Справа № 591/6079/16-а
Суддя: Берназюк Я.О.
Дата ухвалення: 2019-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

14 лютого 2019 року

Київ

справа №591/6079/16-а

адміністративне провадження №К/9901/15671/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., судді Гриціва М.І., судді Коваленко Н.В., розглянувши в письмовому провадженні у касаційному порядку адміністративну справу № 591/6079/16-а

за позовом ОСОБА_2

до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області

про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

за касаційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області

на постанову Зарічного районного суду м. Суми від 03 лютого 2017 року (у складі головуючого судді Бурда Б.В.) та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 03 квітня 2017 року (у складі колегії: головуючого судді Старостіна В.В., суддів Бегунца А.О., Резнікової С.С.)

В С Т А Н О В И В :

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2, позивач), звернувся до Зарічного районного суду м. Суми з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (далі також - Управління, відповідач), в якому просив суд визнати дії протиправними та вчинити певні дії, а саме: скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 28 грудня 2015 року № 350 про утримання надміру виплачених сум пенсій.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що є пенсіонером та отримує пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Рішенням відповідача від 28 грудня 2015 року № 350 йому нараховані до повернення надмірно виплачені суми індексації пенсії за період з 01 серпня 2007 року по 30 грудня 2015 року в сумі 12 268,75 грн. та проводиться відповідні відрахування з його пенсії починаючи з лютого 2016 року. Зазначив, що прийняте відповідачем рішення не відповідає вимогам закону, не враховано, що у вказаний відповідачем період він певний час не працював та не отримував інших доходів крім пенсії. Окрім того, відповідач всупереч закону не здійснював контроль за отримуваними ним доходами та проведеними з них відрахуваннями. Починаючи з січня 2016 року суми індексації пенсії йому взагалі не нараховуються, хоча він не працює. Зазначені обставини зумовили звернення позивача до суду за захистом своїх порушених прав.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Постановою Зарічного районного суду м. Суми від 03 лютого 2017 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 03 квітня 2017 року, поновлено строк для звернення до суду та адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 28 грудня 2015 року № 350 про утримання з ОСОБА_2 надмірно виплачених сум пенсії. Зобов'язано Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області повернути ОСОБА_2 всі фактично утримані з його пенсії суми грошових коштів на підставі рішення Головного Управління пенсійного фонду України в Сумській області від 28 грудня 2015 року № 350. В задоволенні адміністративного позову в іншій частині відмовлено за необґрунтованістю вимог.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що вказані дії відповідача з приводу утримання з позивача переплати коштів не відповідають вимогам закону, тому позов підлягає частковому задоволенню.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, відповідач звернувся з касаційною скаргою до Вищого адміністративного суду України, в якій просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій і прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ ТА КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Касаційна скарга надійшла до суду 15 травня 2017 року.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 17 травня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі № 591/6079/16-а, витребувано адміністративну справу та запропоновано сторонам надати заперечення на касаційну скаргу, однак розгляд справи цим судом не був закінчений.

У зв'язку із початком роботи Верховного Суду, на виконання підпункту 4 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній з 15 грудня 2017 року, далі - КАС України) матеріали цієї справи передано до Верховного Суду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05 лютого 2018 року для розгляду цієї справи визначено новий склад колегії суддів: суддя-доповідач Берназюк Я.О., судді Гриців М.І. та Коваленко Н.В.

Верховний Суд ухвалою від 14 січня 2019 року прийняв до провадження адміністративну справу № 591/6079/16-а та призначив її до розгляду ухвалою від 13 лютого 2019 року в порядку письмового провадження за наявними матеріалами без повідомлення та виклику учасників справи колегією у складі трьох суддів на 14 лютого 2019 року.

