Справа № 826/8870/18
Суддя: Шейко Т.І.
Дата ухвалення: 2019-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

14 лютого 2019 року № 826/8870/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Шейко Т.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом

Державного геофізичного підприємства “Укргеофізика”

до

Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві

про

скасування податкового повідомлення-рішення

встановив:

Державне геофізичне підприємство “Укргеофізика” звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві, в якому просило скасувати податкове повідомлення-рішення від 23.03.2018 року №, прийняте відповідачем.

Заявлені вимоги мотивовані тим, що оскаржуване позивачем податкове-повідомлення рішення винесено на підставі акту від 05.03.2018 року №0372/26/15/14/01431989, складеного за результатами проведеної відповідачем фактичної перевірки кафе-їдальні позивача, відповідно до висновків якого встановлено порушення: пункту 1 статті 3 Закону України “Про застосування реєстратора розрахункових операцій (РРО) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг”; пункту 2.6 глави 2 “Положення правил ведення касових операцій у національній валюті в Україні”; пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 29.09.2010 року №878 “Про здійснення розрахунків за продані товари (надані послуги) із використанням платіжних засобів”.

Попри це, посилаючись на пункт 1.2 глави 1 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні та пункт 18 глави 2, чинної на момент проведення перевірки постанови Правління Національного банку України від 29.12.2017 року №148, за твердженням позивача, оприбуткування готівки може проводитися або через касову книгу, або через книгу обліку розрахункових операцій (КОРО), а оскільки на підприємстві позивача оприбуткування готівкової виручки від діяльності кафе-їдальні здійснювалось через касову книгу, про що свідчать записи в ній, відповідні касові ордери та фіскальні звітні чеки, які вклеювались в КОРО, позивач зазначає, що таким чином готівкові кошти були фактично оприбутковані в касу його відокремленого підрозділу.

Також, в обґрунтування позову позивач вказав на ту обставину, що постанова Правління Національного банку України від 15.12.2004 року №637, якою було затверджено Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні та посилання на пункт 2.6 глави 2 якого міститься у винесеному відповідачем податковому повідомленні-рішенні від 23.03.2018 року №, втратила чинність з 05.01.2018 року згідно постанови Правління Національного банку України від 29.12.2017 року №148.

Таким чином, враховуючи дату складення акту перевірки — 05.03.2018 року, на думку позивача, даний факт підтверджує неправомірність та безпідставність винесеного відповідачем податкового повідомлення-рішення від 23.03.2018 року №, оскільки згідно відповіді Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 22.03.2018 року №11816/10/16.15.14.0912, в якій зроблено посилання на лист Вищого адміністративного суду України від 24.11.2011 року №2198/11/13-11 “Щодо застосування штрафних санкцій за порушення податкового законодавства”, де зокрема зазначено, що правомірність поведінки особи, зокрема дотримання нею норм податкового законодавства, слід визначати із застосуванням законодавства, яке діяло на момент вчинення відповідних дій, або бездіяльності такої особи. У свою чергу заходи відповідальності, які можуть бути застосовані до особи порушника, слід визначати на підставі законодавства, яке є чинним на момент виявлення та застосування відповідних санкцій.

В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги та просив задовольнити позов.

Представник відповідача проти позову заперечив, зокрема з підстав, зазначених у поданому відзиві.

Заслухавши висловлені доводи та заперечення, враховуючи думку сторін та заявлене клопотання, подальший розгляд справи суд ухвалив завершити в порядку письмового провадження.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, Головним управлінням Державної фіскальної служби у місті Києві (надалі — ГУ ДФС у м. Києві) на підставі підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України, направлень від 06.02.2018 року №719/26-15-14-09 та №720/26-15-14-09, наказу ГУ ДФС у м. Києві від 30.01.2018 року №1537 проведено фактичну перевірку кафе Державного геофізичного підприємства “Укргеофізика” (надалі — ДГП “Укргеофізика”, Підприємство), за адресою: м. Київ, вул. С. Перовської, буд. 10.

