Справа № 520/1744/18     
Суддя: Димерлій О.О.
Дата ухвалення: 2019-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2019 р.м.ОдесаСправа № 520/1744/18

П'ятий апеляційний адміністративний суд у складі:

доповідача, судді: Димерлія О.О.

суддів: Кравченка К.В., Єщенка О.В.

за участю секретаря Сінчі А.Ю.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради, третя особа - Управління Державної казначейської служби України в Одеській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов'язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди, -

УСТАНОВИВ:

У лютому 2018 року ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1.) звернувся з даним позовом до суду та, з урахування уточнень, просив суд визнати протиправною бездіяльність Одеської міської ради, яка полягає в ухиленні від прийняття рішення на пленарному засіданні сесії Одеської міської ради, яка відбулася 04.10.2017 року про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу у приватну власність ОСОБА_1 безоплатно (кадастровий номер НОМЕР_1 площею 0,1 га за адресою: АДРЕСА_1 для будівництва жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), зобов'язати Одеську міську раду затвердити проект землеустрою щодо відведення зазначеної земельної ділянки та передачу її у приватну власність ОСОБА_1 - без внесення даного питання до порядку денного на чергову сесію Одеської міської ради; встановити строк та зобов'язати Одеську міську раду протягом місяця з дня набрання рішенням суду законної сили затвердити проект землеустрою щодо відведення зазначеної земельної ділянки та передачу її у приватну власність ОСОБА_1; стягнути з Одеської міської ради через Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області моральну шкоду в розмірі 25000 грн. заподіяну позивачу протиправною бездіяльністю відповідача.

В обґрунтування позовних вимог зазначено про те, що на виконання рішення суду у справі №520/2239/17 від 12.12.2017 року Департаментом комунальної власності Одеської міської ради позивачу надана відповідь щодо підготовки проекту рішення Одеської міської ради «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу громадянину ОСОБА_1 у приватну власність вищевказаної земельної ділянки та направлення його до постійної комісії з питань землеустрою та земельних правовідносин для внесення на чергову сесію.

Однак, проект рішення розглянутий на пленарних засіданнях 08.02.2017 року, 04.10.2017 року та не набрав необхідної кількості голосів депутатів Одеської міської ради. При цьому, постановою Київського районного суду м. Одеси від 10.10.2016 року у справі 520/5836/16-а, яка залишена без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 21.12.2016 року, визнано протиправним та скасовано рішення Одеської міської ради від 27.04.2016 року №629-VІІ та зобов'язано Одеську міську раду у встановленому земельним законодавством України порядку затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачі її у приватну власність ОСОБА_1 зазначеної земельної ділянки. Таким чином, відповідач повинен прийняти рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, однак такі дії не вчиняє, а тому суд має зобов'язати відповідача вчинити такі дії без внесення даного питання до порядку денного на чергову сесію та стягнути з відповідача маральну шкоду.

За наслідками розгляду зазначеної справи Одеським окружним адміністративним судом 22 жовтня 2018 року прийнято рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відмовляючи у позові судом вказано що позовні вимоги направлені на досягнення результатів, передбачених ст. 267 КАС України не підлягають розгляду в порядку позовного провадження як новий позов, оскільки судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах повинен розглядатись в порядку ст. 267 КАС України.

Не погоджуючись із постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що прийняте із порушенням норм матеріального права, з неповним з'ясуванням обставин справи, та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі з підстав, наведених у позові.

Також ОСОБА_1 зазначає, що він звертається до суду не з приводу виконання рішення суду, а з приводу бездіяльності, яка полягає у не голосуванні на підставі звернення ОСОБА_1 у відповідності до Закону України"Про звернення громадян" про внесення на чергову сесію та затвердження проекту землеустрою щодо відведення та передачі у приватну власність позивачу безоплатної земельної ділянки.

У відзиві на зазначену апеляційну скаргу відповідач просить залишити зазначену апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Суд апеляційної інстанції заслухав суддю-доповідача, розглянув та обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив матеріали справи та вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Перевіряючи повноту з'ясування судом першої інстанції обставин справи та правильність застосування правових норм, апеляційний суд звертає увагу на таке.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що постановою Київського районного суду м. Одеси від 10.10.2016 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 21.12.2016 року, у справі № 520/5836/16-а зобов'язано Одеську міську раду у встановленому земельним законодавством України порядку затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачі її у приватну власність ОСОБА_1 земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_1, площею 0,1 га за адресою: АДРЕСА_1, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) (а.с.51-57).

