Справа № 820/1992/17
Суддя: Золотніков Олександр Сергійович
Дата ухвалення: 2019-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2019 року

м. Київ

Справа № 820/1992/17

Провадження № 11-1078апп18

ВеликаПалата Верховного Суду у складі:

головуючого Князєва В. С.,

судді-доповідача Золотнікова О. С.,

суддів Антонюк Н. О., Бакуліної С. В., Британчука В. В., Гудими Д. А., Кібенко О. Р., Лобойка Л. М., Лященко Н. П., Прокопенка О. Б., Рогач Л. І., Саприкіної І. В., Ситнік О. М., Ткачука О. С., Уркевича В. Ю., Яновської О. Г.,

за участю секретаря судового засідання - Мамонової І. В.,

учасники справи:

представник відповідача - Васильєв Є. О.,

представник третьої особи - Шевердін М. М.,

розглянула в судовому засіданні касаційні скарги приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу - державного реєстратора Трубнікової Інни Олександрівни (далі - Нотаріус) та Товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «Трейдопс» на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 20 липня 2017 року (суддя Біленський О. О.) та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 09 листопада 2017 року (судді Григоров А. М., Подобайло З. Г., Тацій Л. В.) у справі за позовом ОСОБА_6 до Нотаріуса, треті особи: ТОВ «Інформація 2017» (раніше - ТОВ «Трейдопс»), ТОВ «Аренком», про визнання протиправними дій та скасування рішень і

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2017 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до Нотаріуса, в якому просив:

- визнати протиправними дії відповідача з внесення 01 липня 2016 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна запису про припинення обтяження нерухомого майна, а саме нежитлового приміщення АДРЕСА_1 (далі - спірне приміщення), індексний номер рішення про припинення обтяження 30263391;

- визнати протиправними дії Нотаріуса з внесення 01 липня 2016 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису № 15220147 про реєстрацію за ТОВ «Трейдопс» права власності на об'єкт нерухомого майна - спірне приміщення;

- скасувати рішення відповідача від 01 липня 2016 року № 30263391 про державну реєстрацію припинення обтяження нерухомого майна - спірного приміщення;

- скасувати рішення Нотаріуса від 01 липня 2016 року № 30292591 про державну реєстрацію за ТОВ «Трейдопс» права власності на об'єкт нерухомого майна - спірне приміщення.

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_6 зазначив, що з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна дізнався про те, що 01 липня 2016 року Нотаріус як державний реєстратор неправомірно вніс запис про скасування запису про обтяження щодо об'єкта нерухомого майна - спірного приміщення, а в подальшому безпідставно вніс запис про реєстрацію права власності на це приміщення за ТОВ «Трейдопс». Позивач вважає, що рішення Нотаріуса про зняття обтяження та подальшу державну реєстрацію права власності на приміщення за ТОВ «Трейдопс» є незаконними та протиправними з огляду на невідповідність вимогам чинного на час їх прийняття законодавства, що регулює питання державної реєстрації права власності, й такими, що порушують його права, а отже, підлягають скасуванню. Зокрема, на дату прийняття відповідачем оскаржуваних рішень про зняття обтяження та державну реєстрацію права власності арешт нерухомого майна, який було накладено на підставі ухвали Голосіївського районного суду м. Києва від 02 червня 2015 року у справі № 752/1344/13-ц, не був скасований. Отже, реєстрація права власності проведена за наявності відповідного обтяження - арешту такого нерухомого майна.

Харківський окружний адміністративний суд постановою від 20 липня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 09 листопада 2017 року, позов задовольнив.

Не погодившись із рішеннями судів попередніх інстанцій, Нотаріус і ТОВ «Трейдопс» подали касаційні скарги, в яких, серед іншого зазначили, що спір між органом державної влади та/або органом місцевого самоврядування (суб'єктом владних повноважень) як суб'єктом публічного права та суб'єктом приватного права - фізичною особою, в якому управлінські дії суб'єкта владних повноважень спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав фізичної особи, не вважається публічно-правовим і розглядається в порядку цивільного судочинства, оскільки у такому випадку виникає спір про цивільне право, незважаючи на те, що у спорі бере участь суб'єкт публічного права, а спірні правовідносини врегульовані нормами цивільного та адміністративного права.

На підставі викладеного, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, відповідач у своїй касаційній скарзі просить скасувати оскаржувані судові рішення та прийняти нове рішення - про відмову в задоволенні позовних вимог.

ТОВ «Трейдопс» у поданій касаційній скарзі просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування рішення Нотаріуса від 01 липня 2016 року про державну реєстрацію припинення обтяження нерухомого майна - спірного приміщення відмовити, а в частині позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення Нотаріуса від 04 липня 2017 року про державну реєстрацію за ТОВ «Трейдопс» права власності на вказане нежитлове приміщення провадження закрити.

