Справа № 400/2954/18
Суддя: Брагар В. С.
Дата ухвалення: 2019-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2019 р. № 400/2954/18
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Брагар В. С. розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1, АДРЕСА_1

до відповідача:Головного управління ДФС у Миколаївській області, вул. Лягіна, 6,Миколаїв,54001

про:скасування вимоги про сплату боргу від 13.11.2018 № Ф-2562-17,

ОСОБА_1 (надалі - позивач) звернувся до адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області (надалі - відповідач , ГУ ДФС у Миколаївській області) про скасування вимоги про сплату боргу від 13.11.2018 р. №Ф - 2562-17 в сумі 19615 грн. 60 коп.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що він перебуває на обліку в органі ДФС як фізична особа-підприємець - платник єдиного податку, а також як особа, яка здійснює незалежну професійну діяльність, як адвокат. З грудня 2016 року ним подано заяву про застосування спрощеної системи оподаткування зі зміною ставки податку на 3 групу з 01.01.2017 року. Позивач зазначає, що протягом 2015-2018 років ним, як фізичною особою-підприємцем сплачувався єдиний соціальний внесок. Разом з тим, контролюючим органом безпідставно, всупереч вимогам податкового законодавства пред'явлено позивачу вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-2562-17 від 13.11.2018 року.

Представник відповідача у відзиві на позовну заяву позовних вимог не визнав, посилаючись на те, що відповідно інформаційної бази даних ІС «Податковий облік» позивач, як особа яка проводить незалежну професійну діяльність знаходиться на обліку у ДПІ у Інгульському районі м. Миколаєва ГУ ДФС у Миколаївській області з 10.04.2013 року, та з 01.01.2017 року знаходиться на спрощеній системі оподаткування. Відповідно до наданих систем оподаткування в ІКП існують такі нарахування за 2016 рік -3797,64 грн., за 2017 рік 8448,00 грн., нараховано 19.04.2018 року - 2457,18 грн., нараховано 19.07.2018 року - 2457,18 грн., нараховано 19.10.2019 року - 2457,18 грн. , нараховано - 10.12.2018 року 1638,18 грн. 19.01.2019 року - нараховано - 2457,18 грн. Станом на 08.01.219 року відповідно до інтегрованої картки платника податку сума заборгованості становить 19615,60 грн. Тому вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-2562-17 від 13.11.2018 року скасуванню не підлягає.

Відповідно до ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України), суд здійснив розгляд справи у письмовому проваджені.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні в них фактичні дані, суд, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 - зареєстрований як фізична особа - підприємець 17.07.2007 року, відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця серії НОМЕР_2 та виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців серії НОМЕР_3.

Зареєстрованими видами діяльності позивача є п. 69.10. діяльність у сфері права та 68.20 здавання в оренду і експлуатацію власного або орендованого майна.

29.09.2007 року ОСОБА_1 отримав свідоцтво про право заняття адвокатською діяльністю.

У 2013 року позивач став на податковий облік як фізична особа - підприємець, адвокат (згідно довідки від 10.04.2013 року № 023).

Позивач 09.12.2016 року подав заяву про застосування спрощеної системи оподаткування зі зміною ставки податку на 3 групу за ставкою 5% з 01.01.2017 року.

Згідно витягу з єдиного реєстру платників податків від 12.12.2016 року № 742 позивач здійснює діяльність згідно КВЕД ДК 009:2010.

За три роки позивачем була надана звітність про суми нарахованого доходу зареєстрованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску.

Відповідно до наданої звітності:

- за 2015 рік сплачено на користь бюджету єдиний соціальний внесок в сумі 5293,88 грн. (а.с. 15);

- за 2016 рік сплачено на користь бюджету єдиний соціальний внесок в сумі 3797,64 грн. (а.с. 16);

- за 2017 рік сплачено на користь бюджету єдиний соціальний внесок в сумі 8448,00 грн. (а.с. 17);

- за 2018 рік за три звітні квартали сплачено на користь бюджету єдиний соціальний внесок в сумі 7371,54 .

Тобто в період з 2015 року по час звернення з даним позовом до суду позивачем сплачена сума єдиного соціального внеску склала 24911,06 грн.

Однак відповідачем 13.11.2018 року винесена вимога № Ф - 2562-17 щодо сплати позивачем боргу (недоїмки) в сумі 19615,60 грн.

Як вказується із самої вимоги, її винесено у відповідності до ст. 25 Закону України від 08.07.2010 року № 2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" (далі - Закон України № 2464) та на підставі даних Інформаційної системи органу доходів і зборів.