При розгляді цієї справи в касаційному порядку учасниками справи клопотань заявлено не було.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

Судами попередніх інстанцій, на підставі наявних у матеріалах справи доказів встановлено, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України та отримує пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

21 лютого 2008 року, позивач отримуючи пенсію, звернувся до відповідача із заявою про проведення індексації його пенсії. При цьому, позивач повідомив неправдиву інформацію про те, що він не працює. Хоча на той час позивач працював охоронцем в ТОВ «Аль-танка» та отримував заробітну плату охоронця, з якої здійснювалося відрахування страхових внесків.

Вказаний факт не заперечувався позивачем під час розгляду справи в суді першої інстанції та підтверджується копією трудової книжки позивача та звітами про застраховану особу.

Про вказаний факт, позивач в порушення вимог статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» не повідомив відповідача.

28 грудня 2015 року відповідачем було прийнято рішення № 350, яким встановлено переплату пенсії позивачу у розмірі 12 268,75 грн. за період з 01 серпня 2007 року по 31 грудня 2015 року та визначено переплату такою, що підлягає утриманню з пенсії позивача.

Позивач звернувся до відповідача з заявою, в якій просив надати інформацію щодо причин проведення утримання 20% від суми призначеної до виплати пенсії з лютого 2016 року, на яку відповідачем 04 жовтня 2016 року було наданої відповідь листом.

Вказаним листом від 04 жовтня 2016 року позивача повідомлено, що переплата індексації пенсії та підвищення до пенсії, встановленого постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2009 року № 198, виникла у зв'язку з неповідомленням орган пенсійного забезпечення про факт працевлаштування. Роз'яснено, що стягнення надміру виплачених коштів здійснюється на підставі рішення № 350 у розмірі 20% пенсії щомісячно до повного погашення заборгованості.

Не погоджуючись із рішенням відповідача, посилаючись на його безпідставність і необґрунтованість, позивач звернувся до суду із цим позовом за захистом своїх прав та інтересів.

ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Касаційну скаргу відповідач обґрунтовує тим, що судами першої та апеляційної інстанцій незаконно, з неправильним застосуванням норм матеріального права частково задоволено позовні вимоги. Відповідач зазначає, що, оскільки позивач не повідомив Управління про своє працевлаштування, тому утримання з пенсії позивача надміру виплачені кошти є правомірним. Таким чином, переплата розміру пенсії виникла виключно з вини позивача, у зв'язку із поданням ним свідомо недостовірних даних. Крім того, відповідач посилається на те, що суди попередніх інстанцій проігнорували факт, щодо пропущення строку звернення до суду позивача з адміністративним позовом. Так, про утримання надміру виплачених сум з його пенсії позивач дізнався з листа Управління від 27 січня 2016 року № 875/03.2-03. Тому, на думку відповідача, позовні вимоги про скасування оспорюваного рішення відповідача мають бути залишені без розгляду.

Від позивача відзиву або заперечень на касаційну скаргу відповідача не надходило, що відповідно до статті 338 КАС України не перешкоджає касаційному перегляду справи.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Оцінка доводів учасників справи і висновків суду першої та апеляційної інстанції

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з положенням частини третьої статті 211 КАС України (в редакції, чинній до 15 грудня 2017 року) та частини четвертої статті 328 КАС України (в редакції, чинній після 15 грудня 2017 року) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 159 КАС України (в редакції, чинній до 15 грудня 2017 року) та частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України (в редакції, чинній після 15 грудня 2017 року) судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Крім того, стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України (в редакції, чинній після 15 грудня 2017 року) встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Зазначеним вимогам процесуального закону постанова Зарічного районного суду м. Суми від 03 лютого 2017 року та ухвала Харківського апеляційного адміністративного суду від 03 квітня 2017 року відповідають, а вимоги касаційної скарги є необґрунтованими з огляду на наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.

Відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Норми матеріального права, в цій справі, суд застосовує в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, відповідно до розрахунку на доплату (виплату, утримання) пенсії за пенсійною справою позивача, з пенсії позивача утримано за період з серпня 2007 року по грудень 2015 року фактично виплачені суми індексації пенсії в розмірі 12 268,75 грн.