За результатами проведеної фактичної перевірки встановлено порушення пункту 2.6 глави 2 постанови Правління Національного банку України від 15.12.2004 року №637 “Про затвердження Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні” (надалі — Положення №637), а саме: неоприбуткування готівкових коштів в книзі обліку розрахункових операцій на загальну суму 137949,15 грн.

Перевіркою встановлені факти неоприбуткування готівкових коштів в КОРО від 12.05.2017 року №р/5 на загальну суму 137949,15 грн., у період дії Положення №637. Так, з 19.07.2017 року по 04.01.2018 року (включно) суб’єкт господарювання не здійснив облік зазначених готівкових коштів в повній сумі їх фактичних надходжень в КОРО від 12.05.2017 року №р/5 на підставі фіскальних звітних чеків (Z-звітів) з №943 по №1036 (включно) на загальну суму 137949,15 грн. (відсутні записи в графах 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 10 розділу 2 КОРО).

Не погоджуючись з висновками, викладеними в акті фактичної перевірки від 05.03.2018 року за реєстраційним №0372/26/15/14/01431989, в частині порушення пункту 2.6 глави 2 Положення №637, позивачем подано заперечення від 13.03.2018 року №20-033 (вх. ГУ ДФС у м. Києві від 13.03.2018 року №14760/10).

У вказаному запереченні від 13.03.2018 року №20-033, з посиланням на відповідні норми Положення №637, позивачем зроблено висновок, що відсутність відомостей у КОРО про облік руху коштів за період з 19.07.2017 року по 04.01.2018 року в сумі 137949,15 грн. при їх фактичному оприбуткуванні свідчить про порушення порядку ведення КОРО, а не про неналежний облік надходження коштів за цей період та ухилення підприємства від оподаткування зазначеної суми, оскільки Підприємством щоденно проводились зняття Z-звітів та їх вклеювання в КОРО, оприбуткування готівкової виручки від діяльності кафе-їдальні здійснювалось через касову книгу, про що свідчать записи в ній та відповідні касові ордери, а відсутність ухилення від сплати податків Підприємством зафіксовано в податковому та бухгалтерському обліку підприємства і підтверджується в режимі реального часу надсиланням інформації з касового апарату до податкової інспекції.

Разом з тим, за результатами розгляду заперечення позивача від 13.03.2018 року №20-033 згідно відповіді ГУ ДФС у м. Києві від 22.03.2018 року №11816/10/26-15-14-09-12, висновки акта фактичної перевірки від 05.03.2018 року №0372/26/15/14/01431989, щодо порушення пункту 2.6 глави 2 Положення №637, було вирішено залишити без змін, а заперечення — без задоволення.

20.03.2018 року ГУ ДФС у м. Києві прийнято податкове повідомлення-рішення №, згідно якого на підставі акта перевірки від 05.03.2018 року №0372/26/15/14/01431989, підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України, абзацу третього статті 1 Указу Президента України “Про застосування штрафних санкцій за порушення норм регулювання обігу готівки” від 12.06.1995 року №436/95 у відношенні позивача застосована штрафна санкція у сумі 689745,75 грн. за неоприбуткування готівкових коштів у КОРО.

29.03.2018 року за №20-043 позивачем направлена скарга на податкове-повідомлення рішення ГУ ДФС у м. Києві від 23.03.2018 року, де зокрема позивач вказав на неправомірність даного податкового-повідомлення рішення у зв’язку з наведеними вище обґрунтуваннями, а саме що виявлене порушення (згідно акту перевірки) датовано 05.03.2018 року і податкове повідомлення-рішення, складене на підставі акту перевірки з посиланням на Положення №637, яке було затверджено постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 року №637, що втратила чинність з 05.01.2018 року, є неправомірним.

Попри це, згідно рішення Державної фіскальної служби України (надалі — ДФС України) від 02.05.2018 року №17562/6/99-99-11-03-01-25 про результати розгляду скарги податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у м. Києві від 23.03.2018 року № вирішено залишити без змін, а скаргу — без задоволення.

