Справа № 461/4268/18
Суддя: Старунський Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2019-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2019 рокуЛьвів№ 857/177/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Старунського Д.М.,

суддів Багрія В.М., Курильця А.Р.,

за участю секретаря судового засідання Чопко Ю.Т.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 05 липня 2018 року у справі №461/4268/18 (рішення ухвалено в м. Львові, головуючий суддя Стрельбицький В.В.) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до заступника начальника Львівської митниці Державної фіскальної служби Скоромного Ярослава Ігоровича, Львівської митниці Державної фіскальної служби про скасування постанови,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 08.06.2018 звернувся в суд із адміністративним позовом до заступника начальника Львівської митниці Державної фіскальної служби Скоромного Ярослава Ігоровича, Львівської митниці Державної фіскальної служби, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову у справі про порушення митних правил №2061/20900/18 від 15.05.2018 винесену заступником начальника Львівської митниці ДФС Скоромним Ярославом Ігоровичем, якою його визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбачених ч. 3 ст. 470 МК України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 8500 грн.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 05 липня 2018 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправною та скасовано постанову від 15.05.2018 у справі про порушення митних правил №2061/20900/18 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 470 Митного кодексу України.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить змінити рішення суду першої інстанції, а саме доповнити мотиви задоволення позовних вимог шляхом виключення з рішення суду наявних мотивів щодо порушення позивачем митних правил та включення мотивів відсутності в його діях складу правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 470 МК України.

Апеляційну скаргу обгрунтовує тим, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, а тому вважає, що мотивувальна частина рішення повинна бути зміненою. Апелянт зазначає, що норми ст.95 Митного кодексу України щодо строків транзитних перевезень не поширюються на ввезений ним транспортний засіб. Крім того, при ввезені вказаного транспортного засобу на митну територію України, працівники Волинської митниці ДФС не надали йому жодних зобов'язань про доставлення ним транспортного засобу до конкретної митниці у конкретний строк, а тому він не був обізнаний з тим, у який строк йому необхідно вивезти транспортний засіб за межі митної території України.

Відповідач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу.

У судовому засіданні позивач та його представник підтримали вимоги наведені в апеляційній скарзі та просили її задовольнити.

Відповідач в судове засідання не прибув, про дату, час і місце апеляційного розгляду був повідомлений належним чином, тому колегія суддів, у відповідності до ч. 2 ст. 313 КАС України, вважає за можливе розглядати справу за його відсутності.

Заслухавши суддю - доповідача, учасників судового розгляду, перевіривши підстави для апеляційного перегляду відповідно до доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що перевіркою інформації ЄАІС ДФС України встановлено, що 23.02.2018 через п/п «Ягодин - Дорогуск» митного поста «Ягодин» Волинської митниці ДФС ОСОБА_1 ввіз на митну територію України транспортний засіб «LEXUS IS 220», р.н.НОМЕР_1 без письмового декларування та сплати всіх митних платежів, які відповідно до закону підлягають сплаті при імпорті транспортних засобів, на строк, передбачений нормами ст. 95 МК України.

Станом на 29.03.2018 інформація в АСМО «Інспектор» т ЄАІС ДМС України про вивезення з митної території України вказаного автомобіля, відсутня (а.с.12-14).

15.05.2018 заступником начальника Львівської митниці ДФС винесено постанову в справі про порушення митних правил №2061/20900/18 від 15.05.2018, якою позивача визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбачених ч. 3 ст. 470 МК України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 8500 грн.

Вважаючи оскаржувану постанову незаконною та винесеною з порушенням норм матеріального і процесуального права позивач звернувся до суду із даним позовом.

Задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що у матеріалах справи відсутні відомості про належне оповіщення позивача про час, дату та місце розгляду справи, що є істотним порушенням її права на захист, гарантованим положеннями Конституції України.

Даючи правову оцінку такому висновку суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно ч.1 ст.308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 318 МК України передбачено, що митному контролю підлягають усі товари, транспортні засоби комерційного призначення, які переміщуються через митний кордон України.

За приписами ч. 3 ст. 318 МК України митний контроль передбачає виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Відповідно до пункту 7 Правил митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України затвердженого наказом Державної митної служби України №1118 від 17.11.2005 року власник транспортного засобу або уповноважена особа, який переміщує транспортний засіб через митний кордон України, пред'являє його митному органу для проведення митного огляду й подає оригінали та ксерокопії таких документів, що підтверджують право власності на ТЗ або користування ним (у тому числі з правом розпорядження).

