Справа № 420/5364/18
Суддя: Марин П. П.
Дата ухвалення: 2019-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/5364/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2019 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Марина П.П.,

за участю секретаря Станкової О.Ф.

за участю сторін:

від позивача - не з'явився;

від відповідача - ОСОБА_1 (за довіреністю).

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративний позов ОСОБА_2 до Суворовського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Одесі про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_2 до Суворовського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Одесі, в якому позивач просить скасувати рішення Суворовського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі від 30 липня 2018 року №94 та зобов'язати Суворовське об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Одесі здійснити призначення ОСОБА_2 пенсії за віком як матері інваліда з дитинства.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що має право на призначення дострокової пенсії за віком як матері інваліда з дитинства. Проте 30.07.2018 року Суворовським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України в м. Одесі було прийнято рішення №94 про відмову в призначенні пенсії за віком як матері інваліда з дитинства, оскільки, за підрахунками, в позивача наявний страховий стаж лише 11 років 1 місяць 4 дні, в той час, як п.3 ч.1 ст.115 Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» вимагається не менше 15 років. Позивач вважає відмову у призначенні пенсії за віком як матері інваліда з дитинства незаконною, оскільки на її переконання її страховий стаж сукупно складає 17 років та 19 днів, що дає право на призначення пенсії за віком як матері інваліда з дитинства. Вказаний страховий стаж позивач обґрунтовує тим, що за період роботи на посаді керівника гуртка по класу фортепіано до Палацу культури ім. І. Франка, а саме з 05.09.1986 року по 08.10.1993 року включно, страховий стаж складає 7 років, 1 місяць, 3 дні. З ІНФОРМАЦІЯ_3 року по 08.09.1997 рік включно (час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше, ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку) страховий стаж складає 3 роки. Згідно даних, що містяться в системі персоніфікованого обліку, до мого страхового стажу включено період з 01.01.2005 по 31.12.2005 рік, що складає 12 місяців страхового стажу. Відповідно за період коли позивач доглядала дитину-інваліда з дитинства, а саме з 22 вересня 2004 року по 8 вересня 2010 року, на момент, коли ОСОБА_3 виповнилось 16 років, страховий стаж складає - 5 років 11 місяців 16 днів.

Представником Суворовського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Одесі надано до суду відзив на позов (а.с.56-57), відповідно до якого відповідач вважає позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. В обґрунтування своєї позиції представник відповідача зазначає, що Управлінням 30.07.2018 року прийнято Рішення №94 про відмову у призначенні пенсії за віком відповідно до п.3 Прикінцевих положень Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" у зв'язку з відсутністю необхідного страхового стажу роботи 15 років. В наявності страхового стажу роботи 11 років 1 місяць 4 дні. До страхового стажу не зараховано час догляду за дитиною-інвалідом з 08.09.1997 року по 08.09.2001 року, оскільки позивачем по справі до Управління не було надано документів що засвідчують перебування на інвалідності ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, у період з 08.09.1997 року по 08.09.2001 року (вперше встановлено інвалідність 22.09.2004 року), що передбачено п.10 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній. А отже, Управління не порушувало прав, свобод та інтересів позивача, а діяло лише на підставі норм діючого законодавства України.

Представником відповідача 07.02.2019 року надано до суд пояснення (а.с.98-100), в який останній зазначає, що відповідно до медичного висновку №2444 про дитину-інваліда віком до 16 років (додається) ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 року вперше визнана дитиною-інвалідом до 16 років 22.09.2004 року. З урахуванням наведеного, оскільки ОСОБА_4 вперше визнана дитиною-інвалідом до 16 років - 22.09.2004, підстав для зарахування до страхового стажу позивача час догляду за інвалідом І групи або дитиною-інвалідом віком до 16 рокуів період з 08.09.1997 по 08.09.2001 немає, оскільки до заяви про призначення пенсії не було надано документів, що засвідчують перебування на інвалідності (для інвалідів І групи і дітей-інвалідів) за період з 1997-2003 роки, що передбачено п.10 Порядку №637. Тобто Порядком №637 визначені умови які дають підстави для зарахування до страхового стажу роботи саме час догляду за дитиною-інвалідом віком до 16 років.

