Справа № 520/13917/18
Суддя: Вербицька Н. В.
Дата ухвалення: 2019-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2019 р.м.ОдесаСправа № 520/13917/18

Колегія суддів П'ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Вербицької Н.В.,

суддів - Джабурії О.В.,

- Кравченка К.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2018 року по справі за адміністративним позовом управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Одеській області до управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про скасування постанови,-

В С Т А Н О В И Л А :

03 жовтня 2018 року управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Одеській області звернулось до Одеського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просило суд скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Булахевіча Степана Вікторовича від 14.09.2018 року ВП № 57209301 про стягнення з позивача виконавчого збору у розмірі - 14892,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог управління Фонду зазначало, що 14.09.2018 року відповідачем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 57209301 за рішенням Київського районного суду м.Одеси по справі №520/8530/17, яким призначено ОСОБА_3 страхові виплати у зв'язку із смертю потерпілого ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року, починаючи з ІНФОРМАЦІЯ_2 року у розмірі - 2096,78 грн. щомісячно, довічно. Постановою про стягнення виконавчого збору від 14.09.2018 року стягнуто з позивача виконавчий збір у розмірі - 14892,00 грн. Позивач зазначав, що страхові витрати, які згідно виконавчого листа зобов'язано його призначити ОСОБА_3, по своїй правовій природі є періодичними платежами, а тому виконавчий збір не стягується за таким виконавчим листом. Крім того, на заяву ОСОБА_3 від 28.08.2018 року про призначення страхових виплат, їй повідомлено листом від 13.09.2018 року, що кошти на виконання судового рішення замовлені, та після їх отримання будуть виплачені в добровільному порядку. Рахунок, на який необхідно перераховувати кошти, ОСОБА_3 відкрито лише 01.10.2018 року та платіжним дорученням від 02.10.2018 року перераховано грошові кошти на суму 169 839,18 грн, тобто рішення по справі №520/8530/17 виконано позивачем у добровільному порядку, а тому необхідність у проведенні державним виконавцем будь - яких дій та заходів щодо примусового виконання була відсутня.

Відповідач заперечував проти позову, зазначаючи, що рішення Київського районного суду по справі №520/8530/17 виконано позивачем 01.10.2018 року, тобто вже після відкриття виконавчого провадження № 57209301, а отже виконавчий збір стягнуто відповідно до вимог Закону України "Про виконавче провадження".

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2018 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись із прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог. Зокрема апелянт зазначає, що суд першої інстанції помилкового дійшов до висновку, що положення ч.5 ст.27 закону України "Про виконавче провадження" в даному випадку не застосовуються. Крім того, державний виконавець не вчинив будь - яких дій, які б свідчили про реалізацію заходів примусового виконання рішення, передбачених ст.10 Закону України "Про виконавче провадження",оскільки рішення може бути виконано лише боржником, а отже й відсутні підстави для стягнення виконавчого збору.

Відповідач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін в зв'язку із необґрунтованістю доводів апелянта.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України, справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлені та з матеріалів справи вбачаються наступні обставини.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 19 лютого 2018 року у справі № 520/8530/17, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 01.08.2018 року, зокрема, зобов'язано відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Одеса призначити ОСОБА_3 страхові виплати у зв'язку із смертю потерпілого ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року, починаючи з ІНФОРМАЦІЯ_2 року в розмірі 2096,78 гривень щомісячно, довічно (а.с.17-19).

11 вересня 2018 року Київським районним судом м. Одеси видано виконавчий лист по справі № 520/8530/17, відповідно до якого, зобов'язано відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Одеса призначити ОСОБА_3 страхові виплати у зв'язку із смертю потерпілого ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року, починаючи з ІНФОРМАЦІЯ_2 року в розмірі 2096,78 гривень щомісячно, довічно (а.с.114-115).

31 серпня 2018 року ОСОБА_3 звернулась до позивача з заявою, про призначення їй страхових виплат, відповідно до рішення Київського районного суду по справі №520/8530/17.

Листом від 13.09.2018 року № 03/4272 позивач повідомив ОСОБА_3, що для виконання рішення суду Одеським міським відділенням здійснено розрахунок страхових виплат. Так як Одеське міське відділення не розпоряджається коштами, тому було підготовлено відповідний лист на замовлення та відділення коштів, необхідних для виконання даної постанови суду; після отримання яких Одеським міським відділенням в обов'язковому порядку буде виконано рішення суду та призначено й виплачено їй щомісячні страхові виплати у зв'язку із смертю чоловіка.

13 вересня ОСОБА_3 звернулась до відповідача з заявою про прийняття до виконання виконавчого листа по справі № справі № 520/8530/17.

Постановою про відкриття виконавчого провадження ВП № 57209301 від 14 вересня 2018 року, на підставі заяви ОСОБА_3 від 13.09.2019 року, відповідачем відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 520/8530/17 (а.с.93-94).

14 вересня 2018 року головним державним виконавцем, керуючись ст.ст. 3, 27, 40 Закону України «Про виконавче провадження», прийнято постанову про стягнення виконавчого збору, ВП № 57209301, якою стягнуто з боржника: управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Одеській області, виконавчий збір у розмірі 14892,00 грн. (а.с.90-91).

