Справа № 9901/687/18
Суддя: Прокопенко Олександр Борисович
Дата ухвалення: 2019-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 січня 2019 року

м. Київ

Справа № 11-864сап18

ВеликаПалата Верховного Суду у складі:

головуючого Князєва В. С.,

судді-доповідача Прокопенка О. Б.,

суддів Антонюк Н. О., Бакуліної С. В., Британчука В. В., Гудими Д. А., Кібенко О. Р., Лобойка Л. М., Лященко Н. П., Рогач Л. І., Саприкіної І. В., Ситнік О. М., Ткачука О. С., Уркевича В. Ю., Яновської О. Г.,

за участю:

секретаря судового засідання - Ключник А. Ю.,

скаржника - ОСОБА_3,

представника відповідача - Цуцкірідзе І. Л.,

розглянувши в судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 про визнання протиправним і скасування рішення Вищої ради правосуддя від 24 травня 2018 року № 1528/0/15-18 «Про залишення без змін рішення Третьої Дисциплінарної палати від 27 березня 2018 року № 614/3дп/15-17 про притягнення судді Вишгородського районного суду Київської області ОСОБА_3. до дисциплінарної відповідальності»,

У С Т А Н О В И Л А :

Короткий зміст та обґрунтування наведених у позовній заяві (скарзі) вимог

1. 12 липня 2018 року ОСОБА_3 подав до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду адміністративний позов, у якому просив: визнати протиправним та скасувати рішення Вищої ради правосуддя (далі - ВРП) № 1528/0/15-18; визнати протиправним та скасувати рішення ВРП від 26 червня 2018 року «Про звільнення ОСОБА_3 з посади судді Вишгородського районного суду Київської області».

2. На обґрунтування наведених у скарзі вимог про визнання протиправним і скасування рішення ВРП № 1528/0/15-18ОСОБА_3 зазначив, що дисциплінарну справу щодо нього порушено й розглянуто за анонімними скаргами, оскільки відповідно до наявної в матеріалах дисциплінарної справи нотаріально завіреної заяви колишнього очільника Громадської спілки «Українська спілка Автомайдан» ОСОБА_5 він заперечує факт подання ним заяви про проведення Тимчасовою спеціальною комісією з перевірки суддів загальної юрисдикції (далі - ТСК) перевірки щодо судді Вишгородського районного суду Київської області ОСОБА_3., однак ВРП безпідставно не взяла до уваги це пояснення ОСОБА_5 Також, на переконання скаржника, ВРП не надала оцінки тому, що її дисциплінарний орган прийняв своє рішення без відкриття дисциплінарного провадження, до того ж, наведені у цьому рішенні висновки, з якими погодилася ВРП, стосуються перевірки правильності оцінки судом доказів у справах про адміністративні правопорушення, законності та обґрунтованості судових рішень, що виходить за межі повноважень ВРП та її органів. Скаржник вважає, що дисциплінарна палата та ВРП не вказали, у чому полягає істотність дисциплінарного проступку, його наслідки та порушення присяги судді, як не обґрунтували і наявності порушень порядку розподілу справ саме суддею. Обираючи вид дисциплінарного стягнення, ВРП не врахувала позитивну характеристику судді, а також те, що до дисциплінарної відповідальності він раніше не притягувався. Скаргу на рішення Третьої Дисциплінарної палати ВРП розглянула з порушенням встановленого законом строку, що призвело до порушення права скаржника на своєчасний її розгляд. ВРП та її дисциплінарний орган залишили поза увагою обставину сплину строку притягнення судді до дисциплінарної відповідальності за вчинення істотного дисциплінарного проступку. Крім того, беручи до уваги те, що з 07 серпня 2015 року повноваження судді ОСОБА_3., обраного строком на п'ять років, були припинені, дисциплінарне провадження підлягало закриттю.