В обґрунтуваннях рішення ДФС України від 02.05.2018 року №17562/6/99-99-11-03-01-25 серед іншого містилось посилання на висновки Верховного суду України у постанові від 04.11.2015 року №21-3680а15 (825/554/15-а), згідно яких у випадку проведення готівкових розрахунків із застосуванням реєстратора розрахункових операцій оприбуткуванням готівки є відображення повної суми фактичних надходжень готівки у фіскальних звітних чеках РРО (даних РК) та здійснення обліку зазначених готівкових коштів у КОРО. Невиконання будь-якої з цих дій є порушенням порядку оприбуткування готівки, за яке встановлена відповідальність (абзац третій статті 1 Указу Президента України “Про застосування штрафних санкцій за порушенням норм з регулювання обігу готівки”).

Проте, не погоджуючись із вказаними вище рішеннями та відповідями органів Державної фіскальної служби позивач вирішив звернутись до суду з даним адміністративним позовом.

Вирішуючи спір, суд виходить з наступного.

У відповідності до абзацу першого статті 2 Закону України “Про Національний банк України” від 20.05.1999 року №679-XIV (надалі — Закон №679-XIV) Національний банк України (далі - Національний банк) є центральним банком України, особливим центральним органом державного управління, юридичний статус, завдання, функції, повноваження і принципи організації якого визначаються Конституцією України, цим Законом та іншими законами України.

Відповідно до статті 33 Закону №679-XIV та з метою удосконалення готівкових розрахунків Правлінням Національного банку України постановою від 15.12.2004 року №637 затверджено Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні (Положення №637), що визначає порядок ведення касових операцій у національній валюті України підприємствами (підприємцями), а також окремі питання організації банками роботи з готівкою.

Правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг визначає Закон України “Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг” від 06.07.1995 року №265/95-ВР (надалі — Закон №265/95-ВР) дія якого, згідно абзацу першого преамбули, поширюється на усіх суб’єктів господарювання, їх господарські одиниці та представників (уповноважених осіб) суб’єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції у готівковій та/або безготівковій формі.

За визначеннями, наведеними у статті 2 Закону №265/95-ВР реєстратор розрахункових операцій - пристрій або програмно-технічний комплекс, в якому реалізовані фіскальні функції і який призначений для реєстрації розрахункових операцій при продажу товарів (наданні послуг), операцій з купівлі-продажу іноземної валюти та/або реєстрації кількості проданих товарів (наданих послуг), операцій з приймання готівки для подальшого переказу. До реєстраторів розрахункових операцій відносяться: електронний контрольно-касовий апарат, електронний контрольно-касовий реєстратор, вбудований електронний контрольно-касовий реєстратор, комп’ютерно-касова система, електронний таксометр, автомат з продажу товарів (послуг) тощо; розрахункова операція - приймання від покупця готівкових коштів, платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо за місцем реалізації товарів (послуг), видача готівкових коштів за повернутий покупцем товар (ненадану послугу), а у разі застосування банківської платіжної картки - оформлення відповідного розрахункового документа щодо оплати в безготівковій формі товару (послуги) банком покупця або, у разі повернення товару (відмови від послуги), оформлення розрахункових документів щодо перерахування коштів у банк покупця; розрахунковий документ - документ встановленої форми та змісту (касовий чек, товарний чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) коштів, купівлі-продажу іноземної валюти, надрукований у випадках, передбачених цим Законом, і зареєстрований у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або заповнений вручну; розрахункова книжка - належним чином зброшурована та прошнурована книжка, зареєстрована в органах доходів і зборів, що містить номерні розрахункові квитанції, які видаються покупцям у визначених цим Законом випадках, коли не застосовуються реєстратори розрахункових операцій; книга обліку розрахункових операцій - прошнурована і належним чином зареєстрована в органах доходів і зборів книга, що містить щоденні звіти, які складаються на підставі відповідних розрахункових документів щодо руху готівкових коштів, товарів (послуг); фіскальний звітний чек - документ встановленої форми, надрукований реєстратором розрахункових операцій, що містить дані денного звіту, під час друкування якого інформація про обсяг виконаних розрахункових операцій заноситься до фіскальної пам’яті; контрольна стрічка - копії розрахункових документів послідовно сформованих реєстратором розрахункових операцій, що надруковані або створені в електронній формі таким реєстратором, а також копії фіскальних звітних чеків у разі створення контрольної стрічки в електронній формі;

