Справа № 826/12323/18
Суддя: Донець В.А.
Дата ухвалення: 2018-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

12 грудня 2018 року № 826/12323/18

Окружний адміністративний суд міста Києва в складі колегії суддів: головуючого судді Донця В.А.; судді Костенка Д.А.; судді Шрамко Ю.Т., секретар судового засідання Сом П.А., розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" до Кабінету Міністрів України про визнання незаконним та скасування в частині нормативно-правового акту,

за участю представників: позивача - Іщенко В.В.; відповідача - Пуленець А.С.

Публічне акціонерне товариство "Укрнафта" звернулось до суду з позовом про:

- визнання незаконною та скасування з дати прийняття постанову Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 №333 "Про внесення змін до порядків, затверджених постановами Кабінету Міністрів України від 30.05.2011 №594 і 615" у частині, що стосується доповнення пункту 14 Порядку №615 після абзацу одинадцятого новим абзацом такого змісту: "У разі наявності у заявника, який звернувся із заявою для продовження строку дії дозволу, заборгованості зі сплати рентної плати за користування надрами до особливих умов дозволу включається вимога щодо обмеженого розпорядження видобутими корисними копалинами відповідно до статті 10 Закону України "Про нафту і газ" та статті 24 Кодексу України про надра."

- зобов'язання Кабінету Міністрів України невідкладно опублікувати резолютивну частину рішення суду у виданнях, в яких було офіційно оприлюднено Постанову Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 №333 "Про внесення змін до порядків, затверджених постановами Кабінету Міністрів України від 30.05.2011 №594 і 615", після набрання вказаним рішенням законної сили.

Ухвалами суду: від 10.08.2018 - відкрито провадження в справі, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання та зобов'язано Кабінет Міністрів України відповідно до статті 264 Кодексу адміністративного судочинства України опублікувати в Офіційному віснику України оголошення про відкриття провадження в адміністративній справі №826/12323/18; від 08.10.2018 - закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду колегією суддів. Судом оголошувалась перерви для надання додаткових пояснень з окремих питань. У судовому засіданні, 12.12.2018, проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Позов мотивовано тим, що оскаржувана постанова Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 №333 у частині внесення змін до "Порядку надання спеціальних дозволів на користування надрами", затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 30.05.2011 №615 ухвалена: за відсутності повноважень у Державної служби геології та надр України (Держгеонадра) відповідно до статті 10 Закону України "Про нафту і газ", статей 24, 25, 57 Кодексу України про надра обмежувати надрокористувачу розпорядження видобутими корисними копалинами у зв'язку з податковим боргом з рентної плати; всупереч вимогам статті 12 Господарського кодексу України, оскільки запровадження обмеження надрокористувачу розпорядження видобутими корисними копалинами є запровадженням адміністративно-господарської санкції, що не належить до компетенції Уряду України; з порушенням принципу "non bis in idem", оскільки Податковим кодексом України запроваджено фінансову відповідальність за невиконання податкових зобов'язань, а також передбачена адміністративна та кримінальна відповідальність, тому встановлення обмеження розпорядженням видобутими корисними копалинами є подвійною відповідальністю. У позові зазначено, що Кабінет Міністрів України, встановлюючи в оскаржуваному нормативно-правовому акті обмеження надрокористувачу розпоряджатися видобутими корисними копалинами та наділяючи відповідними повноваженнями Держгеонадра діяв за межами компетенції, оскільки законами України не надано повноважень Уряду України встановлювати такі обмеження та надавати повноваження Держгеонадра застосовувати санкції, застосування оскаржуваного нормативно-правового акту призведе до порушення вимог статті 1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства й на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Представником наголошено, що ПАТ "Укрнафта" є суб'єктом правовідносин, до якого будуть застосовуватись оскаржувані положення постанови Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 №333, позаяк ПАТ "Укрнафта" подано заяви для продовження строку дії дозволів.

