Справа № 810/3812/18
Суддя: Вівдиченко Тетяна Романівна
Дата ухвалення: 2019-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 810/3812/18 Головуючий у 1 інстанції: Терлецька О.О.
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача Суддів За участю секретаряВівдиченко Т.Р. Файдюка В.В. Чаку Є.В. Борейка Д.Е.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_5 до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області про зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області, в якому просив: - визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо не нарахування та не виплати позивачу компенсації втрати частини доходів, у зв'язку з порушенням строків виплати пенсії за період з 01.01.2016 р. по 31.01.2018 р. ; зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області розрахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2018 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_5 компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків виплати пенсії за період з 01.01.2016 р. по 31.01.2018 р. Зобов'язано Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області розрахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів, у зв'язку з порушенням строків виплати пенсії за період з 01.01.2016 р. по 31.01.2018 р.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області звернувся з апеляційною скаргою, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт зазначає, що основною умовою для виплати громадянину передбаченою статтею 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушення термінів їх виплати» є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів.

18 січня 2019 року до Шостого апеляційного адміністративного суду від позивача - ОСОБА_5 надійшов відзив на апеляційну скаргу, яким підтримує позицію суду першої інстанції.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, учасників процесу, які з'явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, постановою Яготинського районного суду Київської області від 09.11.2017 р. по справі № 382/1541/17, (яка набрала законної сили 18.12.2017 р.), визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області щодо не проведення ОСОБА_5 перерахунку пенсії з 1 січня 2016 року, відповідно до Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їх сімей" № 900 від 23 грудня 2015 року, ст. 63 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", постанов Кабінету Міністрів України № 988 від 11 листопада 2015 року "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції", № 947 від 18 листопада 2015 року "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 9 березня 2006 року № 268"; зобов'язано Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області здійснити ОСОБА_5 перерахунок та виплату його пенсії, відповідно до Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їх сімей" № 900 від 23 грудня 2015 року, ст. 63 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", постанов Кабінету Міністрів України № 988 від 11 листопада 2015 року "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції", № 947 від 18 листопада 2015 року "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 9 березня 2006 року № 268" та довідки Ліквідаційної комісії ГУ МВС України в Київській області № П- 352 від 20.10.2017 про розмір грошового забезпечення, починаючи з 01 січня 2016 року, з урахуванням вже виплачених коштів.

Листом від 09.01.2018 р. №2461/Ш-01 Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області повідомило позивача, що, відповідно до постанов Київського апеляційного адміністративного суду та Яготинського районного суду Київської області, буде проведено доплату в розмірі 43433,59 грн. та буде виплачено у лютому місяці 2018 року разом з пенсією. Також, Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області надало розрахунок на доплату пенсії, починаючи з 01.01.2016 р. по 31.01.2018 р. включно, за кожний місяць вказуючи заборгованість. Факт виплати суми боргу у лютому місяці 2018 року підтверджено випискою з карткового рахунку виданої Головним управлінням по м. Києву та Київській області АТ Ощадбанк.

14 травня 2018 позивач звернувся із заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області, на підставі Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів, у зв'язку з порушенням строку їх виплати», щодо виплати компенсації за втрату частини доходу, у зв'язку з тим, що пенсія була перерахована і виплачена невчасно, в сумі 6 756,20 грн., відповідно до розрахунку проведеного, на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159, «Порядку проведення компенсації громадянам втрати грошових доходів, у зв'язку з порушенням термінів їх виплати».

Листом від 01.06.2018 р. №1758/Ш-01 Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області повідомило позивача про те, що рішення судів виконано та підстав для проведення виплати компенсації за втрату частини доходів відсутні.

Оскільки дану компенсацію не було проведено до цього часу, позивач звернувся з вищевказаним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-ІV), яка регламентує виплату пенсій за минулий час, передбачено, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. При цьому компенсація втрати частини пенсії у зв'язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Питання, пов'язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" №2050-111 (далі по тексту - Закон №2050-111) та Порядком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159 (далі по тексту - Порядок №159) " проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати.

