Справа № 9901/918/18
Суддя: Гімон М.М.
Дата ухвалення: 2019-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

Іменем України

11 лютого 2019 року

Київ

справа №9901/918/18

адміністративне провадження №П/9901/918/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Гімона М.М.,

суддів: Берназюка Я.О., Мороз Л.Л., Коваленко Н.В., Кравчука В.М.,

за участю секретаря судового засідання: Кочерги В.П.;

учасники справи:

позивач ОСОБА_2

представник відповідача Погребняк С.П.

розглянувши у судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу №9901/918/18 за позовом ОСОБА_2 до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів про визнання протиправним і скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

26 листопада 2018 року ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_1, РНОКПП: НОМЕР_1) (надалі також - позивач) звернувся до Верховного Суду як до суду першої інстанції із позовною заявою до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів (адреса: м. Київ, вул.Мельникова, 81-Б, ) (надалі також - відповідач, Комісія, КДК прокурорів) про визнання протиправними та скасування рішення КДК прокурорів №475-дп-18 від 24 жовтня 2018 року (надалі також - Рішення, Оскаржуване Рішення) про накладення на прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №2 Дніпропетровської області ОСОБА_2 дисциплінарного стягнення.

В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що всупереч основоположного принципу обґрунтованості, Кваліфікаційно-дисциплінарна комісія прокурорів (далі Комісія) не послалася у своєму Рішенні в обґрунтування своїх висновків на жоден доказ взагалі. Це свідчить про те, що висновки Комісії про обговорення зі сторонньою особою результатів досудового розслідування у кримінальному провадженні та одержання винагороди засновані виключно на підставі припущень, зроблених на основі лише самого факту існування кримінального провадження відносно позивача.

Необґрунтованість Рішення та відсутність посилань на докази фактично позбавила позивача права на оскарження дій Комісії в частині правомірності дослідження певних доказів; упередженості, об'єктивності та повноти їх дослідження; надання оцінки використаним Комісією доказів на предмет їх законності, належності та допустимості. За таких обставин він опинився в стані правової невизначеності, оскільки був позбавлений можливості подавати будь-які змістовні заперечення щодо встановлених відповідачем обставин справи, наявності підстав для дисциплінарної відповідальності та звільнення.

Також на думку позивача, Рішення винесено з порушенням принципу рівності перед законом та з явними ознаками упередженості (п.п. 4, 7 ч. 2 ст. 2 КАС України), оскільки в тексті Рішення надана правова оцінка доводам представників прокуратури, доводам зазначеним у дисциплінарній скарзі, але при цьому не надано жодної оцінки письмовим поясненням ОСОБА_2 від 20 серпня 2018 року, проігноровано та не надано жодної оцінки письмовим поясненням та доводам захисника - адвоката Ларіонова О.В. У рішенні КДК прокурорів не викладено мотиви, з огляду на які КДК прокурорів зроблено висновок про вчинення ОСОБА_2 дій, що свідчать про факт вступу у позаслужбові відносини та саме обговорення матеріалів кримінального провадження, Комісія жодним чином не перевірила відповідність змісту розмов, викладених у довідці від 5 червня 2018 року, відповідності змісту розмов на відеозаписах. Тобто, висновки Комісії всупереч вимогам п. 62 «Положення про порядок роботи Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів» засновані виключно на припущеннях.

Вищевказані факти прямо свідчать про те, що Комісією розгляд дисциплінарної скарги та висновку про наявність дисциплінарного проступку було проведено, а оскаржуване рішення прийнято, упереджено, не об'єктивно, недобросовісно та нерозсудливо без використання та оцінки наданих позивачем та його захисником доказів, доводів та аргументів.

Крім того, в порушення вимог ст.ст. 46, 48 ЗУ «Про прокуратури», ні у Висновку, ні у Рішенні КДК прокурорів, не зазначено яку форму вини ними встановлено. Позивач наголошує на тому, що його визнано винним у вчинені двох дисциплінарних проступків, а ступінь вини не зазначався у жодному.

Об'єктивна сторона складу дисциплінарного проступку, зазначена у Рішенні, не відповідає фактичним обставинам та матеріалам кримінального провадження, що свідчить про відсутність об'єктивної сторони складу дисциплінарних проступків.

Більш того, факт обговорення зі сторонньою особою результатів досудового розслідування у кримінальному провадженні та одержання винагороди свідчить про відсутність об'єктивної сторони дисциплінарних проступків передбачених п. п. 5, 6 ч.1 ст. 43 ЗУ «Про прокуратуру». При цьому при вирішенні питання про наявність двох дисциплінарних проступків КДК прокурорів не мотивувала, яка сама протиправна дія містила ознаки якого саме дисциплінарного проступку, та не встановила часу вчинення таких дій і не зазначила в чому саме виразилася шкода досудовому розслідуванню.