Зобов’язання суб’єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу наведені у статті 3 Закону №265/95-ВР, зокрема, вказані суб’єкти зобов’язані: щоденно друкувати на реєстраторах розрахункових операцій (за виключенням автоматів з продажу товарів (послуг) фіскальні звітні чеки у разі здійснення розрахункових операцій; забезпечувати відповідність сум готівкових коштів на місці проведення розрахунків сумі коштів, яка зазначена в денному звіті реєстратора розрахункових операцій, а у випадку використання розрахункової книжки - загальній сумі продажу за розрахунковими квитанціями, виданими з початку робочого дня. Такі вимоги не поширюються на фізичних осіб - підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість.

Абзацом першим статті 8 Закону №265/95-ВР встановлено, що форма, зміст розрахункових документів, порядок реєстрації та ведення розрахункових книжок, книг обліку розрахункових операцій, а також форма та порядок подання звітності, пов’язаної із застосуванням реєстраторів розрахункових операцій або використанням розрахункових книжок, встановлюються органом доходів і зборів.

Наказом Міністерства фінансів України від 14.06.2016 року №547 затверджено Порядок реєстрації та ведення розрахункових книжок, книг обліку розрахункових операцій (надалі — Порядок №547).

Згідно пункту 1 Порядку №547 цей Порядок поширюється на усіх суб’єктів господарювання, їх господарські одиниці та представників (уповноважених осіб) суб’єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або безготівковій формі та використовують розрахункові книжки та книги обліку розрахункових операцій.

За визначенням пункту 3 Порядку №547 сума розрахунку - сума готівкових коштів, отримана від покупця за продані товари (послуги) або видана йому при поверненні товару (рекомпенсації послуги, прийнятті цінностей під заставу, виплаті виграшів у державні лотереї та в інших випадках), або сума безготівкових коштів у разі застосування платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо.

Порядок реєстрації та ведення книг обліку розрахункових операцій наведений у розділі 2 Порядку №547.

Відповідно до приписів пунктів 1, 3, 6 глави 1 розділу 2 Порядку №547 суб’єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, зобов’язані зареєструвати книги обліку розрахункових операцій (далі - книги ОРО).

Книга ОРО реєструється на кожний РРО або, якщо згідно із законодавством розрахунки можуть проводитися без застосування РРО, на окрему господарську одиницю.

Книга ОРО повинна бути прошнурована, послідовно пронумерована та мати належним чином установлені засоби контролю, щоб унеможливити розшнурування книги ОРО або вилучення її аркушів без порушення цілісності засобу контролю.

Порядок ведення книг обліку розрахункових операцій визначений у главі 4 розділу 2 Порядку №547.

Так, згідно пункту 6 глави 4 розділу 2 Порядку №547 використання книги ОРО, зареєстрованої на РРО, передбачає: наявність книги ОРО на місці проведення розрахунків, де встановлено РРО; підклеювання фіскальних звітних чеків до відповідних сторінок книги ОРО; щоденне виконання записів (у разі здійснення розрахункових операцій) про рух готівки та суми розрахунків, при цьому дані за сумами, отриманими від покупців (клієнтів), та дані за сумами, виданими покупцям (клієнтам), записуються окремо; у разі виходу з ладу РРО чи відключення електроенергії - здійснення записів за обліком розрахункових квитанцій; ведення обліку ремонтів, робіт з технічного обслуговування, а також перевірок конструкції та програмного забезпечення РРО у відповідному розділі книги ОРО.

Відповідно до пункту 8 глави 4 розділу 2 Порядку №547 у разі роздрукування на РРО протягом робочого дня декількох фіскальних звітних чеків усі вони вклеюються у відповідну книгу ОРО, записи в розділі 2 книги ОРО робляться за кожним фіскальним звітним чеком окремо. Якщо фіскальний звітний чек містить дані про операції службового внесення та службової видачі коштів, графи 3, 4 розділу 2 книги ОРО можна не заповнювати.