Представником позивача 07.02.2019 року надано до суду додаткові пояснення (а.с.90-92), в яких представник зазначає, що за період коли ОСОБА_2 доглядала дитину-інваліда з дитинства, а саме з 08.09.1997 року по 08.09.2010 року (ОСОБА_3 виповнилось 16 років) страховий стаж складає 13 років. Факт догляду за донькою ОСОБА_2 та те, що ОСОБА_3 перебувала на її утриманні підверджується актом опитування свідків, пенсійним посвідченням, випискою з акту огляду в МСЕК та консультативним висновком ВКК обласної дитячої клінічної лікарні. Оригінал виписки із рішення ЛКК №537 міститься в Суворовському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України в місті Одесі. Це підтверджується і рішенням Суворовського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Одесі. Діагноз зазначений у вищевказаному документі підтверджується також Консультативним висновком ЛКК обласної дитячої клінічної лікарні №12 від 14.02.2018 року. Крім того, стосовно довідки до акту огляду медико-соціальної експертної комісії №804400, то Алеляційним судом було дано їй оцінку. Зокрема в Постанові суду від 26 червня 2018 року вказано: «ОСОБА_3 визнана інвалідом з дитинства, що підтверджується довідкою ВКК №537 та довідкою акту МСЕК серії 10 ААВ №804400 від 22 серпня 2014 року (III група інвалідності з дитинства, надана безстроково). Стосовно Посвідчення серії НОМЕР_6, то його копія була надана для підтвердження перебування ОСОБА_3 на інвалідності у відповідності до Постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного Трудового стажу для підтвердження пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній».

Ухвалою суду від 22.10.2018 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою суду від 11.06.2018 року здійснено перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження.

Під час судового засідання 08.02.2019 року позивач та представник позивача підтримали позовні вимоги та просили позов задовольнити в повному обсязі, а представник відповідача заперечувала з підстав наведених у відзиві та просила відмовити у задоволенні позовних вимог.

В судовому засіданні 08.02.2019 року, судом, керуючись положеннями ст.250 КАС України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини та факти, якими обґрунтовувалися вимоги, перевіривши їх доказами, суд встановив наступні факти та обставини.

ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 є матір'ю ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 (а.с.40).

Відповідно до довідки ЛКК №537 (а.с.16) та довідки до акту МСЕК серії 10 ААВ №804400 від 22.08.2014 року (а.с.17) ОСОБА_4 визнано інвалідом з дитинства, встановлено безстроково ІІІ групу інвалідності.

Позивач, 07.03.2017 року, звернулась до Суворовського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі із заявою про призначення дострокової пенсії за віком як матері інваліда з дитинства (а.с.34).

До вказаної заяви позивачем додано на ступні документи: ксерокопію паспорта та ідентифікаційного номеру; ксерокопія трудової книжки серія НОМЕР_4; ксерокопія диплому про навчання серія НОМЕР_3; ксерокопія свідоцтва про народження дитини серія НОМЕР_2; ксерокопія свідоцтва про укладання шлюбу серія НОМЕР_5; виписка із рішення ВКК від 06.12.2016 №537.

Суворовським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України в м.Одесі відмовлено позивачу у призначенні дострокової пенсії за віком як матері інваліда з дитинства.

В подальшому, позивач оскаржила вказану відмову до суду.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 26.06.2018 року зобов'язано Суворовське об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Одесі повторно розглянути заяву ОСОБА_2 про призначення пенсії за віком як матері інваліда з дитинства.

На виконання постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 26.06.2018 року Суворовським об'єднаним УПФУ в м.Одесі повторно розглянуто заяву позивача від 07.03.2017 року щодо призначення пенсії за віком.

За результатом розгляду заяви позивача від 07.03.2017 року Суворовським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України в м.Одесі, 30.07.2018 року прийнято рішення №94, яким позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком оскільки у позивача відсутній необхідний страховий стаж роботи 15 років. В наявності страхового стажу роботи 11 років 1 місяць 4 дні. До страхового стажу не зараховано період з 08.09.1997 року по 08.09.2001 року, оскільки у зазначений період ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, не була визнана дитиною інвалідом. ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 вперше встановлено інвалідність 22.09.2004 року.

У своєму рішенні про відмову в призначенні пенсії за віком пенсійний орган обґрунтував посиланням на положення Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», (ч.5 ст.45 та п.3 розділу XV Прикінцевих положень Закону). Також, у своєму рішенні про відмову відповідач вказав, що п.10 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній затвердженого постановою КМУ від 12.08.1993 року №637 передбачено, що час догляду за дитиною-інвалідом віком до 16 років, а також пенсіонером, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду встановлюються на підставі: акта обстеження фактичних обставин здійснення догляду, та документів, що засвідчують перебування на інвалідності (для інвалідів І групи і дітей-інвалідів) і вік (для престарілих і дітей інвалідів).

Судом також досліджено надані до матеріалів справи трудову книжку позивача (а.с.13-14), акт допиту свідків (а.с.19), консультативний висновок ЛКК обласної дитячої клінічної лікарні від 14.02.2018 року №12 (а.с.20), листи ГУ ПФУ в Одеській області від 11.07.2017 року №11442/02 (а.с.45) та №8928/04 від 27.07.2017 року, лист Суворовського ОУПФУ в м.Одесі від 18.07.2017 року №1672/04 (а.с.47), лист Департаменту праці та соціальної політики ОМР від 25.07.2017 року №14-02/4921 (а.с.49).