Позивач вважає, що порушення принципу упередженості та рівності перед законом також виразилося і в тому, що Комісією не враховано факт описаний позивачем щодо штучного створення доказів правоохоронними органами та іншої фальсифікації документів кримінального провадження, провокаційних дій, попередньої домовленості між органами та заявником ОСОБА_6, для подальшого обвинувачення ОСОБА_2

При цьому звертає увагу, що використання та дослідження в ході дисциплінарного провадження інформації, отриманої в ході проведення НС(Р)Д (в тому числі довідки від 5 червня 2018 року, копій протоколів НС(Р)Д) є неправомірним та незаконним. У своїх поясненнях захисник повідомив КДК прокурорів, що викладена у довідці від 5 червня 2018 року інформація, а саме зміст розмов, які на ній зафіксовано та зазначено, що саме ОСОБА_2 веде розмову з іншою особою, не відповідає дійсності, оскільки він взагалі не вів жодного разу розмов про обставини щодо розслідування чи закриття будь-яких кримінальних проваджень із особою ОСОБА_6

Також на думку позивача, рішення КДК прокурорів від 24 жовтня 2018 року винесено з порушенням необхідного балансу між несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів і цілями, на яке спрямоване вказане рішення. Згідно обставин зазначених у Рішенні КДК прокурорів, можливо припустити про наявність фактично ознак дисциплінарних проступків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 43 ЗУ «Про прокуратуру». За 6 років роботи в органах прокуратури він жодного разу не притягувався до дисциплінарної відповідальності та має заохочення, а тому, для того щоб його звільнити Комісії необхідно було притягнути лише за одноразове грубе порушення.

Від КДК прокурорів надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач посилається на безпідставність доводів позивача, оскільки Оскаржуване Рішення Комісією було прийнято з дотриманням передбачених частиною другою ст. 2 КАС України принципів обґрунтованості, тобто з урахуванням усіх обставин щодо наявності в діях прокурора ОСОБА_2 дисциплінарного проступку, характеру допущених ним порушень, їхні наслідки, а також особу прокурора та умисний ступінь його вини, без упередженого до нього ставлення, з дотриманням принципу пропорційності, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів прокурора ОСОБА_2, а також між цілями та засобами їх досягнення.

Так, вчинення ОСОБА_2 дисциплінарного проступку підтверджується матеріалами дисциплінарної справи, зібраними під час перевірки, а саме матеріалами службового розслідування прокуратури Дніпропетровської області стосовно прокурора ОСОБА_2; копією довідки від 5 червня 2018 року, складеною прокурором першого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих регіональної прокуратури Дніпропетровської області Ковалем І.Ю.; копією пояснень ОСОБА_2, наданих прокурору Дніпропетровської області; копією повідомлення про підозру ОСОБА_2 від 6 квітня 2018 року; копією листа-ознайомлення з положеннями Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури від 21 грудня 2012 року; копіями протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення та заяви ОСОБА_6 від 5 квітня 2018 року; копією протоколу допиту ОСОБА_6 від 5 квітня 2018 року; копіями протоколів огляду від 5 квітня 2018 року; копією протоколу обшуку від 5 квітня 2018 року а також іншими матеріалами із кримінального провадження №0000350 та судовими рішеннями.

Крім того, факт зустрічей із ОСОБА_6 в позаробочий час підтвердив сам ОСОБА_2 під час надання пояснень прокурору області, зазначивши, що 5 квітня 2018 року пив чай з вищевказаною особою, тим самим підтвердивши факт існування позаслужбових стосунків з фігурантом кримінального провадження.

Також зауважено, що факт існування кримінального провадження відносно ОСОБА_2 дійсно має важливе значення для дисциплінарного провадження. Одні й ті самі дії, вчинені особою, можуть одночасно розглядатись як частина об'єктивної сторони кримінального правопорушення (отримання неправомірної вигоди), та і частина об'єктивної сторони дисциплінарного проступку (вступ у позаслужбові стосунки, що порушують правила прокурорської етики). Таке співпадіння не суперечить частині першій ст. 61 Конституції України. Крім того, цей висновок повністю узгоджується з положенням частини другої ст. 43 Закону України «Про прокуратуру», згідно з якою «притягнення прокурора до дисциплінарної відповідальності не виключає можливості притягнення його до адміністративної чи кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом». Це у свою чергу дає можливість використовувати у дисциплінарному провадженні інформацію, отриману під час кримінального провадження.

Вказують, що під час проведення перевірки за дисциплінарною скаргою ОСОБА_2 скористався своїм правом на надання пояснень, яким Комісією під час засідання та обговорення було надано належну оцінку. Крім того, мотиви, якими керувалася Комісія, оцінюючи тим або іншим чином певні обставини дисциплінарного провадження, докладно викладені в рішенні Комісії. Зокрема, в рішенні Комісії містяться доводи, в чому полягає склад дисциплінарного проступку, передбаченого пунктами 5 та 6 частини першої статті 43 Закону України «Про прокуратуру».

Позивачем подано відповідь на відзив, в якій позивач вказує на його необґрунтованість та невідповідність викладених у ньому обставин дійсності. На думку позивача, відповідач свідомо намагається ввести суд в оману та шляхом посилання на рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду та Рішення Європейського суду, які прямо не стосуються обставин викладених у позові, намагається підмінити принцип правової визначеності.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні. Надав Суду пояснення, в яких зауважив на доводи, аналогічні викладеним у позовній заяві. Наголосив на тому, що ОСОБА_6 не була учасником кримінального провадження, був знайомий з нею декілька років, їх зустріч відбулась за її ініціативи та під час цієї зустрічі розмови про якісь кримінальні провадження або отримання неправомірної вигоди позивач не вів. Просив позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, наполягав, що матеріали дисциплінарної справи, на яке КДК прокурорів послалась у Спірному Рішенні, підтверджували вчинення позивачем дій, які обгрунтовано розцінені як дисциплінарний проступок. Просив відмовити в задоволенні позову у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів встановила наступне.

