Справа № 2340/3581/18
Суддя: Кузьмишина Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2019-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 2340/3581/18 Суддя (судді) першої інстанції: П.Г. Паламар
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Кузьмишиної О.М.,

суддів: Костюк Л.О., Пилипенко О.Є.,

за участю секретаря судового засідання Пушенко О.І.

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Черкаського міського відділу держаної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Черкаського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області про зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

До суду з позовною заявою звернулася ОСОБА_2 до Черкаського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, в якій просить:

-зобов'язати Черкаський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Черкаській області внести зміни до реєстру актів цивільного стану, в актовий запис № 861 від 22.07.2017р., вчиненого Соснівським районним у місті Черкаси відділом реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Черкаській області про народження малолітньої дочки ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1), а саме: - внести зміни в інформацію про батька дитини та замість "ОСОБА_5", зазначити батьком дитини - "ОСОБА_6"; - змінити по-батькові дитини та замість "ОСОБА_3" зазначити по-батькові дитини - "ОСОБА_3";

-видати нове свідоцтво про народження малолітньої дочки ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1) з відповідними змінами.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач звернулася до відповідача із заявою, в якій просила внести зміни в актовий запис про народження своєї доньки ОСОБА_3, а саме: змінити ім'я батька дитини з «ОСОБА_5» на «ОСОБА_6», а також ім'я дитини по батькові з «ОСОБА_3» на «ОСОБА_3», у зв'язку з тим, що по ім'я по батькові дитини було зазначено без урахування релігійних та національних традицій, а також через не співзвучність імені та по батькові дитини. Висновком відповідача від 28.08.2018 в задоволенні заяви ОСОБА_2 було відмовлено, оскільки при державній реєстрації народження прізвище та громадянство батька дитини було зазначено за прізвищем та громадянством матері, а власні ім'я та по батькові за вказівкою матері. Зазначену відмову позивач вважає протиправною оскільки, у відповідності до п.2.16.11. «Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання» - на підставі висновку відділу державної реєстрації актів цивільного стану щодо виправлення прізвища, власного імені, по батькові, які були зазначені без урахування національних традицій (за відповідною заявою), уносяться зміни до актового запису про народження та інших актових записів, де вони аналогічно зазначені.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 25.10.2018 р. адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправною відмову Черкаського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області від 28.08.2018 у внесенні змін в актовий запис про народження доньки ОСОБА_2, в частині зміни ім'я батька дитини з «ОСОБА_5» на «ОСОБА_6», а також ім'я дитини по батькові з «ОСОБА_3» на «ОСОБА_3». Зобов'язано Черкаський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області внести зміни в актовий запис про народження № 861 від 22.07.2017р., вчинений Соснівським районним у місті Черкаси відділом реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Черкаській області про народження малолітньої доньки ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1), в розділі «Відомості про батька» замість "ОСОБА_5", зазначити "ОСОБА_6", а у розділі «Відомості про дитину» змінити по-батькові дитини "ОСОБА_3" на "ОСОБА_3". Зобов'язано Черкаський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області видати нове свідоцтво про народження ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1) з відповідними змінами.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням відповідач звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Апеляційна скарга мотивована неправильним застосуванням судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до помилкового висновку про необхідність внесення змін до актового запису про народження № 861, складеного 22.07.2017 р. Соснівським районним у м. Черкаси відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Черкаській області в частині виправлення імені батька дитини на «ОСОБА_6», по батькові дитини на «ОСОБА_3».

Окрім того, апелянт зазначає, що судом першої інстанції не надано належної оцінки всім доказам у справі, якими обґрунтовував свої заперечення представник відповідача.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому вона просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Вважає висновки, викладені в апеляційній скарзі необґрунтованими, а рішення суду першої інстанції таким, що прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Апеляційним судом розглянуто справу в порядку письмового провадження згідно частини 2 ст. 313, п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України).

У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Вирішуючи питання щодо предметної підсудності даної справи з урахуванням висновків Великої палати Верховного Суду, викладених в постанові від 23.01.2019 р. по справі № 807/45/17, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження (ч. 2 ст. 2 КАС України, у цьому випадку й далі - у редакції, чинній на час звернення позивача до суду з позовом).

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій (ч. 1 ст. 17 КАС України).