Згідно пункту 9 Правил не підлягає пропуску через митний кордон України ТЗ, увезення якого в Україну заборонено згідно із законодавством або на який відсутні документи, що підтверджують право власності на ТЗ або користування ним (у тому числі з правом розпорядження)

В силу п. 1.7. Порядку виконання митних формальностей при здійсненні транзитних переміщень, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 09.10.2012 №1066, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19.12.2012 № 2120/22432, для здійснення контролю за переміщенням товарів, транспортних засобів комерційного призначення і виявлення фактів їх недоставлення до митниці призначення використовується Єдина автоматизована інформаційна система митних органів України (далі - ЄАІС).

Частиною 1 ст. 381 МК України встановлено, що транспортні засоби особистого користування, постійно зареєстровані у відповідних реєстраційних органах іноземної держави, дозволяється ввозити на митну територію України з метою транзиту без письмового декларування та внесення на рахунок митного органу, що здійснив пропуск таких транспортних засобів на митну територію України, грошової застави в розмірі митних платежів, що підлягають сплаті при ввезенні таких транспортних засобів з метою вільного обігу.

Відповідно до гл. 55 розділу ХІІ МК України поміщення громадянином-резидентом транспортного засобу, постійно зареєстрованого у відповідних реєстраційних органах іноземної держави, у будь-який інший митний режим ніж транзит супроводжуватиметься обов'язковим письмовим декларуванням цього транспортного засобу та виконанням інших митних формальностей, передбачених МК України (письмове зобов'язання, застосування заходів гарантування тощо).

Відповідно до ст.90 Митного кодексу України, транзит - це митний режим, відповідно до якого товари та/або транспортні засоби комерційного призначення переміщуються під митним контролем між двома органами доходів і зборів України або в межах зони діяльності одного органу доходів і зборів без будь-якого використання цих товарів, без сплати митних платежів та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.

Згідно ст. 95 Митного кодексу України для автомобільного транспорту встановлено строк транзитного перевезення в десять діб, а у разі переміщенні в зоні діяльності однієї митниці - п'ять діб.

Частиною 3 ст. 470 МК України передбачено, що перевищення встановленого ст. 95 цього Кодексу строку доставки товарів, транспортних засобів комерційного призначення, митних або інших документів на ці товари більше ніж на десять діб, а так само втрата цих товарів, транспортних засобів, документів чи видача їх без дозволу органу доходів і зборів тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п'ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

А відтак, з врахуванням вищенаведених норм митного законодавства України на час виникнення спірних правовідносин, позивач зобов'язаний був вивезти транспортний засіб з митної території України у встановлений строк.

Жодних доказів про неможливість вивезення транспортного засобу за межі митної території України у встановлені строки, позивачем не надано.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що покликання позивача на те, що норми ст. 95 Митного кодексу України щодо строків транзитних перевезень не поширюються на ввезений ним транспортний засіб є безпідставними, оскільки ним було ввезено на митну територію України без сплати митних платежів транспортний засіб особистого користування, зареєстрований в реєстраційних органах Ірландії, тобто такий був ввезений в митному режимі «транзит» та мав бути вивезений за межі митної території України у строки, передбачені ст. 95 МК України.

Таким чином, у справі встановлено, що позивачем не виконано обов'язку щодо вивезення транспортного засобу за межі митної території України, та більше того, позивач не вживав жодних заходів щодо його вивезення або ж розмитнення в порядку, встановленому законом, що свідчить про вчинення правопорушення, яке було виявлено уповноваженою особою митниці на час прибуття позивача до Львівської митниці ДФС.

З огляду на наведене колегія суддів не бере до уваги доводи апелянта щодо відсутності в його діях складу правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 470 МК України.

До вказаного висновку прийшов і суд першої інстанції, але задовольнив позов із-за допущених відповідачем, на думку суду першої інстанції порушень законодавства при складанні протоколу та винесенні постанови про притягнення позивача до відповідальності.

Суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому підстави для його скасування чи зміни відсутні.

Виходячи з того, що перегляд цієї справи здійснюється в межах доводів та вимог апеляційної скарги позивача, то підстав для зміни судового рішення з цих підстав немає.

Керуючись статтями 243, 272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Галицького районного суду м. Львова від 05 липня 2018 року у справі №461/4268/18- без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і не може бути оскаржена.

Головуючий суддя Д. М. Старунський
судді В. М. Багрій
А. Р. Курилець