Наказом Прокуратури Дніпропетровської області від 14 грудня 2015 року №2592к ОСОБА_2 призначено на посаду прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №2 Дніпропетровської області з 15 грудня 2015 року, звільнивши його з посади прокурора прокуратури Жовтневого району м.Дніпропетровська Дніпропетровської області (а.с.35 матеріалів дисц.провадження).

5 квітня 2018 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відповідні відомості та розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000350, порушеного відносно ОСОБА_2 (а.с.56 матер.дисц.провадження)

6 квітня 2018 року ОСОБА_2 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 368 Кримінального кодексу України, що виразилося у вимаганні та отриманні неправомірної вигоди у розмірі 2000 доларів США у гр.ОСОБА_6 (а.с.31 матер.дисц. провадження)

21 червня 2018 року прокуратурою Дніпропетровської області до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів направлено дисциплінарну скаргу про вчинення прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_2 дисциплінарного проступку з проханням відкрити за даним фактом дисциплінарне провадження та накласти на нього дисциплінарне стягнення (вих. №11-921вих18) (а.с.3 матер.дисц. провадження). До дисциплінарної скарги додано матеріали, що підтверджують зміст скарги.

10 липня 2018 року Кваліфікаційно-дисциплінарною комісією прокурорів прийнято рішення №11/2/4-1123дс-206дп-18, яким відкрито дисциплінарне провадження стосовно прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_2 (а.с.39 матер.дисц. провадження). Повідомлення про це рішення надіслано 11 липня 2018 року позивачу та заявнику скарги (а.с.41-42 матер.дисц. провадження).

30 липня 2018 року з прокуратури Дніпропетровської області до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів надійшли матеріали службового розслідування стосовно позивача на 221 аркуші (а.с.48 матер.дисц. провадження). Серед цих матеріалів перебували копії документів із кримінального провадження.

27 серпня 2018 року членом Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів за результатами перевірки обставин, повідомлених у дисциплінарній скарзі прокурора Дніпропетровської області, складено висновок №11/2/4-1123дс-206дп-18, яким запропоновано за одноразове грубе порушення правил прокурорської етики, вчинення дій, що порочать звання прокурора, підривають авторитет органів прокуратури і викликають сумнів в об'єктивності, неупередженості і незалежності, у чесності і непідкупності органів прокуратури, прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_2 притягнути до дисциплінарної відповідальності та накласти на нього дисциплінарне стягнення у виді звільнення з посади в органах прокуратури (а.с.162-172 матер.дисц. провадження).

23 жовтня 2018 року представником позивача - адвокатом Ларіоновим О.В. до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів подано заперечення на висновок члена КДК прокурорів від 27 серпня 2018 року з доданими документами (а.с.179 матер.дисц. провадження).

24 жовтня 2018 року на засіданні Кваліфікаційно-дисциплінарною комісією прокурорів, в якому приймав участь представник позивача - адвокат Ларіонов О.В., прийнято рішення №475дп-18 «Про накладення на прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №2 Дніпропетровської області ОСОБА_2 дисциплінарного стягнення», яким вирішено притягнути до дисциплінарної відповідальності прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №2 Дніпропетровської області ОСОБА_2 за вчинення дисциплінарних проступків, передбачених пунктами 5, 6 частини першої статті 43 Закону України «Про прокуратуру», та накладено на нього дисциплінарне стягнення у виді звільнення з посади в органах прокуратури. Зазначене рішення направлено на адресу позивача 31 жовтня 2018 року засобами поштового зв'язку (а.с.224, 237 матер.дисц. провадження). Згідно цього рішення дисциплінарний проступок полягає в тому, що прокурор ОСОБА_2., здійснюючи процесуальне керівництво у кримінальному провадженні за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 190 КК України, зустрічався з гр. ОСОБА_6, поза робочий час, обговорював зі сторонньою особою результати досудового розслідування у кримінальному провадженні та одержання винагороди, за вчинення дій, які наносять суттєву шкоду досудовому слідству у зазначеному кримінальному провадженні, а також виходять за рамки його процесуальних можливостей.

6 листопада 2018 року прокуратурою Дніпропетровської області винесено наказ №1401к, яким вирішено застосувати до прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №2 Дніпропетровської області ОСОБА_2 дисциплінарне стягнення у виді звільнення з посади в органах прокуратури (п. 3 ч. 1 ст. 49 Закону України "Про прокуратуру"). Підставою винесення даного наказу визначено рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів від 24 жовтня 2018 року №475дп-18.

Предметом доказування в цій справі є правомірність застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з органів прокуратури.