За правилами п. 1 ч. 2 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Справою адміністративної юрисдикції у розумінні п. 1 ч. 1 ст. 3 КАС України є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Отже, юрисдикція адміністративного суду поширюється на публічно-правові спори, ознаками яких є не лише спеціальний суб'єктний склад (хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції), але й спеціальні підстави виникнення, пов'язані з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Наведене узгоджується й з положеннями ст. ст. 2, 4, 19 чинного КАС України, які закріплюють завдання адміністративного судочинства, визначення понять публічно-правового спору та суб'єкта владних повноважень, а також межі юрисдикції адміністративних судів.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Актами цивільного стану є події та дії, які нерозривно пов'язані з фізичною особою і започатковують, змінюють, доповнюють або припиняють її можливість бути суб'єктом цивільних прав та обов'язків. Актами цивільного стану є народження фізичної особи, встановлення її походження, набуття громадянства, вихід з громадянства та його втрата, досягнення відповідного віку, надання повної цивільної дієздатності, обмеження цивільної дієздатності, визнання особи недієздатною, шлюб, розірвання шлюбу, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, зміна імені, інвалідність, смерть тощо. Державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть (ч. 1, 2, 3 ст. 49 Цивільного кодексу (далі - ЦК України).

Аналогічні за змістом приписи закріплені у ст. 2 Закону України від 01 липня 2010 року № 2398-VI «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» (далі - Закон № 2398-VI).

Державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи й офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті (ч. 1 ст. 9 Закону № 2398-VI), тобто дій/подій, що впливають на набуття ,зміну чи припинення цивільних прав та обов'язків.

Внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав. За наслідками перевірки зібраних документів орган державної реєстрації актів цивільного стану складає обґрунтований висновок про внесення змін до актового запису цивільного стану або про відмову в цьому. У разі відмови у внесенні змін до актового запису цивільного стану у висновку вказуються причини відмови та зазначається про можливість її оскарження в судовому порядку (ч. 1 ст. 22 Закону № 2398-VI).

Порядок внесення змін до актових записів цивільного стану також регулюють Правила внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджені наказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2011 року № 96/5 (далі - Правила).

Відповідно до п. 1.1. розд. І Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, які складено органами державної реєстрації актів цивільного стану України, проводиться районними, районними у містах, міськими (міст обласного значення), міськрайонними, міжрайонними відділами державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції (далі - відділи державної реєстрації актів цивільного стану) у випадках, передбачених чинним законодавством. У разі відмови у внесенні змін до актових записів цивільного стану у висновку відділу державної реєстрації актів цивільного стану вказуються причини відмови та зазначається про можливість оскарження його у судовому порядку.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Наведений перелік способів захисту цивільних прав та інтересів не є вичерпним, оскільки суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

У пункті 2.13 Правил зазначено, що підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є, зокрема, рішення суду про встановлення неправильності в актовому записі цивільного стану.

У справах про оскарження відмови внести за заявою особи зміни до актового запису цивільного стану суд за правилами адміністративного судочинства вивчає наявність чи відсутність достатніх підстав для прийняття відповідного рішення, зокрема, перевіряє чи відповідні рішення прийняті на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також, чи прийняті вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення. Завдання адміністративного суду у таких справах полягає, насамперед, у перевірці додержання процедури розгляду та прийняття органом реєстрації актів цивільного стану відповідного рішення. Адміністративний суд, розглядаючи такі справи, не вправі вийти за межі їх публічно-правових аспектів і встановлювати юридичні факти, що мають значення для внесення змін до актових записів цивільного стану.

Аналогічну правову позицію викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 425/2737/17.

Частиною 2 статті 3 Конституції України визначено, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до ст. 8 Конституції України вона має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції і повинні відповідати їй.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За правилами ч. 1 ст. 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст. 8 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй Конституцією або законом.

Частиною першою ст. 55 Конституції України проголошено право кожного на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 6 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Отже, вирішуючи питання щодо визначення підсудності даної справи, слід виходити із основних завдань адміністративного судочинства, закріплених в статтях 2, 4, 19 КАС України, наявності спору із суб'єктом владних повноважень, природи спірних правовідносин, а також меж юрисдикції адміністративних судів.