Позиція інших учасників справи

3. У відзиві на скаргу ВРП заперечує проти доводів ОСОБА_3 та просить залишити без змін рішення ВРП № 1528/0/15-18. Зазначає, що ВРП відповідно до вимог Закону України від 21 грудня 2016 року № 1798-VIII «Про Вищу раду правосуддя» в межах своїх повноважень розглянула дисциплінарну справу у порядку та строки, встановлені законом для здійснення дисциплінарного провадження. Вважає доводи позивача щодо безпідставності притягнення його до дисциплінарної відповідальності та необґрунтованості й невмотивованості висновків ВРП, викладених в оскаржуваному рішенні, такими, що не заслуговують на увагу. ВРП також наголошує, що підстав, передбачених частиною першою статті 52 Закону України «Про Вищу раду правосуддя», для скасування її рішення № 1528/0/15-18 немає.

Рух скарги

4. 17 липня 2018 року Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду постановив ухвалу про передачу цієї справи до Великої Палати Верховного Суду.

5. Велика Палата Верховного Суду ухвалою від 23 серпня 2018 року роз'єднала позовні вимоги шляхом виділення в самостійне провадження вимоги ОСОБА_3 про визнання протиправним і скасування рішення ВРП № 1528/0/15-18, адміністративну справу в частині вимог позивача про визнання протиправним і скасування рішення ВРП від 26 червня 2018 року «Про звільнення ОСОБА_3 з посади судді Вишгородського районного суду Київської області» передала за підсудністю до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.

6. Велика Палата Верховного Суду ухвалою від 12 вересня 2018 року відкрила провадження у справі за скаргою ОСОБА_3 на рішення ВРП № 1528/0/15-18 в порядку частини сьомої статті 266 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС).

7. У судовому засіданні 17 січня 2019 року представник ОСОБА_3 скаргу підтримав та просив її задовольнити з наведених у ній підстав.

8. Представник ВРП просив відмовити у задоволенні скарги, а спірне рішення залишити без змін.

Установлені обставини справи

9. Указом Президента України від 06 серпня 2010 року № 802/2010 ОСОБА_3 призначений строком на п'ять років на посаду судді Вишгородського районного суду Київської області. Строк повноважень, на який суддю було призначено, закінчився 7 серпня 2015 року.

10. 15 та 16 грудня 2014 року до ТСК надійшли заяви, підписані від імені голови Громадської спілки «Українська спілка Автомайдан» ОСОБА_5 (вх. № 533/13/13-14, вх. № 533/58/13-14), у яких заявник просив провести спеціальну перевірку стосовно судді Вишгородського районного суду Київської області ОСОБА_3. згідно з Законом України від 08 квітня 2014 року № 1188-VII «Про відновлення довіри до судової влади в Україні» на предмет порушення цим суддею присяги при розгляді та вирішенні ним справ про адміністративні правопорушення № 363/164/14-п, № 363/364/14-п, № 363/363/14-п, № 363/55/14-п, № 363/57/14-п, № 363/167/14-п.

11. Згідно з наказом голови Вишгородського районного суду Київської області від 07 серпня 2015 року повноваження судді ОСОБА_3. припинено з 07 серпня 2015 року в зв'язку з закінченням п'ятирічного строку, на який його було призначено.

12. Оскільки ТСК не встигла розглянути вказані вище заяви про проведення перевірки стосовно судді до закінчення своїх повноважень, 07 квітня 2016 року їх було передано для розгляду за загальною процедурою до Вищої ради юстиції (далі - ВРЮ) відповідно до частини п'ятої статті 2 Закону України «Про відновлення довіри до судової влади в Україні».

13. ВРЮ ухвалою від 15 вересня 2016 року відкрила дисциплінарну справу стосовно судді ОСОБА_3.