Правовідносини, пов'язані з проходженням служби працівниками органів прокуратури, регулюються Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року №1697-VII (далі - Закон №1697-VII, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), Кодексом професійної етики та поведінки працівників прокуратури, затвердженим наказом Генерального прокурора України від 28 листопада 2012 року №123, Кодексом професійної етики та поведінки прокурорів, затвердженим всеукраїнською конференцією прокурорів 27 квітня 2017 року.

Згідно частини першої статті 1 Закону №1697-VII прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту прав і свобод людини, загальних інтересів суспільства та держави.

Частиною першою статті 4 Закону №1697-VII передбачено, що організація та діяльність прокуратури України, статус прокурорів визначаються Конституцією України, цим та іншими законами України, чинними міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до пунктів 5, 6 частини першої статті 43 цього Закону прокурора може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності у порядку дисциплінарного провадження за вчинення дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об'єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури (пункт 5); систематичне (два і більше разів протягом одного року) або одноразове грубе порушення правил прокурорської етики (пункт 6).

Згідно з частиною другою цієї статті притягнення прокурора до дисциплінарної відповідальності не виключає можливості притягнення його до адміністративної чи кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом.

Як встановлено статтею 44 Закону №1697-VII органом, що здійснює дисциплінарне провадження є Кваліфікаційно-дисциплінарна комісія прокурорів.

У відповідності до частини першої статті 45 Закону №1697-VII дисциплінарне провадження - це процедура розгляду Кваліфікаційно-дисциплінарною комісією прокурорів дисциплінарної скарги, в якій містяться відомості про вчинення прокурором дисциплінарного проступку.

Стаття 46 Закону №1697-VII регламентує порядок відкриття дисциплінарного провадження та проведення перевірки дисциплінарної скарги.

Після відкриття дисциплінарного провадження член Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів проводить перевірку в межах обставин, повідомлених у дисциплінарній скарзі. У разі виявлення під час перевірки інших обставин, що можуть бути підставою для притягнення прокурора до дисциплінарної відповідальності, інформація про це включається у висновок члена Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів за результатами перевірки (ч. 4).

Член Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів за результатами перевірки готує висновок, який повинен містити інформацію про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку прокурора та виклад обставин, якими це підтверджується. Якщо за результатами перевірки член Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів встановив наявність дисциплінарного проступку, у висновку додатково зазначається характер проступку, його наслідки, відомості про особу прокурора, ступінь його вини, інші обставини, що мають значення для прийняття рішення про накладення дисциплінарного стягнення, а також пропозиція члена Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів щодо конкретного виду дисциплінарного стягнення (ч. 10).

Згідно з частинами першою і другою статті 47 Закону №1697-VII розгляд висновку про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку прокурора відбувається на засіданні Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів. На засідання запрошуються особа, яка подала дисциплінарну скаргу, прокурор, стосовно якого відкрито дисциплінарне провадження, їхні представники, а у разі необхідності й інші особи. Повідомлення про час та місце проведення засідання Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів має бути надіслано не пізніш як за десять днів до дня проведення засідання.

Розгляд висновку про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку прокурора відбувається на засадах змагальності. На засіданні Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів заслуховуються пояснення члена Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, який проводив перевірку, пояснення прокурора, стосовно якого здійснюється дисциплінарне провадження, та/або його представника і в разі необхідності інших осіб (ч. 5).

Прокурор, стосовно якого здійснюється дисциплінарне провадження, та/або його представник мають право давати пояснення, відмовитися від їх надання, ставити питання учасникам провадження, висловлювати заперечення, заявляти клопотання, а також за наявності сумнівів у неупередженості та об'єктивності члена Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів подавати заяву про його відвід (ч. 6).

Приписами статті 48 Закону №1697-VII регламентовано порядок прийняття рішення Кваліфікаційно-дисциплінарною комісією прокурорів у дисциплінарному провадженні стосовно прокурора.

Кваліфікаційно-дисциплінарна комісія прокурорів приймає рішення в дисциплінарному провадженні більшістю голосів від свого загального складу. Перед прийняттям рішення Кваліфікаційно-дисциплінарна комісія прокурорів за відсутності прокурора, стосовно якого здійснюється провадження, і запрошених осіб обговорює результати розгляду висновку про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку прокурора.

Член Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, який проводив перевірку та готував висновок про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку прокурора, не має права брати участі у голосуванні при прийнятті рішення за результатами розгляду зазначеного висновку та бути присутнім під час проведення такого голосування.

При прийнятті рішення у дисциплінарному провадженні враховуються характер проступку, його наслідки, особа прокурора, ступінь його вини, обставини, що впливають на обрання виду дисциплінарного стягнення.

Рішення про накладення на прокурора дисциплінарного стягнення або рішення про неможливість подальшого перебування особи на посаді прокурора може бути прийнято не пізніше ніж через рік із дня вчинення проступку без урахування часу тимчасової непрацездатності або перебування прокурора у відпустці.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 49 Закону №1697-VII на прокурора може бути накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з посади в органах прокуратури.