За бажанням суб’єкта господарювання у графах 5-10 розділу 2 книги ОРО, зареєстрованої на РРО, можна створювати додаткові графи для зазначення сум розрахунків, суми податку на додану вартість, суми акцизного податку або іншого податку (збору) та виданих при поверненні товару коштів, які отримані (видані) з використанням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо. Крім того, у цьому розділі книги ОРО на РРО або в книзі ОРО на господарську одиницю можна виконувати додаткові записи, що підсумовують дані за розрахунками за день чи за місяць.

Наказом Міністерства фінансів України від 21.01.2016 року №13 затверджено Положення про форму та зміст розрахункових документів (надалі — Положення №13), Порядку подання звітності, пов’язаної із використанням книг обліку розрахункових операцій (розрахункових книжок), форми №ЗВР-1 Звіту про використання книг обліку розрахункових операцій (розрахункових книжок).

За визначенням пункту 2 Положення №13 фіскальний номер - сформований відповідно до встановлених правил унікальний номер реєстратора розрахункових операцій, книги обліку розрахункових операцій, який надається органом державної фіскальної служби при реєстрації відповідного засобу обліку розрахункових операцій.

Згідно акту фактичної перевірки від 05.03.2018 року на Підприємстві позивача зареєстровано реєстратор розрахунковий операцій за фіскальним № з книгою обліку розрахунковий операцій на реєстратор розрахункових операцій від 12.05.2017 року №Р/5.

Статтею 15 Закону №265/95-ВР встановлено, що контроль за додержанням суб’єктами господарювання порядку проведення розрахунків за товари (послуги), інших вимог цього Закону здійснюють органи доходів і зборів шляхом проведення фактичних та документальних перевірок відповідно до Податкового кодексу України.

Згідно пункту 7.3 Положення №637 відповідальність за дотримання порядку ведення операцій з готівкою покладається на підприємців, керівників підприємств. Особи, які винні в порушенні порядку ведення операцій з готівкою, притягуються до відповідальності в установленому законодавством України порядку.

У разі виявлення порушень установленого порядку ведення операцій з готівкою органи державної податкової служби України застосовують до порушників штрафні санкції на підставі подання органів контролю згідно з законодавством України.

Особлива увага під час перевірки має приділятися встановленню повноти та своєчасності оприбуткування в касах готівкових надходжень, одержаних підприємством (за реалізовану продукцію, продані товари, виконані роботи, надані послуги і за позареалізаційні операції тощо) (пункт 7.12 Положення №637).

Вимоги до організації готівкових розрахунків наведені у главі 2 Положення №637.

Так, згідно приписів пункту 2.6 вказаної глави Положення №637 уся готівка, що надходить до кас, має своєчасно (у день одержання готівкових коштів) та в повній сумі оприбутковуватися.

У разі проведення готівкових розрахунків із застосуванням РРО або використанням РК оприбуткуванням готівки є здійснення обліку зазначених готівкових коштів у повній сумі їх фактичних надходжень у книзі обліку розрахункових операцій на підставі фіскальних звітних чеків РРО (даних РК).

Суми готівки, що оприбутковуються, мають відповідати сумам, визначеним у відповідних касових (розрахункових) документах.

Статтею 1 Указу Президента України “Про застосування штрафних санкцій за порушенням норм з регулювання обігу готівки” від 12.06.1995 року №436/95 (надалі — Указ №436/95) установлено, що у разі порушення юридичними особами всіх форм власності, фізичними особами - громадянами України, іноземними громадянами та особами без громадянства, які є суб’єктами підприємницької діяльності, а також постійними представництвами нерезидентів, через які повністю або частково здійснюється підприємницька діяльність, норм з регулювання обігу готівки у національній валюті, що встановлюються Національним банком України, до них застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу, зокрема за неоприбуткування (неповне та/або несвоєчасне) оприбуткування у касах готівки - у п’ятикратному розмірі неоприбуткованої суми.