Вищий адміністративний суд України ухвалами від 04 та 05 грудня 2017 року відкрив касаційне провадження в цій справі.

15 грудня 2017 року розпочав роботу Верховний Суд і набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», яким Кодекс адміністративного судочинства України (далі - КАС України) викладено в новій редакції.

Підпунктом 4 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України в редакції згаданого Закону передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У березні 2018 року цю справу передано на розгляд Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду ухвалою від 18 вересня 2018 року передав цю справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду відповідно до частини шостої статті 346 КАС України, а саме у зв'язку з оскарженням учасником справи судового рішення з підстав порушення правил предметної юрисдикції.

Велика Палата Верховного Суду ухвалою від 02 жовтня 2018 року прийняла та призначила цю справу до касаційного розгляду в судовому засіданні.

Позивач відзивів на касаційну скаргу не надіслав, у судове засідання суду касаційної інстанції не з'явився.

У судовому засіданні 22 січня 2019 рокупредставники відповідача та третьої особи підтримали касаційні скарги та просили скасувати оскаржувані судові рішення й закрити провадження в адміністративній справі.

Заслухавши суддю-доповідача, виступи учасників справи, перевіривши матеріали справи, наведені в касаційних скаргах доводи, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про наявність підстав для їх часткового задоволення.

Суди попередніх інстанцій установили, що Голосіївський районний суд м. Києва, розглянувши цивільну справу № 752/13440/13-ц за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8, третя особа - Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку (далі - ОСББ) «Замок на Паньківській», рішенням від 10 грудня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_6 задовольнив частково: визнав приміщення загальною площею 52,6 кв. м, яке знаходиться в крайній лівій частині першого поверху будинку АДРЕСА_1, - допоміжним приміщенням; зобов'язав ОСОБА_8 усунути перешкоди у користуванні цим приміщенням шляхом виселення.

Під час розгляду цієї справи Голосіївський районний суд м. Києва задовольнив клопотання представника ОСОБА_6 про вжиття заходів забезпечення позову та ухвалою від 02 червня 2015 наклав арешт на спірне приміщення.

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 83601511, сформованої 28 березня 2017 року, вбачається, що 12 червня 2015 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було внесено запис про обтяження № 10018931, вид обтяження: арешт нерухомого майна, опис предмета обтяження: приміщення АДРЕСА_1.

Апеляційний суд м. Києва рішенням від 12 квітня 2016 року рішення суду першої інстанції скасував та прийняв нове - про відмову в задоволенні позову. Під час прийняття рішення судом апеляційної інстанції питання скасування забезпечення позову не вирішувалось.

Голосіївський районний суд м. Києва ухвалою від 07 червня 2016 року (справа № 752/6072/16-ц) скасував заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою цього суду від 02 червня 2015 року, якою в порядку забезпечення позову ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8, третя особа - ОCББ «Замок на Паньківській», про визнання приміщення допоміжним та зобов'язання вчинити дії накладено арешт на нежитлове приміщення АДРЕСА_2, загальною площею 58,9 кв. м, яке належить на праві власності ОСОБА_8

01 липня 2016 року Нотаріус як державний реєстратор на підставі ухвали Голосіївського районного суду м. Києва від 07 червня 2016 року (справа № 752/6072/16-ц) прийняв рішення про припинення обтяження на спірне приміщення та вніс запис до відповідного розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про припинення обтяження.

Цього ж дня Нотаріус прийняв рішення та вніс до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про реєстрацію за ТОВ «Трейдопс» права власності на спірне приміщення. Підставою виникнення права власності зазначено протокол загальних зборів учасників ТОВ «Трейдопс» від 05 серпня 2015 року № 3, акт оцінки вартості та приймання-передачі майна.

З протоколу загальних зборів учасників ТОВ «Трейдопс» від 05 серпня 2015 року № 3 вбачається, що загальними зборами прийнято рішення про вступ ОСОБА_8 до складу учасників цього товариства з передачею спірного приміщення в якості внеску до статутного капіталу.

29 вересня 2015 року між ОСОБА_8 і ТОВ «Трейдопс» підписано акт оцінки вартості та приймання-передачі майна, згідно з якими спірне приміщення прийнято ТОВ «Трейдопс» як вклад учасника до статутного капіталу.

Вважаючи, що відповідач здійснив реєстрацію за третьою особою права власності на об'єкт нерухомого майна за наявності відповідного обмеження - арешту нерухомого майна, ОСОБА_6 звернувся до суду з цим позовом.

