвалу про:

1) залишення заяви відповідача без задоволення;

2) розгляд справи за правилами загального позовного провадження та заміну засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням.

Проте, відповідно до частини сьомої статті 260 КАС України частина друга-шоста цієї статті не застосовується до справ визначених пунктами 1-9 частини шостої статті 12 цього Кодексу. Так, пунктом 3 частини шостої статті 12 КАС України справами незначної складності, зокрема, визначено справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

За таких обставин, враховуючи, що порядок розгляду даної справи безпосередньо визначений нормами законодавства та зазначеними нормами не передбачено право відповідача на подання заяви із запереченнями проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, суд залишає без задоволення заяву відповідача.

Згідно з нормами статті 258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд встановив наступне.

ОСОБА_1, (РНОКПП НОМЕР_1) є громадянином України, відповідно до статті 43 Кодексу адміністративного судочинства України здатний здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обов'язки, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1.

Торецьке об'єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області - орган виконавчої влади, який в даних правовідносинах здійснює повноваження, покладені Положенням про Пенсійний фонд України, затвердженим Указом Президента України від 06 квітня 2011 року №384/2011 (далі за текстом - Положення №384/2011) та відповідно до статті 43 Кодексу адміністративного судочинства України здатне здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обов'язки.

Як вбачається з матеріалів справи, 26 лютого 2018 року ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2, звернулась до відповідача з заявою про перехід на інший вид пенсії (з пенсії по інвалідності на пенсію за віком сп.№1). До заяви були додані наступні документи: паспорт/посвідка, трудова книжка, довідки, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугою років, установлені для окремих категорій працівників (№ 16/987 від 07.11.2017 № 16/992-3, № 16/993 від 07.11.2017), інший документ (№89 від 22.02.2018, № 6/44 від 09.002.2018), свідоцтво про народження дитини, свідоцтво про шлюб.

Рішенням відповідача від 10 травня 2018 року № 299, ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії відповідно до ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV зі змінами та доповненнями так як на момент звернення заявник не має необхідного пільгового стажу, а саме: період роботи з 04.01.1999 року по 30.06.1999 року за професією медсестра підземного здравпункту згідно довідки про підтвердження трудового стажу від 31.10.2017 року № 3 виданої комунальним закладом «Центр первинної медико-санітарної допомоги» м.Торецька, наданій для призначення пенсії не зараховано до пільгового стажу, так як непідтверджено результатами атестації робочих місць. Окрім того, у рішенні зазначено, що відповідно наданих документів для призначення пенсії загальний стаж складає - 31 рік 03 місяці 17 днів, в тому числі пільговий стаж:

- за списком №1-07 років 02 місяці 11 днів,

- за списком № 2- 28 років 00 місяців 10 днів.

При цьому зазначено, що заявник набуде право на пенсію за віком згідно ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Отже, суд зазначає, що позивачу не зараховано саме до пільгового стажу період роботи з 04.01.1999 року по 30.06.1999 року за професією медсестра підземного здравпункту, а не до страхового стажу, як зазначає позивач у своїх позовних вимогах.

Із встановлених обставин вбачається, що між позивачем та відповідачем, як фізичною особою та суб`єктом владних повноважень, виник публічно-правовий спір у сфері соціального захисту з приводу правомірності відмови у зарахуванні до пільгового стажу спірних періодів роботи.

Надаючи правову оцінку правовідносинам суд виходив з наступного.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 05.11.1991 №1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон №1788-ХІІ) та Законом України від 09.07.2003 №1058-V "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закону №1058-V).

Закон №1788-ХІІ був ведений в дію з 1 січня 1992 року - в частині норм, що стосуються призначення і виплати пенсій та коригування рівнів пенсій, призначених до введення цього Закону; з 1 квітня 1992 року - в повному обсязі.

Згідно частини 1 статті 114 Закону №1058-V право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Пунктом 1 частини 2 статті 114 Закону №1058-V визначено, що на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

"Порядок проведення атестації робочих місць за умовами праці", затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 1 серпня 1992 року №442 (далі - Порядок проведення атестації).

Згідно пункту 3 "Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах", затвердженого наказом Мінпраці від 18.11.2005 № 383 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 01.12.2005 за № 1451/11731), при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992 року.