Як вже було зазначено раніше, в своїх обґрунтуваннях позивач посилається на визначення, наведене у пункті 1.2 глави 1 Положення №637, а саме що оприбуткування готівки - це проведення підприємствами і підприємцями обліку готівки в касі на повну суму її фактичних надходжень у касовій книзі, книзі обліку доходів і витрат, книзі обліку розрахункових операцій, а тому робить висновок про наявність альтернативи, згідно з якою відповідне оприбуткування готівки може бути проведено через касову книгу або через книгу ОРО.

Також зазначає, що на підприємстві позивача вказане оприбуткування здійснювалось саме через касову книгу, а щоденно отримані фіскальні звітні чеки вклеювались в книгу ОРО.

Однак, суд зазначає, що процитованими вище приписами Положення №637 визначено порядок ведення касових операцій у національній валюті України.

Зокрема, відповідними пунктами встановлено, що уся готівка, яка надходить до кас, має своєчасно (у день одержання готівкових коштів) та в повній сумі оприбутковуватися.

Оприбуткуванням готівки в касах підприємств, які проводять готівкові розрахунки з оформленням їх касовими ордерами і веденням касової книги, є здійснення обліку готівки в повній сумі її фактичних надходжень у касовій книзі на підставі прибуткових касових ордерів.

У разі проведення готівкових розрахунків із застосуванням РРО або використанням РК оприбуткуванням готівки є здійснення обліку зазначених готівкових коштів у повній сумі їх фактичних надходжень у книзі обліку розрахункових операцій на підставі фіскальних звітних чеків РРО (даних РК).

При цьому, за вимогами Порядку №547 використання книги ОРО, зареєстрованої на РРО, передбачає, у тому числі, щоденне виконання записів (у разі здійснення розрахункових операцій) про рух готівки та суми розрахунків.

Колегією суддів Вищого адміністративного суду України в ухвалі від 06.12.2011 року №К-58853/09 була висловлена правова думка, що наявність роздрукованого фіскального чеку є належним підтвердженням повного та своєчасного оприбуткування готівки, відображена в ньому сума грошових коштів внесена до фіскальної пам’яті касового апарату.

Зі змісту вказаної ухвали від 06.12.2011 року №К-58853/09 убачається, що в даному судовому процесі було встановлено, що на момент перевірки в книзі обліку розрахунку операцій позивача були в наявності всі роздруковані щоденні фіскальні звіти РРО із зазначенням суми коштів оприбуткованих через РРО, що підтверджується підписами перевіряючи на фіскальних звітах. Однак, зазначені у звітах суми не були додатково записані на іншій сторінці книги обліку.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку що позивачем фактично було порушено вимоги порядку ведення книги обліку розрахункових операцій, а не пункт 2.6 “Положення про ведення касових операцій в національній валюті в Україні”.

Попри це, згідно висновків колегії суддів Київського апеляційного адміністративного суду викладених в постанові від 06.03.2018 року №810/2967/17, у разі проведення готівкових розрахунків з оформленням їх касовими ордерами і веденням касової книги відповідно до вимог Положення №637 оприбуткуванням готівки є сукупність таких дій: фіксація повної суми фактичних надходжень готівки у касових ордерах та відображення на їх підставі готівки у касовій книзі. У випадку проведення готівкових розрахунків із застосуванням РРО оприбуткуванням готівки є відображення повної суми фактичних надходжень готівки у фіскальних звітних чеках РРО (даних РК) та здійснення обліку зазначених готівкових коштів у КОРО.

Невиконання будь-якої з цих дій є порушенням порядку оприбуткування готівки, за яке встановлена відповідальність (абзац третій статті 1 Указу №436/95).

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постановах від 01.04.2014 року (справа №21-54а14) та від 04.11.2015 року (справа №21-3680а15).