Сторонами подані додаткові пояснення відповідно до частини п'ятої статті 159 КАС України.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала, просила суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позовних вимог заперечно. У відзиві зазначено, що оскаржувані положення постанови Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 №333 ухвалено відповідно до статтей 10, 14 Закону України "Про нафту і газ" та статей 24, 28, 57 Кодексу України про надра, в межах повноважень, наданих Уряду наведеними законами України та на виконання частин першої статті 4-1 Закону України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності, тому доводи позивача про відсутність компетенції та невідповідність положень оскаржуваного нормативно-правового законам України є помилковим. Відповідачем також висловлено заперечення щодо вимоги про визнання незаконною та скасування постанови Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 №333 у частині з моменту ї прийняття, оскільки така вимога суперечить частині другій статті 265 КАС України, за якою нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, судом встановлено.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 №333 "Про внесення змін до порядків, затверджених постановами Кабінету Міністрів України від 30 травня 2011 р. №594 і 615", затверджено зміни, що вносяться до порядків, затверджених постановами Кабінету Міністрів України від 30 травня 2011 р. №594 і 615.

Зокрема, змінами доповнено пункт 14 "Порядок надання спеціальних дозволів на користування надрами", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.05.2011№615, новим абзацом: "У разі наявності у заявника, який звернувся із заявою для продовження строку дії дозволу, заборгованості із сплати рентної плати за користування надрами до особливих умов дозволу включається вимога щодо обмеженого розпорядження видобутими корисними копалинами відповідно до статті 10 Закону України "Про нафту і газ" та статті 24 Кодексу України про надра.", який оскаржується позивачем.

Постанова Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 №333 оприлюднена в газеті "Урядовий кур'єр" від 08.06.2018 №107 та в Офіційному віснику України від 26.06.2018 №49.

Відповідно до пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 №333 ця постанова набирає чинності з дня її опублікування, крім: абзаців другого і третього підпункту 1, абзацу сьомого підпункту 7 пункту 2 змін, затверджених цією постановою, які набирають чинності з 01.01.2019; абзацу четвертого підпункту 1 та абзацу другого підпункту 4 пункту 2 змін, затверджених цією постановою, які набирають чинності через один рік з дня набрання нею чинності.

У даному спорі оскаржуються положення абзацу дев'ятого підпункту 4 пункту 2 "Змін, що вносяться до порядків, затверджених постановами Кабінету Міністрів України від 30 травня 2011 р. №594 і 615", затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 №333 "Про внесення змін до порядків, затверджених постановами Кабінету Міністрів України від 30 травня 2011 р. №594 і 615". Отже, оскаржувані положення набрали чинності 08.06.2018.

Відповідачем додано письмові докази: пояснювальну записку до проекту постанови Кабінету Міністрів України "Про внесення змін до порядків, затверджених постановами Кабінету Міністрів України від 30 травня 2011 р. №594 і 615" Міністра екології та природних ресурсів, зі змісту якої вбачається відсутність обґрунтування необхідності внесення змін, які оскаржують ПАТ "Укрнафта"; довідку про погодження проекту - без зауважень, із зауваженнями, які враховано та враховано частково; висновок Міністерства юстиції України за результатами правової експертизи, відповідно до якого застережень до оскаржуваних положень не висловлено; порівняльна таблиця; протокол узгодження позицій, в якому відсутні зауваження, узгодження щодо оскаржуваних положень; довідку щодо відповідності зобов'язанням України у сфері європейської інтеграції та права Європейського Союзу (aquis ЄС), де зазначено про неналежність проекту до сфер, правовідносини яких регулюються правом Європейського Союзу (aquis ЄС) та вирішуються на рівні законодавства України.

Відповідачем згідно з частинами шостою та сьомою статті 264 КАС України опубліковано оголошення про відкриття провадження в адміністративній справі №826/12323/18 в Офіційному віснику України від 21.08.2018 №64.

Вирішуючи спір, суд виходить з такого.

Відповідно до частини другої статті 254 КАС України право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб'єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт.

Представник позивача пояснила, що ПАТ "Укрнафта" є суб'єктом, до якого будуть застосовані оскаржувані положення постанови 25.04.2018 №333, оскільки товариством подано заяви до Держгеонадра для продовження строку дії дозволів, спори щодо розгляду яких перебувають на розгляді в адміністративних судах (справи №826/2623/18, №826/7249/18, 826/15869/17).