14. Розглядаючи дисциплінарну справу, Третя Дисциплінарна палата ВРП дійшла висновку, що допущені суддею ОСОБА_3 грубі порушення законодавства свідчать про необ'єктивний та упереджений розгляд ним у січні - лютому 2014 року справ про адміністративні правопорушення: № 363/164/14-п стосовно ОСОБА_6, № 363/55/14-п стосовно ОСОБА_7, № 363/364/14-п стосовно ОСОБА_8, № 363/363/14-п стосовно ОСОБА_9, № 363/167/І4-П стосовно ОСОБА_10, № 363/57/14-п стосовно ОСОБА_11, вчинення ним дій, що порочать звання судді, до того ж такі порушення закону були умисними.

15. Дисциплінарний орган ВРП установив, що згідно із законодавством про дисциплінарну відповідальність суддів, яке діяло на час розгляду суддею ОСОБА_3 справ про вчинення адміністративного правопорушення зазначеними вище особами, склад дисциплінарного проступку охоплювався частиною другою статті 32 Закону України «Про Вищу раду юстиції» (у редакції, чинній на час ухвалення постанов), а саме - порушенням суддею присяги визнавалося, зокрема, вчинення ним дій, що порочать звання судді і можуть викликати сумнів у його об'єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності судових органів, свідчать про порушення морально-етичних принципів поведінки судді.

16. Допущені суддею істотні порушення норм процесуального права, що є підставою для притягнення його до дисциплінарної відповідальності, були кваліфіковані Третьою Дисциплінарною палатою ВРП за пунктом 7 частини дев'ятої статті 109 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» як істотний дисциплінарний проступок у вигляді грубого порушення закону, що підриває суспільну довіру до суду.

17. Зважаючи на характер правопорушень, допущених суддею ОСОБА_3, а також на наслідки, що настали за результатами вчинених діянь, у вигляді істотної шкоди для авторитету судових органів, враховуючи дані про особу судді, Третя Дисциплінарна палата ВРП дійшла висновку про те, що застосування до судді дисциплінарного стягнення у вигляді подання про звільнення його з посади є пропорційним вчиненому та виправданим з урахуванням часу, що минув з моменту прийняття ним рішень.

18. Із зазначених підстав Третя Дисциплінарна палата ВРП 27 березня 2017 року ухвалила рішення № 614/3дп/15-17, яким притягнула суддю ОСОБА_3. до дисциплінарної відповідальності та застосувала до нього дисциплінарне стягнення у вигляді подання про звільнення з посади.

19. ОСОБА_3 з таким рішенням Третьої Дисциплінарної палати ВРП не погодився та оскаржив його до ВРП.

20. За результатами розгляду цієї скарги ВРП відхилила наведені у ній доводи, погодившись із висновком її дисциплінарного органу про те, що допущені суддею порушення законодавства є істотним дисциплінарним проступком, і, як наслідок, підставою для внесення подання про звільнення судді із займаної посади. За висновком ВРП, під час обрання виду дисциплінарного стягнення Третьою Дисциплінарною палатою ВРП враховано встановлені під час перевірки обставини, а також обставини, що підлягають врахуванню відповідно до частини другої статті 109 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», а саме: характер дисциплінарного проступку, його наслідки, особу судді, ступінь його вини, а також те, що суддею ОСОБА_3 вчинено істотний дисциплінарний проступок, та застосовано до нього дисциплінарне стягнення з урахуванням принципу пропорційності.

21. У зв'язку з цим ВРП своїм рішенням від 24 травня 2018 року № 1528/0/15-18 залишила рішення Третьої Дисциплінарної палати ВРП від 27 березня 2017 року № 614/3дп/15-17 про притягнення скаржника до дисциплінарної відповідальності без змін.

22. Вважаючи це рішення незаконним, ОСОБА_3 оскаржив його до суду.