Так, під час дисциплінарного провадження встановлено, що прокурор ОСОБА_2., здійснюючи процесуальне керівництво у кримінальному провадженні №0000368 за ознаками правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 190 КК України, зустрічався з гр. ОСОБА_6, поза робочий час, обговорював зі сторонньою особою результати досудового розслідування у кримінальному провадженні та одержання винагороди, за вчинення дій, які наносять суттєву шкоду досудовому слідству у зазначеному кримінальному провадженні, а також виходять за рамки його процесуальних можливостей. Своїми діями (вступом в позаслужбові відносини з ОСОБА_6 в приміщенні кафе «Jоу») прокурор Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_2 грубо порушив норми прокурорської етики, вчинив дії, що порочать звання прокурора, підривають, авторитет органів прокуратури і викликають сумнів в об'єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури. Виходячи з наявних документів, зібраних під час перевірки, ОСОБА_2 підлягає притягненню до дисциплінарної відповідальності на підставі пунктів 5, 6 частини 1 статті 43 Закону України «Про прокуратуру».

Надаючи оцінку оскаржуваному Рішенню відповідача, Верховний Суд звертає увагу на те, що визначальним у вирішенні цього спору є встановлення обставин щодо наявності в діях позивача ознак дисциплінарного проступку, передбаченого пунктами 5, 6 частини 1 статті 43 Закону України «Про прокуратуру», та відповідності Рішення вимогам частини другої статті 2 КАС України. При цьому, надання правової оцінки діям та обставинам, встановленим в рамках кримінального провадження, виходить за межі цього судового розгляду. Отже, доводи позивача, якими обґрунтовується недопустимість тих чи інших доказів у кримінальному провадженні, колегією суддів до уваги не приймаються.

Як вбачається із Рішення, вчинення позивачем дій, які розцінені як дисциплінарний проступок, підтверджено матеріалами дисциплінарного провадження, які були вивчені КДК прокурорів при його прийнятті. При цьому зміст Рішення свідчить також про те, що Комісією враховувались і надані адвокатом Ларіоновим О.В. заперечення на висновок члена КДК прокурорів, оскільки на це міститься посилання в самому Рішенні, а також враховувались пояснення ОСОБА_2

Колегія суддів зазначає, що сам факт зустрічі з ОСОБА_6 в приміщенні кафе «Jоу» 5 квітня 2018 року позивачем не заперечується, проте наявні в дисциплінарному провадженні докази, зокрема пояснення ОСОБА_6 та протокол її допиту в якості свідка, протокол огляду її мобільного телефону, протоколом про результати аудіо-, відео- контролю особи, тощо (а.с. 53, 54, 58-59, 63-64, 68-70, 89-92 матер.дисц. провадження), які відображають зміст розмови позивача із ОСОБА_6, а також пояснення самої ОСОБА_6 щодо приводу їх зустрічі та змісту розмови, дають підстави для висновку, що ОСОБА_2 дійсно вступив в позаслужбові відносини з ОСОБА_6 та обговорював з нею результати досудового розслідування у кримінальному провадженні. При цьому наявність у цієї особи будь-якого статусу у цьому кримінальному провадженні не впливає на оцінку його дій.

Дослідивши зібрані в ході дисциплінарного провадження матеріали, КДКП дійшла висновку, що факт вчинення ОСОБА_2 кримінального та (або) корупційного правопорушення не встановлено вироком суду, натомість Комісією зроблено висновок про те, що ОСОБА_2 грубо порушив норми прокурорської етики, вчинив дії, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об'єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури, що є підставою для притягнення його до дисциплінарної відповідальності за пунктами 5 і 6 частини першої статті 43 Закону № 1697-VII.

Отже, безпідставними є доводи позивача щодо передчасного притягнення його до дисциплінарної відповідальності відповідачем з мотивів невстановлення його вини вироком суду, оскільки фактично ОСОБА_2 притягнуто до відповідальності не за вчинення злочину або корупційного правопорушення (на чому наполягає позивач), а за вчинення дій, що порочать звання прокурора, підривають авторитет органів прокуратури і викликають сумнів в об'єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності і непідкупності органів прокуратури. При цьому наявність у тексті Рішення посилання на те, що дії позивача також містять ознаки корупційного кримінального правопорушення, хоча і є необгрунтованими через відсутність відповідних судових рішень, проте не є достатніми для того, щоб свідчити про протиправність Спірного Рішення в цілому.

Колегія суддів Верховного Суду відхиляє також доводи позивача стосовно того, що копії матеріалів кримінального провадження, отримані КДКП незаконно, у порядку не передбаченому законодавством, що унеможливлює їх використання під час здійснення дисциплінарного провадження.

Відповідно до частини першої статті 222 КПК України відомості досудового розслідування можна розголошувати лише з дозволу слідчого або прокурора і в тому обсязі, в якому вони визнають можливим.

Як убачається з матеріалів справи, член КДКП ОСОБА_9 звернувся до керівника прокуратури Дніпропетровської області Матвійчука В. з усним запитом про стан досудового розслідування, у відповідь на який Матвійчуком В. направлено довідку про стан досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000350 від 5 квітня 2018 року, а також дозвіл прокурора який здійснює процесуальне керівництво у вказаному кримінальному провадженні на розголошення відомостей досудового розслідування від 25 липня 2018 року, з урахуванням вимог статті 222 КПК України, та зняття копій документів та інформації у кримінальному провадженні (а.с.117-123 матер.дисц.провадження).