Суд вважає наведені доводи представника позивача достатніми для висновку про наявність права в ПАТ "Укрнафта" оскаржити відповідні положення постанови Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 №333.

Зі змісту оскаржуваних змін до пункт 14 "Порядку надання спеціальних дозволів на користування надрами" вбачається, що Держгеонадра надано повноваження в разі наявності у заявника, який звернувся із заявою для продовження строку дії дозволу, заборгованості зі сплати рентної плати за користування надрами включати до особливих умов дозволу вимогу щодо обмеженого розпорядження видобутими корисними копалинами на підставі статті 10 Закону України "Про нафту і газ" та статті 24 Кодексу України про надра.

Відповідно до статті 24 Кодексу України про надра (з наступними змінами та доповненнями) користувачі надр мають право: здійснювати на наданій їм ділянці надр геологічне вивчення, комплексну розробку родовищ корисних копалин та інші роботи згідно з умовами спеціального дозволу або угоди про розподіл продукції; розпоряджатися видобутими корисними копалинами, якщо інше не передбачено законодавством або умовами спеціального дозволу; здійснювати на умовах спеціального дозволу консервацію наданого в користування родовища корисних копалин або його частини; на першочергове продовження строку тимчасового користування надрами; користуватися додатковими правами, передбаченими угодою про розподіл продукції (пункти 1-5 частини першої); користувачі надр зобов'язані: використовувати надра відповідно до цілей, для яких їх було надано; забезпечувати повноту геологічного вивчення, раціональне, комплексне використання та охорону надр; забезпечувати безпеку людей, майна та навколишнього природного середовища; приводити земельні ділянки, порушені при користуванні надрами, в стан, придатний для подальшого їх використання у суспільному виробництві; надавати та оприлюднювати інформацію про загальнодержавні та місцеві податки і збори, інші платежі, а також про виробничу (господарську) діяльність, необхідну для забезпечення прозорості у видобувних галузях, відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України; виконувати інші вимоги щодо користування надрами, встановлені законодавством України та угодою про розподіл продукції (пункти 1-5 частини другої); права та обов'язки користувача надр виникають з моменту отримання спеціального дозволу на користування надрами, а в разі надання права користування надрами на умовах угод про розподіл продукції - з моменту набрання чинності такою угодою, якщо інше не передбачено цією угодою (частина третя); користувач надр (інвестор), який отримав спеціальний дозвіл на користування надрами та гірничий відвід (у разі його необхідності) або уклав угоду про розподіл продукції, має виключне право здійснювати в його межах користування надрами відповідно до цього спеціального дозволу та угоди про розподіл продукції. Будь-яка діяльність, пов'язана з користуванням надрами в межах гірничого відводу, може здійснюватися тільки за згодою користувача надр (інвестора), якому він наданий. Така згода або відмова в її наданні має бути надана протягом двадцяти календарних днів після отримання відповідного письмового запиту. У разі ненадання жодної відповіді протягом зазначеного часу така згода вважається наданою (частина четверта); у разі отримання інвестором за угодою про розподіл продукції відмови від користувача надр у наданні згоди на проведення робіт у межах гірничого відводу, наданого такому користувачу надр для видобутку корисних копалин, крім гірничих відводів для видобутку кам'яного та бурого вугілля, антрациту та залізних металічних руд, незалежно від підстав для такої відмови, таку згоду може бути надано спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади з промислової безпеки, охорони праці, державного гірничого нагляду та державного регулювання у сфері безпечного поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, за умови, що одночасне користування надрами кількома надрокористувачами в межах одного гірничого відводу не створить загрози життю і здоров'ю людей і не завдасть шкоди надрам та/або промисловим об'єктам, розміщеним у межах зазначеного гірничого відводу (частина п'ята).