1 жовтня 2018 року Одеським міським відділенням УВД ФСС України в Одеській області прийнято постанову «Про призначення щомісячної страхової виплати особам, які мають на неї право у разі смерті потерпілого» № 1519/2344/2344/1, якою ОСОБА_3 призначено суму щомісячної страхової виплати особі, яка має на неї право в разі смерті потерпілого в сумі - 2096,78 грн., дата початку виплати - ІНФОРМАЦІЯ_2 року, дата закінчення виплати - безстроково (а.с.105).

25.10.2018 року на адресу відповідача надійшов лист управління Фонду від 24.10.2018 року № 03/4834, яким повідомлено, що рішення Київського районного суду м. Одеси від 19.02.2018 року, на підставі якого видано виконавчий лист № 520/8530/17, виконано та згідно платіжного доручення від 02.10.2018р. № 12931 Одеським міським відділенням 03.10.2018 року на відповідний рахунок стягувача ОСОБА_3 перераховано грошові кошти у розмірі - 169839,18 коп. Це сума щомісячних страхових виплат за період з ІНФОРМАЦІЯ_2 р. по 31.07.2018 р., яку за вказаним судовим рішенням зобов'язано призначити та виплатити (а.с.100-101).

05.11.2018 року головним державним виконавцем, керуючись вимогами п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 57209301, якою, зокрема, виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 520/8530/17, виданого 11.09.2018 року Київським районним судом м. Одеси, закінчено (а.с.111-112).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що судове рішення, на виконання якого видано виконавчий лист у справі № 520/8530/17, є рішенням зобов'язального характеру, оскільки вказаний у його резолютивній частині спосіб захисту порушеного права не є тотожним такому способу як «стягнення» визначеної судом суми за певним видом платежу. За вказаних обставин, пільги щодо сплати виконавчого збору, в разі відкриття виконавчого провадження про стягнення періодичних платежів, в даному випадку не застосовуються. Крім того, фактично рішення Київського районного суду м. Одеси від 19.02.2018 року у справі № 520/8530/17 виконано позивачем 01.10.2018 року, тобто після відкриття виконавчого провадження ВП № 57209301 від 14.09.2018 року.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Спірні правовідносини, врегульовані Законом України "Про виконавче провадження" " № 1404-VIII від 02.06.2016р. (далі - Закон № 1404-VIII).

Статтею 1 Закону № 1404-VIII передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У відповідності до пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України "Про виконавче провадження" відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Згідно ч. 1 ст. 13 Закону № 1404-VIII, під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною 5 цієї ж статті передбачено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов'язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Відповідно до ст. 27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Отже, відкриваючи виконавче провадження та приймаючи оскаржувану постанову про стягнення виконавчого збору, державний виконавець діяв у відповідності до вимог Закону №1404-VIII.

Згідно з ч.5 ст. 27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень"; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

Аналізуючи наведені положення суд дійшов вірного висновку, що стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов'язується з початком примусового виконання. Останнє виконавець розпочинає на підставі виконавчого документа, відтак одночасно з відкриттям виконавчого провадження повинен вирішити питання про стягнення виконавчого збору та винести постанову про стягнення виконавчого збору. Стягнення виконавчого збору є не правом, а обов`язком державного виконавця при відкритті виконавчого провадження.

Жодних підстав для звільнення позивача від сплати виконавчого збору, визначених ст.27 Закону № 1404-VIII, у даній справі не має.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, фактично рішення Київського районного суду м. Одеси від 19.02.2018 року у справі № 520/8530/17 виконано позивачем 01.10.2018 року, тобто після відкриття виконавчого провадження ВП № 57209301 від 14.09.2018 року.

Судова колегія не погоджується з доводами апелянта, що в спірному виконавчому провадженні стягувались періодичні платежі, оскільки в даному випадку за змістом резолютивної частини рішення Київського районного суду м.Одеси від 19.02.2018 року, відповідач мав не тільки призначити ОСОБА_3 страхові виплати у зв'язку із смертю потерпілого ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року, починаючи з ІНФОРМАЦІЯ_2 року в розмірі 2096,78 гривень щомісячно, довічно, а й виплатити заборгованість яка виникла з ІНФОРМАЦІЯ_2 року. Тобто предметом стягнення у даному виконавчому провадженні є не страхові виплати, а заборгованість, яка склалася через їх несвоєчасне призначення та призначення таких виплат довічно.

Крім того, неспроможними є доводи апелянта, що в даному випадку відповідачем не вчинялись будь які виконавчі дії, а тому відсутні підстави для стягнення виконавчого збору, оскільки державним виконавцем вчинялись дії, передбачені ч. 1 ст. 13 Закону № 1404-VIII, зокрема, складались постанови, за що відповідно до вимог цього Закону, виконавчий збір і підлягає сплаті.

Оцінюючи викладене в сукупності, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно та у достатньому обсязі встановив обставини справи, і ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до ст.316 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Підстав для скасування чи зміни постанови суду першої інстанції колегія суддів не вбачає, а доводи апеляційної скарги вважає такими, що висновків суду не спростовують.

Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, що підтверджується ухвалою суду про відкриття провадження від 04 жовтня 2018 року, рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції відповідно до ч.5 ст.328 КАС України в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 316, 320, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Одеській області - залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складений та підписаний колегією суддів 18 лютого 2019 року.

Головуючий: Н.В.Вербицька

Суддя: О.В.Джабурія

Суддя: К.В.Кравченко