Згідно із частиною першою статті 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03 липня 1991 року № 1282-XII (далі - Закон № 1282-ХІІ) індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

У відповідності до частин першої, четвертої статті 2 цього Закону, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру: пенсії; стипендії; оплата праці (грошове забезпечення); суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування; суми відшкодування шкоди, заподіяної працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди в разі втрати годувальника. Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення встановлені Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 (далі - Порядок № 1078).

У відповідності до абзацу 8 пункту 4 цього Порядку, у разі коли особа працює, в першу чергу індексується оплата праці.

На підставі абзаців 2, 3, 5 пункту 4 Порядку № 1078, у межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, індексуються оплата праці (грошове забезпечення), допомога по безробіттю та матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, що надаються залежно від страхового стажу у відсотках середньої заробітної плати, стипендії.

У межах прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, індексуються пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, державної допомоги та компенсаційних виплат), щомісячне довічне грошове утримання, що виплачуються замість пенсії, щомісячна грошова сума, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання (з урахуванням виплат на необхідний догляд за потерпілим), щомісячна страхова виплата особам, які перебували на утриманні потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, суми відшкодування шкоди, заподіяної працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника.

Частина грошових доходів, яка перевищує прожитковий мінімум, встановлений для відповідних соціальних і демографічних груп населення, індексації не підлягає.

Відповідно до абзацу 1, 2 пункту 9 Порядку № 1078, працюючим пенсіонерам в першу чергу індексується сума оплати праці. Індексація пенсії, державної соціальної допомоги особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам, щомісячного довічного грошового утримання, що виплачуються замість пенсії, провадиться після індексації суми оплати праці на підставі довідки підприємства, установи, організації, де працює пенсіонер, в якій зазначається розмір оплати праці працюючого пенсіонера, проіндексована її сума і сума індексації. У всіх випадках загальний дохід працюючого пенсіонера, який підлягає індексації, не повинен перевищувати прожиткового мінімуму, встановленого для працездатної особи.

Так, з викладеного вбачається, що індексація пенсії, що отримує особа, яка працює, провадиться лише після індексації заробітної плати. Загальна сума доходу, отримуваного такою особою з урахуванням проведеної індексації заробітної плати та пенсії, не повинна перевищувати прожиткового мінімуму, встановленого для працездатної особи.

Проте у тому випадку, якщо пенсіонер не працює, індексації підлягає вся сума отримуваної пенсії у межах прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

З наведеного вбачається, що відповідач приймаючи оскаржуване рішення мав перевірити та встановити наступні факти: факт роботи позивача у період отримання пенсії, розмір доходу позивача (пенсія+заробітна плата), чи перевищує розмір отриманого доходу прожитковий мінімум, встановлений для працездатних осіб, чи отримав індексацію громадянин за місцем роботи та суму проіндексованого за місцем роботи доходу.

Як встановлено судами попередніх інстанцій з розрахунку на доплату (виплату, утримання), пенсії позивача, яку він отримував, була більшою, ніж прожитковий мінімум, встановлений для осіб, які втратили працездатність.

Отже, за таких обставин, у будь-якому випадку індексація пенсії позивача у спірний період мала бути проведена згідно вимог Порядку № 1078 з урахуванням встановлених обмежень.

Як передбачено статтею 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», пенсіонери зобов'язані повідомляти органам пенсійного забезпечення про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати. В разі невиконання цього обов'язку і одержання у зв'язку з цим зайвих сум пенсії пенсіонери повинні відшкодувати органу пенсійного забезпечення заподіяну шкоду. Суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера (подання документів із свідомо неправдивими відомостями, неподання відомостей про зміни у складі його сім'ї тощо), можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень органу, який призначає пенсію, чи суду.