Згідно зі статтею 10 Закону України "Про нафту і газ" від 12.07.2001 №2665-III право власності на природні ресурси нафти і газу, які знаходяться в межах території України, її територіальних вод та виключної (морської) економічної зони, належить Українському народу (частина перша); нафта і газ, видобуті користувачем нафтогазоносних надр і повернуті в надра для зберігання, технологічних цілей або запобігання їх знищенню, належать користувачу нафтогазоносними надрами, якщо інше не передбачено цим Законом або угодою про умови користування нафтогазоносними надрами; після закінчення строку дії спеціального дозволу на користування нафтогазоносними надрами державне майно, що було надане у користування власнику цього дозволу, повертається державі. Споруди, обладнання та інші активи, що були створені власником спеціального дозволу на користування нафтогазоносними надрами в процесі здійснення підприємницької діяльності в нафтогазовій галузі, є його власністю і після закінчення строку дії спеціального дозволу на користування нафтогазоносними надрами можуть використовуватися ним на власний розсуд.

Зміст наведених положень статті 24 Кодексу України про надра та статті 10 "Про нафту і газ" дає підстави для висновку, що ними не встановлено компетенції Уряду України надавати повноваження Держгеонадра включати до особливих умов дозволу вимогу щодо обмеженого розпорядження видобутими корисними копалинами відповідно в разі наявності у заявника, який звернувся із заявою для продовження строку дії дозволу, я к не передбачено підстав, за яких такі санкції можуть затосовуватись.

У відзиві та додаткових поясненнях зазначено, що повноваження для ухвалення оскаржуваних положень нормативно-правового акту надано Кабінету Міністрів України статтею 11 Кодексу України про надра, за частиною першою якої державне управління у галузі геологічного вивчення, використання і охорони надр здійснюють Кабінет Міністрів України, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони навколишнього природного середовища, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері геологічного вивчення та раціонального використання надр, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони праці, органи влади Автономної Республіки Крим, місцеві органи виконавчої влади, інші державні органи та органи місцевого самоврядування відповідно до законодавства України.

Також такі повноваження, за твердженням представника Уряду, передбачені статтею 16 Кодексу України про надра, відповідно до якої щодо окремих видів користування надрами чи окремих користувачів надр можуть встановлюватись певні обмеження, передбачені законодавством України.

На думку суду, наведені положення також не визначають повноважень Кабінету Міністрів України ухвалювати оскаржувані положення, а визначають можливість встановлення певних обмежень щодо окремих видів користування надрами чи окремих користувачів.

Статтею 6 Закону України "Про нафту і газ" встановлено, що: Верховна Рада України визначає основні напрями державної політики у нафтогазовій галузі та здійснює законодавче регулювання відносин у ній (частина перша); Кабінет Міністрів України та інші уповноважені на це органи виконавчої влади в межах повноважень, визначених законом, реалізують державну політику в нафтогазовій галузі та здійснюють управління нею (частина друга).

Компетенція Кабінету Міністрів України у галузі геологічного вивчення, використання і охорони надр визначена статтею 8 Кодексу України про надра, відповідно до якої до відання Кабінету Міністрів України у галузі геологічного вивчення, використання і охорони надр належить: реалізація державної політики у сфері регулювання гірничих відносин (пункт 1); здійснення державного контролю за геологічним вивченням, використанням та охороною надр, а також за утворенням та використанням техногенних родовищ і переробкою мінеральної сировини (пункт 2); визначення порядку діяльності органів виконавчої влади в галузі використання і охорони надр, координація їх діяльності (пункт 3); визначення порядку використання надр та їх охорони, розробки і затвердження відповідних стандартів, норм і правил (пункт 6); вирішення інших питань у галузі управління і контролю за використанням та охороною надр (пункт 16).

Згідно з частиною першою статті 14 Закону України "Про нафту і газ" спеціальні дозволи на користування нафтогазоносними надрами надаються переможцям аукціонів, крім випадків, визначених Кабінетом Міністрів України, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері геологічного вивчення та раціонального використання надр. Порядок проведення аукціонів з продажу спеціальних дозволів на користування надрами та порядок їх надання встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 4-1 Закону України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності" від 06.09.2005 №2806-IV порядок проведення дозвільної (погоджувальної) процедури, переоформлення та анулювання документів дозвільного характеру центральними органами виконавчої влади, їх територіальними органами встановлюється Кабінетом Міністрів України за поданням відповідного дозвільного органу, погодженим з уповноваженим органом, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України (абзац перший частини. Порядок проведення дозвільної (погоджувальної) процедури, переоформлення та анулювання документів дозвільного характеру, що законами України віднесено до повноважень органів місцевого самоврядування, встановлюється їх рішенням, а у випадках, передбачених законом, - на підставі типових порядків, затверджених Кабінетом Міністрів України.