ПОЗИЦІЯ ВЕЛИКОЇ ПАЛАТИ ВЕРХОВНОГО СУДУ

23. З метою усунення прогалин національного законодавства, на які звернув увагу Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) в рішенні від 09 січня 2013 року у справі «Олександр Волков проти України», Верховна Рада України прийняла Закон України «Про Вищу раду правосуддя», глава 4 якого визначає нову процедуру та порядок здійснення дисциплінарного провадження щодо суддів.

24. Порядок розгляду скарги на рішення Дисциплінарної палати про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді встановлено статтею 51 цього Закону, відповідно до частини першої якої право оскаржити таке рішення до ВРП має суддя, щодо якого ухвалено відповідне рішення.

25. Статтею 52 зазначеного Закону передбачено порядок оскарження рішення ВРП, ухваленого за результатами розгляду скарги на рішення Дисциплінарної палати, та визначено вичерпний перелік підстав для його скасування, зокрема:

1) склад ВРП, який ухвалив відповідне рішення, не мав повноважень його ухвалювати;

2) рішення не підписано будь-ким із складу членів ВРП, які брали участь у його ухваленні;

3) суддя не був належним чином повідомлений про засідання ВРП - якщо було ухвалено будь-яке з рішень, визначених пунктами 2-5 частини десятої статті 51 цього Закону;

4) рішення не містить посилань на визначені законом підстави дисциплінарної відповідальності судді та мотиви, з яких ВРП дійшла відповідних висновків.

26. Як зазначає Консультативна рада європейських суддів (далі - КРЄС), «дисциплінарний розгляд справи в кожній країні повинен передбачати можливість подання апеляції на рішення первинного дисциплінарного органу (відомства або суду) до суду» (пункт 77 (v) Висновку № 3 КРЄС про принципи та правила, які регулюють професійну поведінку суддів, зокрема питання етики, несумісної поведінки та неупередженості (2002)).

27. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди при розгляді справ застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) та практику ЄСПЛ як джерело права.

28. Згідно з практикою ЄСПЛ «навіть у разі, коли судовий орган, що виносить рішення у спорах щодо «прав та обов'язків цивільного характеру», у певному відношенні не відповідає пункту 1 статті 6 Конвенції, порушення Конвенції не констатується за умови, якщо провадження у вищезазначеному органі «згодом є предметом контролю, здійснюваного судовим органом, що має повну юрисдикцію та насправді забезпечує гарантії пункту 1 статті 6 Конвенції». У рамках скарги за статтею 6 Конвенції для того, щоб визначити, чи мав суд другої інстанції «повну юрисдикцію» або чи забезпечував «достатність перегляду» для виправлення відсутності незалежності в суді першої інстанції, необхідно врахувати такі фактори, як предмет оскаржуваного рішення, спосіб, в який було винесено рішення, та зміст спору, включаючи бажані та дійсні підстави для оскарження (рішення ЄСПЛ від 09 січня 2013 року у справі «Олександр Волков проти України», пункт 123).

29. Можливість оскаржити рішення по суті є важливим запобіжником суддівської незалежності та незалежності судової системи в цілому. Велика Палата Верховного Суду забезпечує гарантії пункту 1 статті 6 Конвенції та є визначеним статтею 266 КАС судовим органом, який має повну юрисдикцію щодо розгляду скарг на рішення ВРП, зокрема на її рішення про залишення без змін рішень дисциплінарних палат про притягнення суддів до дисциплінарної відповідальності у виді подання про звільнення з посади.

30. Так, предметом оскаржуваного рішення ВРП було рішення її Третьої Дисциплінарної палати від 27 березня 2017 року про притягнення судді ОСОБА_3. до дисциплінарної відповідальності у виді подання про звільнення з посади.

31. ВеликаПалата Верховного Суду переглядає ухвалене у спосіб, передбачений Законом України «Про Вищу раду правосуддя», рішення ВРП від 24 травня 2018 року № 1528/0/15-18 про залишення без змін вказаного рішення Третьої Дисциплінарної палати ВРП від 27 березня 2017 року.