Таким чином, зазначені матеріали кримінального провадження отримані членом КДКП згідно зі статтею 222 КПК України з дозволу прокурора, відтак правомірно використані під час здійснення дисциплінарного провадження щодо ОСОБА_2

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2018 року у справі №9901/14/17.

Відповідно до пункту 4 частини четвертої статті 19 Закону № 1697-VII прокурор зобов'язаний додержуватися правил прокурорської етики, зокрема не допускати поведінки, яка дискредитує його як представника прокуратури та може зашкодити авторитету прокуратури.

Статтею 18 Кодексу професійної етики визначено, що працівник прокуратури не має права використовувати своє службове становище в особистих інтересах або в інтересах інших осіб. У разі явного порушення закону, очевидцем якого став працівник прокуратури, він вживає усіх можливих, передбачених законодавством заходів для припинення протиправних дій та притягнення винних осіб до відповідальності. Працівнику прокуратури слід уникати особистих зв'язків, фінансових і ділових взаємовідносин, що можуть вплинути на неупередженість і об'єктивність виконання професійних обов'язків, скомпрометувати високе звання працівника прокуратури, не допускати дій, висловлювань і поведінки, які можуть зашкодити його репутації та авторитету прокуратури, викликати негативний громадський резонанс. Поза службою поводити себе коректно і пристойно. При з'ясуванні будь-яких обставин з представниками правоохоронних і контролюючих органів не використовувати свій службовий статус, у тому числі посвідчення працівника прокуратури з метою ухилення від відповідальності.

Згідно зі Стандартами професійної відповідальності та основними правами і обов'язками прокурорів, прийнятими Міжнародною асоціацією прокурорів 23 квітня 1999 року, прокурори повинні: завжди підтримувати честь та гідність професії; поводитись професійно, відповідно до закону, правил та етики їхньої професії; у будь-який час дотримуватись найвищих норм чесності.

Крім того, при виконанні своїх обов'язків прокурори, зокрема, повинні: а) справедливо, неупереджено й об'єктивно виконувати свої функції; б) поважати і намагатися захищати права людини, як це викладено в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція); (…) (п. 24 Рекомендації Rec (2000) 19 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо ролі прокуратури в системі кримінального правосуддя (далі - Рекомендація Rec (2000) 19), ухваленій Комітетом Міністрів Ради Європи (далі - Комітет Міністрів) на 724 засіданні заступників міністрів 6 жовтня 2000 року).

Текстом Рекомендації Rec (2000) 19 підкреслюються дві істотні вимоги: поважати права окремої особи і прагнути ефективності, за яку прокурор частково несе відповідальність (Коментар до індивідуальних рекомендацій за п. 24 Рекомендації Rec (2000) 19).

Стосовно такої відповідальності Рекомендація Rec (2000) 19, зокрема, передбачає, що держава повинна вжити заходів, щоб дисциплінарне судочинство проти прокурорів регулювалося законом і гарантувало справедливу й об'єктивну оцінку та рішення, що є предметом незалежного і неупередженого нагляду (підп. «ґ» п. 5).

Відповідно до пункту 2.1 наказу Генерального прокурора України від 22 вересня 2014 року № 17гн «Про організацію роботи з питань внутрішньої безпеки в органах прокуратури України» (втратив чинність згідно наказу Генерального прокурора України від 07 червня 2017 року № 167), до ганебних вчинків, скоєних прокурорами чи слідчими, слід відносити кримінальні, корупційні правопорушення, керування транспортними засобами у стані алкогольного чи наркотичного сп'яніння або відмову від проходження огляду з метою виявлення стану сп'яніння, порушення Присяги працівника прокуратури і Кодексу професійної етики, які дискредитують їх як працівників прокуратури та шкодять авторитету органів прокуратури.

Унікальність ознак діяльності органів прокуратури випливає з ролі і місця прокуратури в державному механізмі і юридичній системі, зі специфіки її функцій, особливостей правового статусу прокурора. Опанування засад професійної етики є особливо важливим для молодих фахівців, яким бракує життєвого досвіду, професійних вмінь та навичок етичної поведінки, психологічної стійкості до стресових ситуацій та труднощів у робочому процесі. Значна частина норм Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури має як морально-етичний, так і правовий характер, а їх додержання може забезпечуватися застосуванням засобів як морального, так і юридичного впливу.

Порушення норм Кодексу професійної етики може бути наслідком професійної деформації прокурорів. Результатом деформації є неповноцінне виконання ними своїх професійних обов'язків з об'єктивних причин, або через свідоме несумлінне виконання службових обов'язків.

З аналізу наведених норм вбачається, що вимоги морального змісту віднесені до службово-трудових обов'язків працівників органів прокуратури. Приймаючи присягу прокурор ОСОБА_2. зобов'язався присвятити свою діяльність служінню Українському народові і Україні та урочисто присягнув неухильно додержуватися Конституції та законів України, сумлінним виконанням своїх службових обов'язків сприяти утвердженню верховенства права, законності та правопорядку, захищати права і свободи людини і громадянина, інтереси суспільства і держави, постійно вдосконалювати свою професійну майстерність, бути принциповим, чесно, сумлінно і неупереджено виконувати свої обов'язки, з гідністю нести високе звання прокурора.