Зі змісту статті 50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) вбачається, що суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку. Відрахування з пенсії провадяться в установленому законом порядку на підставі судових рішень, ухвал, постанов і вироків (щодо майнових стягнень), виконавчих написів нотаріусів та інших рішень і постанов, виконання яких відповідно до закону провадиться в порядку, встановленому для виконання судових рішень. Розмір відрахування з пенсії обчислюється з суми, що належить пенсіонерові до виплати. З пенсії може бути відраховано не більш як 50 відсотків її розміру: на утримання членів сім'ї (аліменти), на відшкодування збитків від розкрадання майна підприємств і організацій, на відшкодування пенсіонером шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також у зв'язку зі смертю потерпілого, на повернення переплачених сум заробітної плати в передбачених законом випадках. З усіх інших видів стягнень може бути відраховано не більш як 20 відсотків пенсії.

Механізм повернення коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання органами Пенсійного фонду України сум переплат пенсій та грошової допомоги, що є безнадійними до стягнення, визначає Порядок відшкодування коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання сум переплат пенсій та грошової допомоги, що є безнадійними до стягнення, затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 21 березня 2003 року № 6-4 (далі - Порядок).

Як встановлено пунктом 3 цього Порядку, повернення коштів проводиться відповідно до статті 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення», у випадках виявлення подання громадянами недостовірних відомостей про заробітну плату чи інший дохід, стаж роботи, несвоєчасного подання відомостей про зміну у складі сім'ї, тощо.

Зі змісту зазначених норм Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та Порядку відшкодування коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання сум переплат пенсій та грошової допомоги, що є безнадійними до стягнення, вбачається, що відрахування виплаченої надміру суми пенсії можливе лише за двох умов, зокрема, зловживання з боку пенсіонера та подання страхувальником недостовірних даних.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що у період з 16 січня 2006 року по 28 серпня 2007 року; з 09 жовтня 2007 року по 06 грудня 2007 року; з 10 квітня 2008 року по 20 квітня 2008 року; з 02 липня 2008 року по 23 лютого 2009 року; з 23 лютого 2010 року по 17 липня 2010 року; з 31 жовтня 2010 року по 20 грудня 2010 року; з 16 січня 2015 року по 12 червня 2015 року, позивач не працював, про що свідчить копія трудової книжки позивача, та не отримував інших доходів окрім пенсії. Крім того, з довідки від 18 жовтня 2016 року № 93/45-39/1/23/10323 встановлено, що за місцем роботи позивача індексація заробітної плати з січня 2012 року по квітень 2014 року не проводилася, а її нарахування було здійсненне вперше в травні 2014 року.

Натомість, судами попередніх інстанцій з рішення відповідача від 28 грудня 2015 року № 350 встановлено та підтверджується матеріалами справи, що переплата пенсії позивача у розмірі 12 268,75 грн. утворилась у період з 01 серпня 2007 року по 31 грудня 2015 року.

Враховуючи викладене вище, а також зважаючи на той факт, що у спірний період позивач досить тривалий час не працював, що підтверджується копією трудової книжки та не спростовано відповідачем, утримання фактично виплачених позивачу сум індексації пенсії за вказаний період часу у повному обсязі є порушенням норм Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078.

Доводи відповідача в касаційні скарзі на виявлений факт зловживання з боку позивача, який виявився у неповідомленні про факт працевлаштування, що призвело до неправомірного проведення індексації пенсії, наведені вище висновки суду не спростовують.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що прийняте відповідачем рішення не відповідає критеріям визначеним статтею 2 КАС України та підлягає скасуванню у повному обсязі із покладенням на відповідача обов'язку повернути всі фактично утримані з його пенсії суми грошових коштів на підставі рішення Головного Управління пенсійного фонду України в Сумській області від 28 грудня 2015 року № 350.