Обставини справи її учасники під сумнів не ставлять.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_6, Харківський окружний адміністративний суд, з висновками якого погодився й Харківський апеляційний адміністративний суд, керувався тим, що Нотаріус як державний реєстратор безпідставно припинив відповідне обтяження та, як наслідок, відповідно до вимог пункту 6 частини першої статті 24 Закону України від 01 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» зобов'язаний був відмовити у державній реєстрації прав та їх обтяжень. Саме наявність запису про арешт майна є перешкодою для здійснення державним реєстратором реєстраційних дій до того часу, поки таке обмеження не буде зняте в установленому законом порядку.

Розглядаючи справу по суті заявлених позовних вимог, суди першої та апеляційної інстанцій керувалися тим, що спір у цій справі є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів.

Проте такий висновок не ґрунтується на правильному застосуванні норм процесуального права.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободвід 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно із частиною другою статті 2 КАС України(тут і далі - у редакції, чинній на час постановлення судами попередніх інстанцій рішень) до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцієючи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

На підставі пункту 7 частини першої статті 3 КАС Українисуб'єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до частини другої статті 4 КАС Україниюрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Пунктом 1 частини другої статті 17 КАС Українивизначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Наведені норми узгоджуються з положеннями статей 2, 4 та 19 КАС України (у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року), якими визначено завдання та основні засади адміністративного судочинства, зміст публічно-правового спору та справи, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких закономустановлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб'єктний склад. Участь суб'єкта владних повноважень є обов'язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб'єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб'єктів владних повноважень.

Як установлено матеріалами справи, виникнення спірних правовідносин обумовлено незгодою позивача з рішенням Нотаріуса про державну реєстрацію припинення обтяження нерухомого майна, а саме спірного приміщення, та, як наслідок, реєстрації права власності за ТОВ «Трейдопс» на це нерухоме майно.

Отже, виникнення спірних правовідносин обумовлено незгодою позивача з правомірністю набуття третьою особою у справі права власності на об'єкт нерухомого майна, що стало підставою для оскарження реєстрації права власності на це майно.

Тобто предметом розгляду в цій справі є законність набуття особою права власності на нерухоме майно, що свідчить про приватноправовий, а не публічно-правовий характер спірних правовідносин.

За правилами пункту 1 частини першої статті 15 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції, чинній на час постановлення судами першої та апеляційної інстанцій рішень, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно зі статтею 16 ЦК України до способів захисту цивільних прав та інтересів належить, зокрема, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси (частина перша статті 21 ЦК України).

Отже, якщо порушення своїх прав особа вбачає в наслідках, спричинених рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов'язані з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Оскільки позовні вимоги заявлені ОСОБА_6 на захист порушеного, на його думку, права власності на нежитлове приміщення, а на підставі оскаржуваного рішення суб'єкта владних повноважень у третьої особи виникло речове право, правомірність набуття якого оспорюється позивачем, то цей спір стосується приватноправових відносин і не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а має вирішуватися судами за правилами ЦПК України.

Аналогічну правову позицію викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 вересня, 30 жовтня та 13 листопада 2018 року у справах № 806/1641/17 (провадження № 11-696апп18), № 809/973/14 (провадження № 11-858апп18) та № 809/649/14 (провадження № 11-859апп18) відповідно.

При цьому визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі з обов'язком суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій, бездіяльності чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін. Суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції.

За нормами частини третьої статті 3 КАС України (тут і далі - у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

На підставі пункту 5 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і закрити провадження у справі у відповідній частині.

За правилами частини першої статті 354 КАС України суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку повністю або частково і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі у відповідній частині з підстав, встановлених статтями 238, 240 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, визначених статтею 19 цього Кодексу, є обов'язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів касаційної скарги.

Оскільки суди першої та апеляційної інстанцій розглянули справу з порушенням правил юрисдикції адміністративних судів, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про наявність підстав для скасування судових рішень із закриттям провадження у справі.

Керуючись статтями 341, 344, 349, 354, 356, 359 КАС України, Велика Палата Верховного Суду

ПОСТАНОВИЛА:

1. Касаційні скарги приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу - державного реєстратора Трубнікової Інни Олександрівни та Товариства з обмеженою відповідальністю «Трейдопс» задовольнити частково.

2. Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 20 липня 2017 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 09 листопада 2017 року скасувати, а провадження у справі закрити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Князєв

Суддя-доповідач О. С. Золотніков

Судді: Н. О. Антонюк О. Б. Прокопенко

С. В. Бакуліна Л. І. Рогач

В. В. Британчук І. В. Саприкіна

Д. А. Гудима О. М. Ситнік

О. Р. Кібенко О. С. Ткачук

Л. М. Лобойко В. Ю. Уркевич

Н. П. Лященко О. Г. Яновська