З листа Управління державної виконавчої служби Відділу примусового виконання рішень Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 22.06.2018 року №09.1-5290 вбачається, що на виконанні у Відділі перебувало виконавче провадження № 53246304 з примусового виконання зазначеної постанови. 09.02.2018 року державним виконавцем Відділу винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 11 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», копії якої направлено сторонам виконавчого провадження та разом з оригіналом виконавчого документа до Київського районного суду м. Одеси (а.с. 82).

Однак, незважаючи на це, до теперішнього часу питання про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачі її у приватну власність ОСОБА_1 земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_1, площею 0,1 га за адресою: АДРЕСА_1, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) міською радою не вирішено.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Рисовський проти України» (№ 29979/04) визнав низку порушення пункту 1 статті 6 Конвенції, статті 1 Першого протоколу до Конвенції та статті 13 Конвенції у справі, пов'язаній із земельними правовідносинами; в ній також викладено окремі стандарти діяльності суб'єктів владних повноважень, зокрема, розкрито елементи змісту принципу «належного урядування».

Принцип «належного урядування», зокрема, передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовний спосіб. При цьому, на них покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливості уникати виконання своїх обов'язків.

Крім того, в рішеннях Європейського суду з прав людини склалася практика, яка підтверджує, що дискреційні повноваження не повинні використовуватися свавільно, а суд повинен контролювати рішення, прийняті на підставі реалізації дискреційних повноважень, максимально ефективно (рішення у справі «Hasan and Chaush v. Bulgaria» № 30985/96).

Позивач в позові зазначає про протиправну бездіяльність відповідача, яка полягає в ухиленні від прийняття рішення на пленарному засіданні сесії Одеської міської ради, яка відбулася 04.10.2017 року про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу її у приватну власність ОСОБА_1, однак така бездіяльність стосується не виконання рішення суду, про яке зазначено вище.

Як встановлено судом апеляційної інстанції та підтверджено матеріалами справи, Одеська міська рада всупереч вимогам статі 118 Земельного кодексу України не розглянула по суті заяву позивача про затвердження проекту землеустрою та не прийняла з цього приводу жодного рішення, тобто ухиляється від виконання своїх повноважень.

Суд також застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Як зазначив Конституційний Суд України в своєму рішенні від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13).

На цій підставі адміністративні суди, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим статтею 2 КАС України критеріям, не можуть втручаються у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

За таких обставин, враховуючи тривале не вирішення питання міською радою про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу у приватну власність ОСОБА_1 чи відмову у такому затвердженні , для забезпечення більш ефективного захисту прав позивача апеляційний суд вважає за необхідне вийти за межі вимог апеляційної скарги, визнати бездіяльність протиправною та зобов'язавши Одеську міську раду прийняти остаточне рішення про затвердження або про відмову у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 .

Стосовно позовних вимог про стягнення з Одеської міської ради моральної шкоди в розмірі 25000 грн. апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Разом з тим, судам слід надати оцінку тому, чим саме підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, у чому саме полягає вина заподіювача та інші обставини, що мають значення для вирішення спору в цій частині.

Для відшкодування шкоди обов'язково необхідна наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинно-наслідкового зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 30 січня 2018 року в справі № 804/2252/14/

Позовні вимоги про стягнення моральної шкоди позивач пов'язує з заподіянням протиправною бездіяльністю відповідача у вигляді ухилення від прийняття рішення на пленарному засіданні сесії Одеської міської ради, яка відбулася 04.10.2017 року про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу у приватну власність ОСОБА_1 безоплатно земельної ділянки (кадастровий номер НОМЕР_1 площею 0,1 га за адресою: АДРЕСА_1 для будівництва жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка).

Однак, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 не надав належних доказів заподіяння йому моральної шкоди та не обґрунтував грошову оцінку такої шкоди, тому суд апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для відшкодування моральної шкоди.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам по справі, допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального права призвели до неправильного вирішення справи, а тому, у відповідності до ст. 317 КАС України, оскаржене рішення підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови суду про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1.

Керуючись ст. ст. 243, 310, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2018 року - скасувати та прийняти нове рішення суду.

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Одеської міської ради щодо неприйняття остаточного рішення за заявою ОСОБА_1 "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1".

Зобов'язати Одеську міську раду прийняти остаточне рішення про затвердження або про відмову у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1".

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 15.02.2019 року.

Головуючий суддя Димерлій О.О.
Судді Кравченко К.В. Єщенко О.В.