Відповідно до статей 1 та 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушення термінів їх виплати», підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Таким чином, дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата).

Згідно пункту 2 «Порядку проведення компенсації громадянам втрати грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159, компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 01.01.2001 року. Також в силу п.3 даного порядку, компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: зокрема, пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат).

Основною умовою для виплати громадянину передбаченої статтею 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів узв'язку з порушенням строків їх виплати» є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). Компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Як зазначалося, 14 травня 2018 р. позивач звернувся із заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області, на підставі Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строку їх виплати», щодо виплати компенсації за втрату частини доходу, у зв'язку з тим, що пенсія була перерахована і виплачена невчасно.

Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області листом від 01.06.2018 р. №1758/Ш-01 повідомило позивача про те, що рішення судів виконано та підстав для проведення виплати компенсації за втрату частини доходів відсутні.

Однак, факт того, що Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області протиправно не перерахувало пенсію позивачу з 01.01.2016 р., не здійснило належні нарахування та виплати суми перерахунку, встановлений постановою Яготинського районного суду Київської області від 09.11.2017 р. по справі 382/1541/17 яка набрала законної сили.

Основною умовою для виплати громадянину, передбаченої ст. 46 Закону №1058-ІV, ст.2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушення термінів їх виплати» та постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159 компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів, у тому числі пенсії. При цьому, компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією, у даному випадку - органом пенсійного фонду, добровільно чи на виконання судового рішення.

Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом України у постанові від 18 листопада 2014 року у справі № 21-518а14,згідно якої, основною умовою для виплати громадянину компенсації заст.46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», ст.2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, є порушенням встановлених строків виплати нарахованих доходів. При цьому компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією в даному випадку (Головним Управлінням Пенсійного Фонду України в Київській області) добровільно чи на виконання рішення суду.

Отже, зміст і правова природа спірних правовідносин, у розумінні положень статей 1-3 Закону №2050-ІІІ, окремих положень Порядку №159 дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів, у зв'язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.

Аналогічного правового висновку дійшла колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постановах від 11 липня 2017 року №21-2003а16, від 3 липня 2017 року справа №521/940/17, від 24 січня 2019 року по справі №159/1615/17.

Відповідно до ч.1 ст. 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України, висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

З самого визначення поняття пенсії слідує, що ці виплати здійснюються на постійній основі, один раз на місяць протягом невизначеного періоду часу.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції звертає також увагу на те, що, згідно ст. 46 Конституції України, пенсія є одним із видів соціального захисту, право на яке громадянину гарантується.

Оскільки нараховані та виплачені позивачу суми пенсії за минулий час є тим доходом, що не був отриманий з вини Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, позивач має право на компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з несвоєчасним отриманням щомісячних пенсійних виплат, донарахованих і виплачених на підставі рішення суду.

Слід зазначити, що приписи ч.2 ст.46 Закону №1058-ІV застосовуються у урахуванням норм ст.3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушення термінів їх виплати», згідно якої сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться), а тому вірним є висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог шляхом зобов'язання Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області розрахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків виплати пенсії за період з 01.01.2016 р. по 31.01.2018 р.

Доводи апелянта про те, що ним своєчасно виплачено пенсію на виконання рішення суду є безпідставними, оскільки компенсація, передбачена Законом №2050-ІІІ, виплачується у разі порушення строків виплати доходу (перерахованої пенсії), а не виконання рішення суду. Оскільки вказані кошти нараховані в результаті перерахунку пенсії та відновлення прав позивача, порушених при виплаті пенсії у меншому розмірі, вказана сума є доходом в розумінні ст.2 Закону №2050-ІІІ.

Решта доводів та заперечень апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_5 та наявність правових підстав для їх задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

При цьому, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 250,315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-329 КАС України.

Суддя-доповідач Судді Вівдиченко Т.Р. Файдюк В.В. Чаку Є.В.
Повний текст постанови виготовлено 18.02.2019 року.