Зважаючи на те, що спірні правовідносини виникли у зв'язку із відмовою відповідача у внесенні змін до актового запису цивільного стану в частині зміни імені батька дитини та відповідно зміни по батькові дитини, що стало підставою для звернення позивача до суду за захистом своїх порушених прав, беручи до уваги те, що обґрунтування позову містить доводи щодо неправомірності вказаної відмови, а внесення виправлень до акту цивільного стану не потребує встановлення юридичного факту щодо допущенної помилки під час реєстрації таких актів, зокрема, і зі сторони одного із батьків дитини, відповідно колегія суддів приходить до висновку, що даний спір належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга є необґрунтованою та не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, ІНФОРМАЦІЯ_1 у ОСОБА_2 народилась донька.

22.07.2017 позивач подала заяву про внесення відомостей про батька до актового запису про народження доньки ОСОБА_3. У графі «Відомості про батька» записати прізвище, громадянство батька за її прізвищем, громадянством і вказати таке його власне ім'я та по батькові: ОСОБА_5.

Відповідно до актового запису про народження № 861 від 22.07.2017, вчиненого Соснівським районним у місті Черкаси відділом реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Черкаській області в графі «Відомості про дитину» зазначено - ОСОБА_3, а у графі «Відомості про батька зазначено -ОСОБА_5.

У свідоцтві про народження ОСОБА_3 від 22.07.2017 серії НОМЕР_1, батьками зазначені - ОСОБА_2 та ОСОБА_5.

22.08.2018 позивач звернулась до відповідача із заявою про внесення змін до актового запису про народження № 861 від 22.07.2017, я саме ім'я батька «ОСОБА_5» замінити на «ОСОБА_6» по батькові дитини «ОСОБА_3» на «ОСОБА_3». Причина внесення змін до актового запису: по батькові дитини було зазначено без врахування релігійних та національних традицій.

Висновком відповідача від 28.08.2018 в задоволенні заяви ОСОБА_2 відмовлено, оскільки при державній реєстрації народження прізвище та громадянство батька дитини зазначено за прізвищем та громадянством матері, а власні ім'я та по батькові за вказівкою матері.

Вважаючи відмову протиправною та такою, що порушує її права та права її дитини, позивач звернулась з відповідним позовом до суду за захистом порушених прав та інтересів зі сторони суб'єкта владних повноважень.

Приймаючи рішення про задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив із судової практики Європейського Суду з прав людини, принципу верховенства права, відповідно до яких кожному гарантоване право на повагу до приватного та сімейного життя, а також право щодо зміни прізвища, імені та по батькові. Оскільки ОСОБА_2 діяла в інтересах своєї малолітньої дитини, відповідно бажання змінити ім'я, по батькові дитини є її правом, яке не може бути обмежене національними органами, які наділені функціями щодо здійснення реєстрації актів цивільного стану та відповідно внесення в них змін.

З вказаними висновками погоджується колегія суддів, виходячи із наступного.

Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» від 01.07.2010 № 2398-VI (далі по тексту - Закон № 2398-VI) визначено, що актами цивільного стану є події та дії, які нерозривно пов'язані з фізичною особою і започатковують, змінюють, доповнюють або припиняють її можливість бути суб'єктом цивільних прав та обов'язків. Державній реєстрації відповідно до цього Закону підлягають народження фізичної особи та її походження, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть.

Відповідно до ст. 6 Закону № 2398-VI, відділи державної реєстрації актів цивільного стану проводять державну реєстрацію народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті, вносять зміни до актових записів цивільного стану, поновлюють та анулюють їх; формують Державний реєстр актів цивільного стану громадян, ведуть його, зберігають архівний фонд; здійснюють відповідно до законодавства інші повноваження.

Судом першої інстанції встановлено, що на день, звернення до Черкаського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Черкаській області, згідно даних Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження дитини, позивач була зареєстрована, як мати-одиначка.

Крім цього, в судовому засіданні позивач наголосила, що вона звернулась для внесення змін до актового запису про народження своєї доньки у зв'язку з тим, що ім'я по батькові дитини було зазначено без урахування національних традицій. Так, ОСОБА_2 зокрема зазначила, що нинішнє ім'я по батькові дитини суперечить її релігійним та національним інтересам, оскільки імя «ОСОБА_5» є іменем, яке відноситься до країн з мусульманськими традиціями віросповідання, в той час, як її дочка має християнське віросповідання. Зазначена вище обставина, в подальшому житті, може завдати значного дискомфорту її донці.