32. Підстави для оскарження рішення ВРП, які наведені у скарзі ОСОБА_3, свідчать про наявність у Великої Палати Верховного Суду повної юрисдикції щодо розгляду скарг на рішення ВРП.

33. Законодавство України надає необхідні гарантії справедливого судового розгляду справ про звільнення суддів, зокрема при розгляді скарг на рішення ВРП, поданих до Великої Палати Верховного Суду на підставі статті 266 КАС. Якщо суд може повністю вивчити суть справи, що призвела до звільнення, тоді вважається, що суддя, стосовно якого ухвалено рішення про звільнення, отримав, у принципі, доступ до суду (пункт 113 Спільного висновку ОБСЄ/БДІПЛ і Венеціанської комісії від 16 червня 2014 року щодо проекту змін до нормативно-правової бази у сфері дисциплінарної відповідальності суддів у Киргизькій Республіці).

34. Статтею 6 Конвенції встановлено, що справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов'язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов'язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документи, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією.

35. Рішенням ЄСПЛ від 19 квітня 1993 року у справі «Краска проти Швейцарії» визначено, що ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважають важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов'язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами.

36. Ураховуючи зазначені правові висновки, Велика Палата Верховного Суду вважає за можливе розглянути вимоги ОСОБА_3 у межах наведених в його скарзі доводів, ретельно дослідивши дотримання ВРП при прийнятті спірного рішення положень пункту 4 частини першої статті 52 Закону України «Про Вищу раду правосуддя», тобто наявність обґрунтованих посилань на визначені законом підстави дисциплінарної відповідальності судді та мотиви, з яких ВРП дійшла відповідних висновків.

37. В оскаржуваному рішенні ВРП погодилася з рішенням її Третьої Дисциплінарної палати про наявність правових підстав для притягнення судді ОСОБА_3. до дисциплінарної відповідальності у виді подання про звільнення з посади судді.

38. Мотиви, з яких ВРП та її дисциплінарний орган дійшли висновку про факти умисного, грубого порушення суддею ОСОБА_3 законодавства, необ'єктивний та упереджений розгляд ним справ про адміністративні правопорушення, зокрема, № 363/164/14-п стосовно ОСОБА_6, № 363/55/14-п стосовно ОСОБА_7, № 363/364/14-п стосовно ОСОБА_8, № 363/363/14-п стосовно ОСОБА_9, № 363/167/І4-п стосовно ОСОБА_10, № 363/57/14-п стосовно ОСОБА_11, обґрунтовані таким.

39. В основі висновків судді ОСОБА_3. про підтвердження факту вчинення цими особами адміністративного правопорушення були рапорти працівників ДАІ, які взагалі не містили вказівки на особу, яка керувала транспортним засобом та вчинила правопорушення. Суддя у своїх рішеннях не обґрунтував, чим підтверджується та обставина, що за кермом автомобіля перебувала саме та особа, яка притягувалась до адміністративної відповідальності.

40. Застосовуючи до ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком від 3 до 6 місяців, суддя не виконав вимог статті 33 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), якою передбачено, що при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі. При цьому твердження судді про врахування характеру та наслідків вчиненого правопорушення, особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, та її майнового стану, ставлення до вчиненого та ступеня вини має загальний характер і жодним чином не узгоджується з матеріалами справи, які не містять жодних вказівок на наслідки вчиненого правопорушення, а також на майновий стан зазначених осіб.

41. Висновки, яких дійшов суддя за результатами розгляду адміністративних матеріалів про вчинення адміністративного правопорушення зазначеними особами є явно необґрунтованими і суперечать презумпції невинуватості, яка відповідно до статті 6 Конвенції з урахуванням практики її застосування ЄСПЛ поширюється також на справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху у вигляді, зокрема, обмеження права керування транспортними засобами (Lutz v. Germany, § 182; Schmautzer v. Austria; Malige v. France).