Частиною восьмою статті 16 Кодексу України про надра встановлено, що переоформлення спеціальних дозволів на користування надрами, внесення до них змін, видача дублікатів, продовження терміну дії спеціальних дозволів на користування надрами, зупинення їх дії або анулювання, поновлення їх дії у разі зупинення здійснюються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері геологічного вивчення та раціонального використання надр у встановленому законодавством порядку.

З огляду на таке правове регулювання, можна дійти висновку, що Кабінет Міністрів України наділений повноваженнями ухвалювати нормативно-правові акти щодо порядку переоформлення (продовження) спеціальних дозволів. При цьому суд погоджується з твердженням представника відповідача, що такими нормативно-правовими актами повинні бути передбачені обмеження, які встановлені законодавством, у том числі й під час вирішення питання про продовження дії дозволів.

Відповідно до статті 56 Кодексу України про надра основними вимогами в галузі охорони надр є: забезпечення повного і комплексного геологічного вивчення надр; додержання встановленого законодавством порядку надання надр у користування і недопущення самовільного користування надрами; раціональне вилучення і використання запасів корисних копалин і наявних у них компонентів; недопущення шкідливого впливу робіт, пов'язаних з користуванням надрами, на збереження запасів корисних копалин, гірничих виробок і свердловин, що експлуатуються чи законсервовані, а також підземних споруд; охорона родовищ корисних копалин від затоплення, обводнення, пожеж та інших факторів, що впливають на якість корисних копалин і промислову цінність родовищ або ускладнюють їх розробку; запобігання необгрунтованій та самовільній забудові площ залягання корисних копалин і додержання встановленого законодавством порядку використання цих площ для інших цілей; запобігання забрудненню надр при підземному зберіганні нафти, газу та інших речовин і матеріалів, захороненні шкідливих речовин і відходів виробництва, скиданні стічних вод; додержання інших вимог, передбачених законодавством про охорону навколишнього природного середовища.

Частиною першою статті 57 Кодексу України про надра встановлені обмеження, які застосовуються в разі порушення вимог статті 56 та інших статей цього Кодексу. Зокрема, передбачено можливість обмеження користування надрами, тимчасова заборонена (зупинення) або припинення користування центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері геологічного вивчення та раціонального використання надр, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони праці, або іншим державним органом, уповноваженим на застосування таких заходів реагування, в порядку, встановленому законодавством.

Згідно зі статтею 26 Закону України "Про нафту і газ" дія спеціального дозволу на користування нафтогазоносними надрами може бути тимчасово зупинена центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері геологічного вивчення та раціонального використання надр, безпосередньо або за поданням органів державного гірничо-технічного, екологічного і санітарного контролю та органів місцевого самоврядування у разі: порушення користувачем нафтогазоносними надрами або уповноваженим ним виконавцем робіт умов спеціального дозволу на користування нафтогазоносними надрами або угоди про умови користування нафтогазоносними надрами; виникнення внаслідок виконання робіт, пов'язаних з користуванням нафтогазоносними надрами на ділянці, безпосередньої загрози життю чи здоров'ю працівників користувача нафтогазоносними надрами або населення; неодноразового порушення вимог законодавства щодо охорони довкілля і раціонального використання нафтогазоносних надр; виконання на наданій ділянці робіт, не обумовлених спеціальним дозволом на користування нафтогазоносними надрами, крім пошуків і розвідки нових покладів нафти і газу в межах ділянки. Відповідно є обґрунтованими твердження представника позивача, що обмеження прав надрокористувача в розпорядженні видобутими ним корисними копалинами за своїм змістом не є заходом щодо обмеження, тимчасової заборони або припинення права користування надрами, застосування якого може здійснюватися на підстав статті 57 Кодексу про надра центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері геологічного вивчення та раціонального використання надр, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони праці, або іншим державним органом. У той же час, повноважень обмежувати права надрокористувача, як власника видобутих корисних копалин, ні Закон України "Про нафту і газу", ні Кодекс про надра відповідачу не надає.