Не погоджуючись з вимогою, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення у справі, суд бере до уваги наступне:

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України № 2464 платниками єдиного внеску є роботодавці, зокрема, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи, які використовують найману працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України № 2464 платниками єдиного внеску є особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Платники єдиного внеску зобов'язані своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок (п. 1 ч.2 ст. 6 Закону України № 2464).

Згідно з нормами ч. 5 ст. 8 Закону України № 2464 єдиний внесок для всіх платників єдиного внеску встановлено у розмірі 22% до визначеної ст. 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника (ч. 12 ст. 9 Закону України № 2464).

Базою нарахування єдиного внеску для осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, є сума доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць (абз. 1 п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України № 2464).

Законом України від 06 грудня 2016 року № 1774-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" внесено зміни до Закону № 2464, які набули чинності з 01 січня 2017 року, зокрема у першому реченні абзацу другого ч. 1 ст. 7 слова "має право самостійно" замінено словом "зобов'язаний".

Тобто, у разі якщо платником єдиного внеску - особою, яка провадить незалежну професійну діяльність, не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник зобов'язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску (п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України № 2464).

Одночасно з цим, згідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України від 05.07.2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі - Закон України № 5076), адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

У відповідності до ч. 1 ст. 7 Закону України № 5076, несумісною з діяльністю адвоката визначено роботу на посадах осіб, зазначених у пункті 1 частини 1 статті 4 Закону України "Про засади запобігання і протидії корупції"; військову або альтернативну (невійськову) службу; нотаріальну діяльність; судово-експертну діяльність.

Цей перелік є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає.

При цьому ч. 1 ст. 13 Закону України № 5076 передбачено, що адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою.

У відповідності до пп. 14.1.226 п. 14.1 ст. 14 ПК України самозайнята особа - це платник податку, який є фізичною особою-підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.

Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Аналіз наведеної норми дає підстави для висновку про те, що діяльність адвоката підпадає під визначення незалежної професійної діяльності, оподаткування доходів від отримання якої регулюється ст. 178 ПК України, лише у випадку, якщо така особа не зареєстрована як фізична особа-підприємець відповідно до вимог законодавства.

Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (https://usr.minjust.gov.ua/ua/freesearch) та матеріалів справи, позивач зареєстрований як фізична особа-підприємець 17.07.2007 року, основним видом діяльності якої є діяльність у сфері права (Код КВЕД 69.10) та перебуває на спрощеній системі оподаткування.

У відповідності до п. 2 ч. 2 ст. 55 Господарського кодексу України, громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці, визнаються суб'єктами господарювання.

Згідно п. 291.3 та 291.4 ст. 291 ПК України, юридична особа чи фізична особа-підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою.

Платники єдиного податку звільняються від обов'язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з податку на доходи фізичних осіб у частині доходів (об'єкта оподаткування), що отримані в результаті господарської діяльності платника єдиного податку першої - третьої групи (фізичної особи) та оподатковані згідно з цією главою (пп. 2 п. 297.1 ст. 297 ПК України ).

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позивач, який перебуває на обліку в органі державної податкової служби як фізична особа-підприємець не потребує додаткової реєстрації як самозайнята особа, а його доходи, отримані від адвокатської діяльності в період перебування на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності, в силу вимог п. 297.1 ст. 297 ПК України звільняються від оподаткування податком на доходи фізичних осіб.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21.01.2016 року у справі № 808/7758/13-а (провадження № К/800/44702/14).

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд також зазначає, що законодавець при внесенні змін до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України № 2464 не вніс аналогічні зміни до п. 5 ч. 1 ст. 4 даного закону, яким дотепер поняття платника єдиного внеску пов'язане не тільки із фактом здійснення діяльності, але й з необхідністю отримання доходу від цієї діяльності.

За таких обставин суд керується нормами п. 56.21 ст. 56 ПК України, згідно яких у разі коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

На підставі ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач не довів суду правомірності оскаржуваної вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 13.11.12018 року № Ф- 2562-17, що є підставою для задоволення позову.

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Позивач надав квитанцію про сплату судового збору в сумі 704,80 грн., який підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст. 2, 19, 78, 139, 194, 241 - 246, 260 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) до Головного управління ДФС у Миколаївській області (вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, 54001, ідентифікаційний код 39394277) задовольнити повністю.

2. Скасувати вимогу Головного управління ДФС у Миколаївській області (вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, 54001, ідентифікаційний код 39394277) № Ф-2562-17 від 13.11.2018 року.

3. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Миколаївській області (вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, 54001, ідентифікаційний код 39394277) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) судовий збір у сумі 704,80грн. (сімсот чотири гривні вісімдесят копійок).

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду , або справу було розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається учасниками справи відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням пункту 15.5 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В. С. Брагар