У пункті 4.2 зазначеного Порядку застосування списків встановлено, що результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінювались докорінно умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умов і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація.

Таким чином, своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільгове пенсійне забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Атестація має проводитися у передбачені пунктом 4 Порядку проведення атестації строки, а відповідальність за своєчасність та якість її проведення покладається на керівника підприємства, організації. Крім того, якщо чергова атестація була проведена з порушенням передбачених пунктом 4 Порядку проведення атестації строків, а працівник до її проведення виконував роботу, яка дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, цей період його роботи має бути зарахований до пільгового стажу за результатами попередньої атестації.

Як вбачається з трудової книжки ОСОБА_1, НОМЕР_2:

- з 09.01.1992 року позивач прийнята до Міської лікарні №1 медсестрою фотарія здравпункту шахти імені Артема (наказ №12 від 08.01.1992 року),

- з 01.07.1992 року позивач переведена медсестрою поверхнього здравпункту шахти імені Артема (наказ № 345 від 30.06.1992 року),

- з 22.01.1993 року позивач переведена медсестрою підземного здравпункту шахти імені Артема (наказ № 24 від 16.01.1993 року),

- 01.07.1999 року позивач звільнена по переводу на шахту імені Артема (наказ №186 від 30.06.1999 року).

У довідці Комунального закладу «Медико-санітарної допомоги» м.Торецька від 31.10.2017 року № 3 про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, виданій ОСОБА_1 зазначено про те, що означена особа працювала повний робочий день в Міській лікарні №1 за період з 22.01.1993 року по 01.07.1999 року, виконувала роботу по обслуговуванню під землею робочих та службовців за професією, посадою медсестра підземного здравпункту, що передбачено списком №1 розділом 1 позиція 1010100е. Зазначено, що атестація проведена згідно наказу по Міському територіальному медичному обєднанню №-4/1 від 04.01.1994. У зв'язку з реорганізацією охорони здоров'я м.Дзержинська міська лікарня №1 увійшла до складу КЗ «Центра первинної медико-санітарної допомоги» м.Дзержинська у статусі амбулаторії загальної практики-сімейної медицини м.Артемове з 12.01.2012 року (наказ по МВОЗ м.Дзержинська №12-0 від 12.01.2012 року). У зв'язку з перейменуванням міста Дзержинська у місто Торез КЗ «Центр первинної медико-санітарної допомоги» м.Дзержинська перейменовано у КЗ «Центр первинної медико-санітарної допомоги» м.Торецька (наказ №132 від 30.03.2016 року).

Наказом про атестацію робочих місць № 4/1 від 04.01.1994 року визначено перелік робочих місць, найменувань професій та посад, працівникам яких відповідно до списку №1 і №2 встановлено пільгове пенсійне забезпечення, в якому окрім інших зазначено посаду позивача: медперсонал підземних здравпунктів.

При цьому, суд зазначає, що як вбачається з трудової книжки позивача: з 01.07.1999 року, позивач була прийнята на посаду медсестри підземного медпункту на шахту імені Артема в/о «Дзержинськвугілля».

До матеріалів справи позивачем надано Наказ шахти імені Артема в/о «Дзержинськвугілля» від 05.04.1999 року №57-ТБ яким затверджено переліки робочих місць, професій та посад працівників, яким підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення по списку № 1, згідно з додатком № 1 якого, вказано посаду фельдшера/медсестри/.

Отже враховуючи, що у спірний період позивач працювала медсестрою підземного здравпункту саме на шахті імені Артема та її робоче місце , як і умови праці не змінювалися, а шахта імені Артема також проводило атестацію робочих місць і посада медсестри включена до переліку професій та посад, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення за списком №1, суд вважає, що період роботи позивача з 04.01.1999 року по 30.06.1999 року має бути зарахований до пільгового стажу за результатами атестації (05.04.1999).

Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з "Порядком проведення атестації" та розробленими на виконання цього порядку "Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці", затвердженими постановою Міністерства праці України від 01.09.1992 року № 41. Основна мета атестації, як випливає із зазначених нормативних актів, полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Згідно з пунктом 4 Порядку проведення атестації та підпунктом 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій періодичність проведення атестації робочих місць визначається безпосередньо колективним договором підприємства і проводиться не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства чи організації.