Отже, наведеними нормами встановлено повноваження відповідного державного органу обмежувати користування надрами в разі порушення положень Кодексу України про надра та у випадках передбачених статтею 26 Закону України "Про нафту і газ". Статтею 56 Кодексу України про надра та статтею 26 Закону України "Про нафту і газ" не передбачено таких підстав для обмеження користування надрами чи тимчасового зупинення дії спеціального дозволу як наявність заборгованості зі сплати рентної плати.

Статтею 14 Кодексу України про надра (види користування надрами) встановлено, що надра надаються у користування для: геологічного вивчення, в тому числі дослідно-промислової розробки родовищ корисних копалин загальнодержавного значення; видобування корисних копалин; будівництва та експлуатації підземних споруд, не пов'язаних з видобуванням корисних копалин, у тому числі споруд для підземного зберігання нафти, газу та інших речовин і матеріалів, захоронення шкідливих речовин і відходів виробництва, скидання стічних вод; створення геологічних територій та об'єктів, що мають важливе наукове, культурне, санітарно-оздоровче значення (наукові полігони, геологічні заповідники, заказники, пам'ятки природи, лікувальні, оздоровчі заклади та ін.); виконання робіт (здійснення діяльності), передбачених угодою про розподіл продукції; задоволення інших потреб.

Водночас оскаржуваною нормою постанови Кабінету Міністрів від 25.04.2018 №333 надано повноваження Держгеонадра включати до особливих умов дозволу вимогу щодо обмеженого розпорядження видобутими корисними копалинами, що не є користуванням надрами за змістом наведеної норми.

Обов'язок сплати рентної плати надрокористувачем передбачено статтею 28 Кодексу України про надра, за якою плата справляється за користування надрами в межах території України, її континентального шельфу і виключної (морської) економічної зони. Плата за користування надрами справляється у вигляді: рентної плати за користування надрами для видобування корисних копалин; рентної плати за користування надрами в цілях, не пов'язаних з видобуванням корисних копалин (частина друга). Рентна плата за користування надрами для видобування корисних копалин та рентна плата за користування надрами в цілях, не пов'язаних з видобуванням корисних копалин, встановлюються Податковим кодексом України (частина п'ята).

Відповідно підпункту 258.2.2 пункту 258.2 статті 258 Податкового кодексу України за фактами, які відбуваються протягом шести місяців, щодо невнесення, несвоєчасного внесення платником рентної плати сум податкових зобов'язань або невиконання платником податкових зобов'язань з рентної плати за користування надрами для видобування корисних копалин, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, порушує перед відповідним центральним органом виконавчої влади питання зупинення дії відповідного спеціального дозволу.

На думку суду, є обґрунтованими доводи позивача, що питання контролю справляння податків (порушення перед відповідним центральним органом виконавчої влади питання зупинення дії спеціального дозволу), виду застосованого засобу реагування (зупинення дії відповідного спеціального дозволу), притягнення платників податків до відповідальності у разі порушення законодавства про сплату податків та зборів (застосування фінансової відповідальності), в тому числі щодо сплати рентної плати за користування надрами та дії, які вчиняють контролюючі органи, в разі виявлення фактів такого порушення, вже в повній мірі врегульовані Податковим кодексом України (наприклад, ухвала Вищого адміністративного суду України в справі №826/15532/16).

Враховуючи викладене, суд погоджується з доводами представника позивача про відсутність підстав для встановлення Кабінетом Міністрів України оскаржуваними положеннями постанови від 25.04.2018 №333 повноваження Держгеонадра включати до особливих умов дозволу вимогу щодо обмеженого розпорядження видобутими корисними копалинами в разі наявності в надрокористувача заборгованості з рентної плати.