Позивач в своїй позовній заяві та поясненнях, наданих Суду, посилається на недоведеність твердження відносно тих обставин, що він вимагав та отримував неправомірну вигоду у кримінальному провадженні, в якому він був процесуальним керівником. При цьому, позивач наполягає на тому, що ОСОБА_6 не мала ніякого статусу у вказаному кримінальному провадженні, а тому висновки, викладені у Рішенні, є безпідставними та необгрунтованими.

Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що позивач фактично не заперечує обставин позаслужбових зустрічей з гр. ОСОБА_6 за межами приміщення прокуратури, що, на думку Суду, суперечить морально-етичним принципам, встановленим для співробітників органів прокуратури в частині обов'язку уникати особистих зв'язків, фінансових і ділових взаємовідносин, що можуть вплинути на неупередженість і об'єктивність виконання професійних обов'язків, скомпрометувати високе звання працівника прокуратури, а також в частині обов'язку недопущення дій, висловлювань і поведінки, які можуть зашкодити його репутації та авторитету прокуратури, викликати негативний громадський резонанс. Крім того, вчинення подібних дій призводить до встановлення негативної суспільної думки населення щодо органів правопорядку, які у відповідності до своїх службових обов'язків повинні неупереджено дотримуватись законодавства України, в тому числі щодо морально-етичних принципів.

Відповідно до частини першої статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 74 КАС України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до частини першої статті 75 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно з частиною першою статті 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Колегія суддів зазначає, що для притягнення прокурора до дисциплінарної відповідальності за такий дисциплінарний проступок, як вчинення дій, що порочать звання прокурора, підривають, авторитет органів прокуратури і викликають сумнів в об'єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури, а так само одноразове грубе порушення правил прокурорської етики, КДКП має установити, зокрема, факт поведінки, що скомпрометувала звання працівника прокуратури, зашкодила репутації працівника прокуратури та авторитету прокуратури, викликала негативний громадський резонанс. При цьому обов'язкова наявність судового рішення, яким би було визнано особу прокурора винною у вчиненні кримінального правопорушення, склад якого передбачав би відповідні діяння, не є умовою для притягнення прокурора до дисциплінарної відповідальності.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів Верховного Суду вважає правильним висновок КДКП про наявність підстав для притягнення ОСОБА_2 до дисциплінарної відповідальності на підставі пунктів 5 і 6 частини першої статті 43 Закону № 1697-VIІ, оскільки позаслужбові стосунки прокурора зі сторонніми особами, які мають відношення (зацікавленість) до цього кримінального провадження, та обговорення з ними кримінального провадження, у якому він був процесуальним керівником, суперечать нормам Закону № 1697-VIІ та Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури.

Колегія суддів Верховного Суду вважає безпідставними доводи ОСОБА_2 про те, що під час прийняття оскаржуваного рішення КДКП вийшла за межі своїх повноважень, надаючи оцінку матеріалам, зібраних під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000350, у тому числі матеріалів негласних розшукових слідчих дій із застосуванням аудіо- та відео контролю та дійшла помилкового висновку про наявність у його діях дисциплінарного проступку, оскільки будь-якого обвинувального вироку стосовно нього не постановлено.

Як вбачається з оскаржуваного рішення від 24 жовтня 2018 року №475дп-18 Комісія не вирішувала питання про обґрунтованість підозри в межах кримінального провадження, а лише перевірила викладені у скарзі обставини на предмет дотримання вимог, що ставляться до посадових осіб органів прокуратури та наявності в діях прокурора складу дисциплінарного проступку. Встановлені в ході дисциплінарного провадження Комісією факти і з'ясовані обставини мають значення тільки для прийняття рішень КДКП в рамках своєї компетенції та жодним чином не свідчать про доведеність вини особи у вчиненні адміністративних або кримінальних правопорушень.

При цьому Верховний Суд враховує, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини не є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) притягнення до дисциплінарної відповідальності на основі відомостей про факти, встановлені у кримінальному провадженні, якщо такі відомості аналізувалися в контексті правил службової етики, навіть якщо особа була у кримінальному провадженні виправданою (див. mutatis mutandis рішення Європейської комісії з прав людини від 06 жовтня 1982 року у справі «X. v. Austria» про неприйнятність заяви № 9295/81) чи таке провадження було закрите (див. mutatis mutandis рішення Європейської комісії з прав людини від 07 жовтня 1987 року у справі «C. v. the United Kingdom» про неприйнятність заяви № 11882/85). Більше того, гарантована пунктом 2 статті 6 Конвенції презумпція невинуватості застосовується до процедури, яка за своєю суттю є кримінальною і в межах якої суд робить висновок про вину особи саме у кримінально-правовому сенсі (рішення Європейського суду з прав людини від 11 лютого 2003 року у справі «Ringvold v. Norway», заява № 34964/97). Отже, зазначена гарантія не може бути поширена на дисциплінарні й інші провадження, які згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції охоплюються поняттям спору щодо прав та обов'язків цивільного характеру.