З вищевказаних норм вбачається, що позивач не може відповідати за невиконання роботодавцем обов'язку покладеного на нього законом щодо проведення атестації робочого місця та нести негативні наслідки через невчинення відповідних дій роботодавцем.

За приписами статті 6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування у спорі покладається на відповідача - суб'єкта владних повноважень, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що відповідачем не доведено та не надано доказів на підтвердження правомірності прийнятого спірного рішення.

З урахуванням наведеного та встановлених у справі обставин, суд приходить до висновку, що рішення № 299 від 10 травня 2018 року про відмову в призначенні пенсії за віком підлягає скасуванню.

Як вбачається з положень Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № Р(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Суд не може підміняти державний орган рішення якого оскаржується, приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб'єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Поняття дискреції міститься в пункті 1.6 Методологи проведення антикорупційної експертизи, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 23.06.2010 року №1380/5.

Так, дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов'язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов'язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб'єкта. Він не може і ухилятися від реалізації своєї компетенції, але і не має права виходити за її межі.

Тобто дискреційні повноваження - це законодавча встановлена компетенція владних суб'єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу і верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб'єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.

При таких обставинах, по цій справі суд не може перебирати повноваження Пенсійного фонду щодо призначення позивачу пенсії за віком на пільгових умовах.

Приймаючи до уваги, що дії відповідача щодо винесення рішення за результатами розгляду заяви про призначення пенсії підпадають під поняття «здійснення суб'єктом владних повноважень своїх обов'язків у межах наданих законодавством повноважень», суд прийшов до висновку, що належним способом захисту порушених прав позивача буде скасування рішення відповідача № 299 від 10 травня 2018 року про відмову у призначені пенсії за віком та зобов'язання відповідача повторно розглянути заяву позивача від 26 лютого 2018 року та зарахувати до пільгового стажу позивача період роботи з 04.01.1999 року по 30.06.1999 року на посаді медсестри підземного здравпункту шахти ім. Артема, без визнання дій відповідача протиправними.

У задоволенні позовної вимоги про визнання дій Торецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області стосовно відмови у призначенні пенсії за віком неправомірними, слід відмовити.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно з положеннями частини першої статті 139 КАС при задоволені позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрат, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 704,80 грн. квитанцією від 04.12.2018 року № 68 за подання до суду адміністративного позову про визнання дій неправомірними, скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії.

Таким чином, судовий збір у розмірі 704,80 грн. підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь ОСОБА_1.

Відповідно до положень частини третьої статті 243 КАС України у виняткових випадках залежно від складності справи складення рішення, постанови у повному обсязі може бути відкладено на строк не більш як десять, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - п'ять днів з дня закінчення розгляду справи.

На підставі вищевикладеного та керуючись статями 2-15, 19-21, 72-79, 90, 94, 122, 123, 132, 159-161, 164, 192-194, 224-228, 241-247, 255, 253-263, 293-295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Торецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання дій неправомірними, скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Скасувати рішення Торецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області № 299 від 10 травня 2018 року про відмову у призначені пенсії за віком ОСОБА_1.

Зобов'язати Торецьке об'єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області (ЄДРПОУ - 42170475, юридична адреса: 85200, Донецька область, м.Торецьк, вул.Дружби, 22) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП - НОМЕР_1) від 26 лютого 2018 року та зарахувати до пільгового стажу період роботи з 04.01.1999 року по 30.06.1999 року на посаді медсестри підземного здравпункту шахти ім. Артема.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП - НОМЕР_1) судові витрати по сплаті судового збору в сумі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Торецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (ЄДРПОУ - 42170475, юридична адреса: 85200, Донецька область, м.Торецьк, вул.Дружби, 22).

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення прийнято в нарадчій кімнаті в порядку спрощеного позовного провадження 12 лютого 2019 року та його повний текст складено та підписано 15 лютого 2019 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Апеляційна скарга згідно положень статті 297 КАС України подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Донецький окружний адміністративний суд.

Суддя Кочанова П.В.