Враховуючи висновки суду щодо відсутності в статті 10 Закону України "Про нафту і газ" та статті 24 Кодексу України про надра, які зазначені як правова підстава для встановлення обмеження користування корисними копалинами в разі наявності заборгованості з рентної плати під час вирішення компетентним органом питання про продовження дії спеціального дозволу, положень, які б передбачали такі обмеження, відсутність таких положень в інших нормах цих нормативно-правових актів, помилковість доводів представника відповідача про наявність компетенції в Кабінету Міністрів України ухвалювати оскаржувані положення постанови від 25.04.2018 №333 на підставі статті 57 Кодексу України про надра, колегія суддів вважає обґрунтованими позовні вимоги про визнання протиправною (незаконним) та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 №333 "Про внесення змін до порядків, затверджених постановами Кабінету Міністрів України від 30.05.2011 №594 і 615" у частині, що стосується доповнення пункту 14 Порядку №615 після абзацу одинадцятого новим абзацом такого змісту: "У разі наявності у заявника, який звернувся із заявою для продовження строку дії дозволу, заборгованості зі сплати рентної плати за користування надрами до особливих умов дозволу включається вимога щодо обмеженого розпорядження видобутими корисними копалинами відповідно до статті 10 Закону України "Про нафту і газ" та статті 24 Кодексу України про надра."

При цьому судом враховано вимоги частини дев'ятої статті 254 КАС України, за якою суд може визнати нормативно-правовий акт протиправним (незаконним чи таким, що не відповідає правовому акту вищої юридичної сили) та нечинним повністю або в окремій його частині.

Згідно з частиною другою статті 265 КАС України нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. Відповідно вимога позивача визнати нечинним нормативно-правовий акт з дати прийняття є необґрунтованим. У даному випадку суд вважає, що встановлення моменту з, якого втрачає чинність нормативно-правовий акт є способом виконання рішення.

Щодо доводів представника відповідача про невідповідність Конституції України оскаржуваних положень постанови Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 №333, то суд зазначає, що за змістом пункту 1 частини першої статті 1 статті 254 КАС України до повноважень адміністративного суду віднесено вирішення питання щодо законності (крім конституційності) постанов та розпоряджень Кабінету Міністрів України. Отже, вирішення питання конституційності постанов Уряду України віднесено до повноважень Конституційного Суду України (стаття 150 Конституції України).

Однією з підстав позову зазначено невідповідність оскаржуваних положень постанови Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 №333 статті 1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права (пункт 1). Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів (пункт 2).

На думку суду, прийняття Кабінетом Міністрів України оскаржуваних положень постанови від 25.04.2018 №333 не становить втручання в права ПАТ "Укрнафта", гарантовані наведеною нормою, водночас обмеження дії дозволу на користування надрами шляхом заборони користуватися видобутими корисними копалинами становить майно в розумінні статті 1 Додаткового протоколу до Конвенції. Представник наголосив про невідповідність оскаржуваних положень постанови статті 1 Додаткового протоколу Конвенції щодо недопущення позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства й на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Наведена норма та практика Європейського суду з прав людини свідчить, що Держава наділена доволі широкими повноваженнями з встановлення обмежень, позбавлення права власності, однак такі обмеження мають бути передбачені законом.

Практикою Європейського суду з прав людини напрацьовано вимоги до поняття "закону", "згідно з законом". Зокрема, закон повинен бути якісний - чіткий та передбачуваний, яким установлено, в тому числі, межі та спосіб здійснення державою відповідного дискреційного повноваження, наявні процесуальні засоби захисту від свавілля.