Таким чином, Рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_2, хоч і прийнято із використанням, зокрема, відомостей, наявних в матеріалах кримінального провадження, розпочатого відносно нього за ч. 3 ст. 368 КК України, однак ґрунтується на самостійних правових підставах.

Така правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) та від 2 жовтня 2018 року у справі №9901/454/18.

Безпідставними є й доводи позивача, що Комісією під час прийняття рішення порушено необхідний баланс між несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів і цілями, на яке спрямоване вказане рішення, а при вирішенні питання про обрання стосовно позивача виду дисциплінарного стягнення, відповідачем порушено принцип пропорційності, оскільки не було враховано ступінь вини позивача, його позитивну характеристику, не звернуто уваги на те, що позивач жодного разу не притягався до будь-якого виду дисциплінарного стягнення.

З огляду на зміст Оскаржуваного Рішення, воно містить відомості про особу позивача, стаж його роботи, характеристику, відсутність дисциплінарних стягнень, а при вирішенні питання про обрання виду дисциплінарного стягнення враховано характер дисциплінарних проступків, вчинених позивачем, пропорційність накладеного стягнення їх вчиненню, наслідки цих проступків, особу прокурора, ступінь його вини. Матеріали щодо цього також містяться в дисциплінарному провадженні.

З огляду на викладене колегія суддів Верховного Суду відхиляє посилання позивача на порушення відповідачем принципу презумпції невинуватості та пропорційності під час обрання виду дисциплінарного стягнення та вважає, що рішення КДКП про притягнення ОСОБА_2 до дисциплінарної відповідальності та накладення дисциплінарного стягнення у виді звільнення з посади в органах прокуратури прийняте у спосіб, на підставі та в межах повноважень, передбачених Конституцією та законами України.

Не знайшли свого підтвердження й доводи позивача, що Комісією не було враховано пояснень його захисника, оскільки з огляду на зміст Рішення та витягу з Протоколу №57, Ларіонов О.В. (захисник позивача) був присутнім на засіданні з розгляду висновку про наявність дисциплінарного проступку, надавав пояснення, які Комісією були враховані, проте не визнані такими, що спростовують висновки про наявність дисциплінарного проступку.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити й те, що законодавством закріплено обов'язкову умову обґрунтованості рішення про притягнення прокурора до відповідальності, проте обґрунтованість рішення полягає не в тому, що воно має містити детальний письмовий опис обставин: всі висновки (відомості) наявні у кримінальному провадженні або детальні пояснення особи, яка притягається до відповідальності; а в тому, що такі обставини мають бути враховані при його прийнятті. З матеріалів дисциплінарного провадження вбачається, та не заперечується самим позивачем, що його письмові пояснення були прийняті КДКП, на засіданні комісії заслухано доводи представника позивача, а тому відсутні підстави вважати, що такі пояснення не були враховані КДКП з мотивів їх детального (дослівного) невідображення в Оскаржуваному Рішенні.

Отже, Комісією було забезпечено право позивача на участь у розгляді висновку про наявність дисциплінарного проступку прокурора, заслухано пояснення захисника, після чого винесено Оскаржуване Рішення, а тому Верховний Суд вважає, що відповідачем було дотримано процедуру прийняття рішення.

Беручи до уваги приписи зазначених норм, оцінюючи наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, з урахуванням критеріїв правомірності, які пред'являються до рішень суб'єктів владних повноважень та закріплені частиною другою статті 2 КАС України, Суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання протиправним і скасування рішення від 24 жовтня 2018 року №475дп-18 "Про накладання на прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №2 Дніпропетровської області ОСОБА_2 дисциплінарного стягнення" прийнято Кваліфікаційно-дисциплінарною комісією прокурорів.

Також колегія суддів не вважає посилання позивача на відсутність у Спірному Рішенні посилань на сукупність конкретних досліджених доказів, які стали підставою для висновків КДК прокурорів, обгрунтованими. Законодавством не встановлено вимог для рішень КДК прокурорів щодо обов'язковості посилання на докази, які були досліджені при його прийнятті. Безумовно, рішення має містити посилання на матеріали, які стали підставою для висновків відповідного органу, проте рівень їх деталізації має бути таким, щоб у достатній мірі не давати приводу ставити під сумнів його обгрунтованість. Спірне рішення в достатній мірі відповідає критерію обгрунтованості.

Розглянувши подані документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 не підлягають задоволенню.

Відповідно до приписів ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, з огляду на висновок про відмову в задоволенні позову, судові витрати не підлягають розподілу.

Керуючись ст.ст. 139, 244-250, 255, 266, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_1, РНОКПП: НОМЕР_1) до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів (адреса: м. Київ, вул.Мельникова, 81-Б, ) про визнання протиправним та скасування рішення - відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Великої Палати Верховного Суду через Верховний Суд як суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення ухвалено у нарадчій кімнаті, скорочене рішення проголошено у судовому засіданні 11 лютого 2019 року.

Повне судове рішення складено 15 лютого 2019 року.

...........................

...........................

...........................

...........................

...........................

М.М. Гімон,

Я.О. Берназюк,

Л.Л. Мороз,

Н.В. Коваленко,

В.М. Кравчук,

Судді Верховного Суду