При цьому, колегія суддів критично ставиться до доводів касаційної скарги про те, що судами попередніх інстанцій проігноровано факт щодо пропущення строку звернення позивачем із адміністративним позовом. Так, з матеріалів справи вбачається, що позивачем було подано клопотання про поновлення пропущеного строку звернення до суду з адміністративним позовом і зазначене клопотання рішенням суду було розглянуто та задоволено. Причини пропуску строку звернення до суду та підстави його поновлення також перевірялися судом апеляційної інстанції, що підтверджується із змісту оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції.

При цьому колегія суддів зазначає, що суд може поновити пропущений з поважних причин строк звернення з адміністративним позовом, при цьому, суд оцінює докази надані позивачем на підтвердження поважності причин такого пропуску за своїм внутрішнім переконанням в залежності від обставин конкретної справи.

Зокрема, судами попередніх інстанцій зазначено, що позивачем з поважних причин попущений строк звернення до суду з даним позов та він підлягає поновленню, оскільки лише з роз'яснення наданого відповідачем 04 жовтня 2016 року позивач зрозумів підстави проведення утримання з нього коштів відповідачем. Будь-яких доказів на підтвердження факту вручення позивача оспорюваного рішення відповідача суду не надано, лист від 27 січня 2016 року не містить обґрунтування рішення та загального розміру утримання. При цьому, з копії заяви позивача від 25 грудня 2015 року вбачається, що він не заперечував проти проведення утримання з нього коштів лише за період з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2015 року. Розрахунок був виконаний відповідачем 28 грудня 2015 року та не був доведений до відома позивача.

Тому, вимога касаційної скарги про залишення позову ОСОБА_2 без розгляду є безпідставна.

Таким чином, враховуючи викладене колегія суддів доходить висновку про те, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, належним чином оцінив надані сторонами докази і на підставі встановленого, обґрунтовано частково задовольнив адміністративний позов.

Касаційна скарга не містить належних та обґрунтованих доводів, які б спростовували наведений висновок суду. У ній також не зазначено інших міркувань, які б не були предметом перевірки апеляційного суду та щодо яких не наведено мотивів відхилення такого аргументу.

Розглядаючи цю справу в касаційному порядку Суд також враховує, що згідно з імперативними вимогами стаття 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги; на підставі встановлених фактичних обставин справи лише перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального та дотримання норм процесуального права.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Європейський суд з прав людини у пунктах 16, 17 рішення від 24 листопада 2016 року у справі "ТОВ "Полімерконтейнер" проти України" (Заява N 23620/05) наголосив, що першою і найбільш важливою вимогою статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання з боку органів державної влади у мирне володіння майном має бути законним (див. рішення у справі "Ятрідіс проти Греції" [ВП], N 31107/96, п. 58, ЄСПЛ 1999-II). Умова законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та принципу верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справах "Хентріх проти Франції", від 22 вересня 1994 року, п. 42, серія A N 296-A, та "Кушоглу проти Болгарії", N 48191/99, п. п. 49 - 62, від 10 травня 2007 року).

У пункті 40 справи "Пономарьов проти України" (№ 3236/03) Європейський суд з прав людини зазначив, що "право на справедливий розгляд судом, яке гарантовано пунктом 1 статті 6 Конвенції , має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов'язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру.

Суд, у цій справі, враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов'язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

У відповідності до частини першої статті 350 КАС України (в редакції, чинній на момент винесення цього судового рішення) суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи наведене, Верховний Суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень і погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій у справі.

Рішення судів першої та апеляційної інстанцій у цій справі є законними та обґрунтованими і не підлягають скасуванню, оскільки суди, всебічно перевіривши обставини справи, вирішили спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, в оскаржених судових рішеннях повно і всебічно з'ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи касаційної скарги їх не спростовують.

Оскільки колегія суддів залишає в силі рішення суду першої та апеляційної інстанцій, то відповідно до статті 139 КАС України судові витрати не підлягають новому розподілу.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області залишити без задоволення.

Постанову Зарічного районного суду м. Суми від 03 лютого 2017 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 03 квітня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Я.О. Берназюк

Судді: М.І. Гриців

Н.В. Коваленко