Таким чином, аналізуючи положення чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що підстава для звернення ОСОБА_2 до відділу державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Черкаській області є обґрунтованою та такою, що узгоджується та не суперечить вищевказаним положенням Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, в зв'язку з чим висновок відповідача від 28.08.2018 про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_2 щодо внесення змін в актовий запис про народження її доньки ОСОБА_3, а саме: змінити ім'я батька дитини з «ОСОБА_5» на «ОСОБА_6», а також ім'я дитини по батькові з «ОСОБА_3» на «ОСОБА_3» є протиправним, наслідком чого є задоволення вимоги про зобов'язання відповідача внести відповідні зміни до актів цивільного стану.

З урахуванням вищенаведеного, виходячи із положень ч. 2 ст. 9 КАС України, з метою повного захисту прав позивача, суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог та визнав протиправною відмову Черкаського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області від 28.08.2018 у внесенні вищевказаних змін в актовий запис про народження доньки ОСОБА_2 - ОСОБА_3.

У відповідності до п.п.2.16.7 п.2.16 розділу 2 Правил, на підставі рішення суду про внесення змін, доповнень або виправлень в актові записи цивільного стану вносяться відповідні зміни, які зазначені в рішенні суду.

Частиною 2 ст. 6 КАС України встановлено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

16 травня 2013 року Європейський суд з прав людини ухвалив рішення у справі «Гарнага проти України» № 20390/07, яким постановив, що Україна порушила стосовно заявниці статтю 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року № ETS № 005 (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, якою кожному гарантується право на повагу до приватного і сімейного життя.

Рішення Європейського суду з прав людини набуло статусу остаточного 16 серпня 2013 року.

Відповідно до положень статті 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні зазначив, що в особи можуть існувати справжні причини, щоб бажати змінити своє ім'я, а законодавчі обмеження такої можливості можуть бути виправдані інтересами суспільства, наприклад, для забезпечення точного обліку населення або схоронності засобів ідентифікації та зв'язку носіїв певного імені з сім'єю. Державному органу належить навести відповідні та достатні підстави на підтримку своєї відмови у наданні дозволу на зміну імені особи для того, щоб це обмеження вважалося необхідним у демократичному суспільстві.

У рішенні Європейського суду з прав людини йдеться й про те, що коли особа в Україні досягає достатньо дорослого віку для того, щоб приймати самостійні рішення щодо зміни імені, вона може зберегти або змінити ім'я, надане їй при народженні. Вартий особливої уваги той факт, що особа може зберегти по батькові, навіть якщо її батько більше не носить імені, від якого походить по батькові. У цьому випадку розірвання традиційного зв'язку між по батькові особи та іменем її батька визнається можливим.

Європейський суд з прав людини констатував, що за майже повної свободи зміни імені або прізвища особи обмеження, накладені на зміну по батькові, не видаються належним чином та достатньою мірою мотивованими національним законодавством. Крім того, державними органами не було надано жодного обґрунтування позбавлення заявниці її права приймати рішення з цього важливого аспекту її приватного та сімейного життя, і таке обґрунтування не було встановлено жодним іншим способом. Державні органи не виконали своє позитивне зобов'язання щодо забезпечення права заявниці на повагу до її приватного життя.

У відповідності до ст. 2, 10 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-ІV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» і пункту 1 статті 46 Конвенції, рішення Європейського суду є обов'язковими для виконання.

З урахуванням вищенаведеного, заважаючи на те, що судом визнано протиправною відмову Черкаського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області від 28.08.2018 у внесенні вищевказаних змін в актовий запис про народження доньки ОСОБА_2 - ОСОБА_3, відповідно наслідком є відновлення прав позивача шляхом зобов'язання Черкаського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області внести зміни в актовий запис про народження № 861 від 22.07.2017р., вчиненого Соснівським районним у місті Черкаси відділом реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Черкаській області про народження малолітньої доньки ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1), в розділі «Відомості про батька» замість "ОСОБА_5", зазначити "ОСОБА_6", а у розділі «Відомості про дитину» змінити по-батькові дитини "ОСОБА_3" на "ОСОБА_3" та зобов'язання Черкаського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області видати нове свідоцтво про народження ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1) з відповідними змінами.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищенаведене, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України залишити апеляційну скаргу без задоволення, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 242, 243, 244, 250, 257, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Черкаського міського відділу держаної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області залишити без задоволення.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя: О.М. Кузьмишина

Судді: Л.О.Костюк

О.Є.Пилипенко