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями ст.46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

В свою чергу в п.6 ч.1 ст.92 Конституції України зазначено, що основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Згідно з ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначено Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року №1058-IV(далі Закон №1058-IV).

Відповідно до ст.26 Закону №1058-IV (в редакції чинній на момент подання позивачем заяви) особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

Згідно з абз.4 п.3 розділу XV Прикінцевих положень Закону №1058-IV жінки, які народили п'ятеро або більше дітей і виховали їх до шестирічного віку, і матері інвалідів з дитинства, які виховали їх до цього віку, мають право на призначення дострокової пенсії за віком після досягнення 50 років та за наявності не менше 15 років страхового стажу. При цьому до числа інвалідів з дитинства належать також діти-інваліди віком до 16 років.

Пунктом «є» ст.56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що до стажу роботи зараховується також час догляду за інвалідом I групи або дитиною-інвалідом віком до 16 років, а також за пенсіонером, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду.

Отже, аналіз вищенаведених норм законодавства говорить про те, що час догляду за дитиною-інвалідом з дитинства зараховується до стажу роботи.

Згідно з ч.4 ст.24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року №22-1 затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (далі - Порядок №22-1).

Розділом ІІ Порядку №22-1 передбачені документи, необхідні для призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший.

При призначенні пенсії з певними особливостями, зокрема пенсії матері інваліда з дитинства, яка виховали її до шестирічного віку подається також документи, які засвідчують особливий статус особи, зокрема документи про народження дитини, виховання її до шестирічного віку, про визнання дитини заявника інвалідом з дитинства або дитиною-інвалідом (при призначенні пенсії згідно з абзацом четвертим пункту 3 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону) (абз.8, п.п.5 п.2.1 Розділу ІІ Порядку №22-1 ).

Відповідно до п.2.17 Порядку №22-1 при призначенні пенсій жінкам, які народили п'ятеро або більше дітей і виховали їх до шестирічного віку, матерям інвалідів з дитинства, які виховали їх до шестирічного віку, а також, у разі відсутності матері або за її згодою, чоловікам, які здійснювали виховання п'ятьох або більше дітей чи дитини-інваліда, факт народження дитини встановлюється на підставі свідоцтва про народження, а її виховання до зазначеного віку - на підставі свідоцтва про народження чи паспорта дитини. У разі смерті дитини подається свідоцтво про смерть.

Визнання особи інвалідом з дитинства або дитиною-інвалідом засвідчується випискою з акта огляду в МСЕК, медичним висновком закладів охорони здоров'я, посвідченням одержувача допомоги, довідкою органу, що призначає допомогу, про період призначення допомоги. У разі якщо дитина визнана дитиною-інвалідом після досягнення шестирічного віку або інвалідом з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку, надається відповідно висновок лікарсько-консультаційної комісії про те, що вона мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку, та/або висновок МСЕК про можливість настання інвалідності до досягнення особою 18-ти років (висновок про час настання інвалідності) (п.2.18 Порядку №22-1).

Судом встановлено, що відповідно до виписки з рішення ЛКК №537 від 06.12.2016 року ОСОБА_3 має медичні показання для присвоєння їй статусу дитини-інваліда до 6-річного віку (а.с.16).

Довідкою до акту огляду МСЕК серія 10ААВ №204400 від 07.09.2016 року підтверджується ІІІ група інвалідності ОСОБА_3 (а.с.17).

Відповідно до консультативного висновку ЛКК обласної дитячої клінічної лікарні від 14.02.2018 року №12 захворювання ОСОБА_3 привело до інвалідності, мало місце до шестирічного віку та надає право на визнання ОСОБА_3 дитиною-інвалідом з дитинства (а.с.20).

Отже, численними довідками та медичним висновком встановлено, що ОСОБА_3 є дитиною інвалідом з дитинства. Таким чином, на підставі встановлених обставин, суд приходить до висновку, що дитина позивачки є дитиною-інвалідом з дитинства.

Суд зазначає, що суттю спірних правовідносин є не зарахування позивачу до страхового стажу періоду з 08.09.1997 року по 08.09.2001 року, оскільки у зазначений період ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, не була визнана дитиною інвалідом.

У відзиві на позов та поясненням представник відповідача, в обґрунтування не зарахування вищезазначеного періоду до страхового стажу позивача, посилається на п.10 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній затвердженого постановою КМУ від 12.08.1993 року №637 (далі Порядку №637).

Відповідно до п.10 Порядку №637 час догляду за інвалідом I групи, дитиною-інвалідом віком до 16 років, а також пенсіонером, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, встановлюється на підставі:

- акта обстеження фактичних обставин здійснення догляду;

- документів, що засвідчують перебування на інвалідності (для інвалідів I групи і дітей-івалідів) і вік (для престарілих і дітей-інвалідів).