Слід звернути увагу, що відповідно до згаданої постанови Верховного Суду України від 04.11.2015 року у справі №21-3680а15 колегія суддів вважала, що заява про перегляд оскаржуваного рішення Вищого адміністративного суду України підлягала задоволенню з тих підстав, що у справі, яка розглядалась, Вищий адміністративний суд України погодився з висновками судів попередніх інстанцій про те, що, незважаючи на формальне порушення порядку ведення КОРО та норми пункту 2.6 “Положення про ведення касових операцій в національній валюті в Україні”, мета правового регулювання вказаної норми, а саме облік надходження готівки до каси підприємства, була досягнута.

Водночас у справі, у рішенні суду касаційної інстанції яке додано до заяви, як зазначено колегією суддів, цей суд дійшов висновку про те, що процедура оприбуткування готівки в касах полягає не лише в роздрукуванні фіскального чека, а і своєчасному здійсненні запису в КОРО на підставі Z-звіту.

Аналіз наведених рішень суду касаційної інстанції дав підстави вважати, що цей суд неоднаково застосував зазначену норму права.

Таким чином, вирішуючи питання про усунення розбіжностей у застосуванні судом касаційної інстанції одних і тих самих норм права у подібних правовідносинах, колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України висловлена вищенаведена правова позиція стосовно обов’язковості виконання приписів Положення №637 у сукупності, задля належного виконання порядку оприбуткування готівки, а тому, на думку суду за таких обставин суди першої, апеляційної та касаційної інстанцій неправильно застосували норми матеріального права щодо спірних правовідносин і всі постановлені у справі рішення підлягали скасуванню.

У даній справі встановлено, що позивачем порушено законодавчо встановлений порядок ведення книги ОРО, а саме не здійснено облік руху коштів за період з 19.07.2017 року по 04.01.2018 року в сумі 137949,15 грн. через невнесення відповідних записів у спеціально відведених графах книги ОРО.

При цьому, суд не може взяти до уваги твердження позивача про те, що посилання відповідача на пункт 2.6 Положення №637 у винесеному ним податковому повідомленні-рішенні від 23.03.2018 року № є неправомірним через втрату чинності 05.01.2018 року постанови Правління Національного банку України від 15.12.2004 року №637, якою затверджене дане положення, оскільки при проведенні фактичної перевірки Підприємства позивача у відношенні останнього відповідачем було застосовано законодавство, що діяло на момент вчинення позивачем відповідних дій, або бездіяльності, зокрема відповідні норми Положення №637, яке було чинним, у тому числі з 19.07.2017 року по 04.01.2018 року (включно), коли позивачем, як суб’єктом господарювання не було здійснено облік коштів на загальну суму 137949,15 грн. в повній сумі їх фактичних надходжень в КОРО від 12.05.2017 року №р/5 на підставі фіскальних звітних чеків (Z-звітів) з №943 по №1036 (включно).

У той же час, при винесенні оскаржуваного у даній справі податкового повідомлення-рішення від 23.03.2018 року №, відповідачем у відношенні позивача застосовано законодавство, яке було чинним на момент виявлення та, відповідно, застосування даних штрафних санкцій, а саме визначено відповідальність згідно абзацу третього частини першої статті 1 чинного Указу №436/95.

Вказане кореспондується з наведеною відповіддю ГУ ДФС у м. Києві від 22.03.2018 року №11816/10/16.15.14.0912 з посиланням на лист Вищого адміністративного суду України від 24.11.2011 року №2198/11/13-11 “Щодо застосування штрафних санкцій за порушення податкового законодавства”.

Тому, підсумовуючи наведене та враховуючи викладену правову позицію Верховного Суду України, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог стосовно скасування податкового повідомлення-рішення від 23.03.2018 року №, прийнятого Головним управлінням Державної фіскальної служби у місті Києві.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб’єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно частини першої, частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач виконав покладений на нього вказаною статтею обов’язок.

Таким чином, позовні вимоги Державного геофізичного підприємства «Укргеофізика» є необгрунтованими, а відтак задоволенню не підлягають.

Керуючись статтями 2, 77, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва –

в и р і ш и в:

У задоволенні позову Державного геофізичного підприємства “Укргеофізика” до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві — відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, встановлені статтями 295 – 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.І. Шейко