Оскаржувані положення постанови Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 №333 не відповідають критерію встановлення меж дискреційного повноваження та наявності процесуальних засобів захисту від свавілля. Так, оскаржуваними положеннями постанови Уряду передбачено встановлення обмежень щодо користування видобутими корисним копалинами за наявності податкового боргу з рентної плати, проте не передбачено винятків з цього правила, наприклад, коли борг виник не з вини надрокористувача. Не встановлено окремої процедури оскарження відповідного рішення державного органу. Зазначене обмеження не відповідає критерію передбачуваності, позаяк обмеження запровадженні без встановлення перехідного періоду, незалежно від часу звернення із заявою для продовження строку дії дозволу, що включає ретроспективну дію нормативно-правового акту без обґрунтувань. Оскаржувані положення постанови Уряду не відповідають критерію чіткості "закону", оскільки не встановлено в якому об'ємі підлягають обмеженню право надрокористувача користуватися видобутими корисними копалинами, на який період може бути встановлене таке обмеження, способи практичної реалізації такого обмеження (вилучення корисних копалин, обов'язок реалізації копалин на аукціоні чи визначеним суб'єктам господарювання), не встановлено за якою процедурою вносяться зміни до дозволу, в разі погашення заборгованості, скасування рішень контролюючого органу про визначення податкового зобов'язання. Наведене також свідчить про відсутність чіткості в правовому регулюванні, внаслідок чого рішення про обмеження користування видобутими корисними копалинами може бути свавільним.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 3524,00 грн. (платіжне доручення від 02.08.2018 № 10883-П18).

Згідно з підпунктом 1 пункту 3 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір" від 08.07.2011 №3674-VI (в редакції, чинній на час подання позову) за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру, суб'єктом владних повноважень, юридичною особою або фізичною особою-підприємцем, сплачується судовий збір - 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Як убачається зі змісту позовних вимог, позивач просить визнати незаконною та скасувати постанову Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 №333 в частині та зобов'язати опублікувати резолютивну частину рішення. На думку суду, такі вимоги є пов'язаними, за які позивач зобов'язаний був сплатити судовий збір у розмірі 1762,00 грн. як за одну немайнову вимогу.

Оскільки позов задоволено повністю, судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1762,00 грн. підлягають присудженню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Кабінету Міністрів України.

Керуючись статтею 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним (незаконним) та нечинним абзац дев'ятий підпункту 4 пункту 2 "Змін, що вносяться до порядків, затверджених постановами Кабінету Міністрів України від 30 травня 2011 р. №594 і 615", затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2018 року №333 "Про внесення змін до порядків, затверджених постановами Кабінету Міністрів України від 30 травня 2011 р. №594 і 615" у частині внесення змін до пункту 14 Порядку надання спеціальних дозволів на користування надрами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 травня 2011 р. №615: "У разі наявності у заявника, який звернувся із заявою для продовження строку дії дозволу, заборгованості із сплати рентної плати за користування надрами до особливих умов дозволу включається вимога щодо обмеженого розпорядження видобутими корисними копалинами відповідно до статті 10 Закону України "Про нафту і газ" та статті 24 Кодексу України про надра.".

Визнані протиправними (незаконними) та нечинними положення абзацу дев'ятого підпункту 4 пункту 2 "Змін, що вносяться до порядків, затверджених постановами Кабінету Міністрів України від 30 травня 2011 р. №594 і 615", затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2018 року №333 "Про внесення змін до порядків, затверджених постановами Кабінету Міністрів України від 30 травня 2011 р. №594 і 615" - втрачають чинність з моменту набрання законної сили рішенням суду.

Зобов'язати Кабінет Міністрів України невідкладно опублікувати резолютивну частину рішення від 12 грудня 2018 року в справі №826/12323/18 в Офіційному віснику України - після набрання рішенням законної сили.

Стягнути на користь Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1762,00 грн. (одна тисяча сімсот шістдесят дві грн. 00 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Кабінету Міністрів України.

Позивач - Публічне акціонерне товариство "Укрнафта" (ідентифікаційний код 00135390, місцезнаходження: 04053, м. Київ, провулок Несторівський, будинок 3-5).

Відповідач - Кабінет Міністрів України (місцезнаходження: 01008, м. Київ, вулиця Грушевського, будинок 12/2).

Відповідно до статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Згідно зі статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Підпунктом 15.5 пункту 15 Розділу VII "Перехідні положення" передбачено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Повний текст рішення складено 12 лютого 2019 року.

Головуючий суддя В.А. Донець

Суддя Д.А. Костенко

Ю.Т. Шрамко