Суд наголошує, що факт догляду ОСОБА_2 за донькою, яка є інвалідом ОСОБА_3 перебувала на її утриманні підтверджується актом опитування свідків від 29.03.2017 року КП ЖСК «Пересепський» (а.с.19).

Документами, які підтверджують перебування на інвалідності, можуть бути виписка із акта огляду медико-соціальної експертної комісії, медичні висновки, пенсійне посвідчення, посвідчення одержувача допомоги або довідка органів прані та соціального захисту населення або Пенсійного Фонду та інші документи.

Як вбачається з матеріалів справи, медичним висновком №2444 від 22.09.2004 року про дитину-інваліда віком до 16 років ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 визнано дитиною-інвалідом до 16 років.

Проте відповідач вважає, що так, як ОСОБА_4 визнано дитиною-інвалідом лише 22.09.2004 року, то період з 08.09.1997 року по 08.09.2001 року не може зарахуватись позивачу до страхового стажу.

Суд звертає увагу, що консультативним висновком ВКК обласної дитячої клінічної лікарні від 14.02.2018 року №12 захворювання ОСОБА_3 привело до інвалідності, мало місце до шестирічного віку та надає право на визнання ОСОБА_3 дитиною-інвалідом з дитинства. Тобто, вказаним висновком, ОСОБА_3 визнана дитиною-інвалідом з дитинства. При цьому, весь час, з народження (ІНФОРМАЦІЯ_3 року) позивач здійснювала догляд за своєю донькою, що встановлено судом та не заперечується відповідачем. Отже, з вищенаведених обставин та норм законодавства можна зробити висновок, що вимоги, які є необхідними для призначення позивачу пенсії за віком як матері інваліда з дитинства дотримано.

Суд вважає позицію відповідача стосовно не зарахування позивачу до страхового стажу періоду з 08.09.1997 року по 08.09.2001 року, оскільки у зазначений період ОСОБА_4, не була визнана дитиною інвалідом, помилковою, адже за такого розуміння та трактування законодавства, норма на підставі якої позивачу надається право на призначення пенсії за віком як матері інваліда з дитинства втрачає своє значення. В свою чергу, час догляду за дитиною-інвалідом судом встановлено та відповідачем не заперечується. Передбачена законодавцем можливість зарахувати до стажу роботи час догляду за дитиною-інвалідом віком до 16 років надана з ціллю забезпечити дану категорію осіб. Крім того, Одеський апеляційний адміністративний суд по даній справі дійшов аналогічного висновку та зазначив, що при наявності всіх необхідних документів, передбачених законодавством, час догляду за дитиною-інвалідом віком до 16 років зараховується до стажу роботи, який надає право на трудову пенсію.

Суд вважає посилання відповідача як на підстав для не зарахування до страхового стажу позивача час догляду за інвалідом І групи або дитиною-інвалідом віком до 16 роківперіод з 08.09.1997 року по 08.09.2001 року відсутність даних в системі персоніфікованого обліку, тобто несплату страхових внесків необґрунтованою, адже періоди роботи чи іншої діяльності, які проходили після 1 січня 2004 року, зараховуються до страхового стажу, якщо сплачувалися внески до Пенсійного фонду, з урахуванням мінімального страхового внеску. А що стосується періодів трудової та іншої діяльності, що проходили до 1 січня 2004 року, то відповідно до ч.4 ст.24 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» ці періоди зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, тобто відповідно до статей 56- 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

В свою чергу, п.«є» ст.56 Закону України «Про пенсійне забезпечення», який діяв до 1 січня 2004 року, передбачено, що до стажу роботи зараховується також час догляду за інвалідом I групи або дитиною-інвалідом віком до 16 років, а також за пенсіонером, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду.

Відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до п.1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

З урахуванням зазначеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Згідно з ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.242 КАСУ, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Судові витрати розподілити відповідно до ст.139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 6, 8, 9, 14, 21,22, 139, 241, 242-246, 250, 255, 295, КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_2 до Суворовського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Одесі про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити повністю.

Скасувати рішення Суворовського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі від 30 липня 2018 року №94.

Зобов'язати Суворовське об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Одесі здійснити призначення ОСОБА_2 пенсії за віком як матері інваліда з дитинства.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляд справи проводився в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено та підписано суддею 18.02.2019 року.

Позивач: ОСОБА_2 (ідентифікаційний код НОМЕР_1, АДРЕСА_1);

Відповідач: Суворовське об'єднане управління Пенсійного фонду України в м.Одесі (, 65003, м. Одеса, вул. Чорноморського козацтва, буд. 95)

Суддя П.П. Марин

.