42. У справі № 363/164/14-п судом не надано жодної оцінки поясненням ОСОБА_6 від 17 січня 2014 року, з яких вбачається, що 29 грудня 2013 року приблизно о 12 год. 00 хв. він справді їхав із м. Києва в с. Старі Петрівці, однак ніхто з працівників ДАІ його не зупиняв. Більше того, на дорозі були затори, які не давали йому змоги рухатись зі швидкістю більше ніж 3-4 кілометри на годину.

43. У справі № 363/55/14-п суддею ОСОБА_3 проігноровано пояснення ОСОБА_7 від 15 січня 2014 року, у яких він вказував на те, що під час руху трасою Київ - Овруч у вказаний у протоколі день вимог щодо зупинки транспортного засобу від інспектора ДАІ не було. На час, вказаний у рапорті та протоколі, ОСОБА_7 перебував із сім'єю у м. Києві в гіпермаркеті «Епіцентр К» на вул. Берковецькій, 6-В та в магазині «Фокстрот» на Оболонському проспекті, 21-Б, на підтвердження чого додано копії касових чеків та гарантійного талона, зокрема, касовий чек із гіпермаркету «Епіцентр К» датовано 29 грудня 2013 року, час - 13 год. 30 хв., кількість позицій у чеку - 12. Водночас ОСОБА_7 звернув увагу на те, що протокол про адміністративне правопорушення ним був підписаний за адресою його реєстрації, куди приїхали працівники ДПС. Однак, розглядаючи справу, суддя обмежився лише невмотивованим висновком, згідно з яким заперечення цієї особи не спростовує доказів, що містяться в матеріалах справи, хоча єдиними доказами вини ОСОБА_7 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 122-2 КУпАП, є рапорт, складений 01 січня 2014 року, в якому жодним чином не встановлено причетність ОСОБА_7 до вказаного правопорушення, а також протокол про адміністративне правопорушення, складений не на місці вчинення зафіксованого в ньому правопорушення особою, яка не здійснювала безпосередню фіксацію порушення.

44. Справа № 363/364/14-п стосовно ОСОБА_8 надійшла на розгляд судді ОСОБА_3. поза автоматизованим розподілом, чим порушено вимоги статті 15 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», при цьому підставою для розподілу справи не в автоматичному режимі став наказ Вишгородського районного суду Київської області від 24 січня 2014 року № 9 О «Про затвердження графіка чергування суддів 25 та 26 січня 2014 року», підписаний ОСОБА_3 як виконувачем обов'язків голови суду. Судовий розгляд цієї справи проведено за відсутності ОСОБА_8 та відсутності інформації про вручення йому повістки. В адресованій ВРП письмовій заяві від 04 травня 2018 року ОСОБА_8 підтвердив, що він не був повідомлений про дату та час судового засідання.

45. У справі № 363/363/14-п стосовно ОСОБА_9 датою складення відповідного протоколу про адміністративне правопорушення (як зазначено в самому протоколі) є 19 січня 2014 року, при тому, що правопорушення, щодо якого складався цей протокол, було вчинене 29 грудня 2013 року. Суддя не навів мотивів, якими керувався, вважаючи доведеною вину ОСОБА_9 у вчиненні правопорушення. При цьому зазначену справу розподілено для розгляду судді ОСОБА_3. також без автоматизованого розподілу справ між суддями всупереч вимогам статті 15 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

46. Справу № 363/167/14-п розглянуто за відсутності ОСОБА_10 Відомості про його належне повідомлення про розгляд справи у матеріалах справи відсутні. Протокол у справі про адміністративне правопорушення від 03 січня 2014 року, серія АГ2 № 141107, стосовно ОСОБА_10 ним самим не підписаний, відміток про відмову від підписання протоколу не містить, що в силу вимог статей 268, 278 КУпАП виключало розгляд справи стосовно нього по суті.

47. Дисциплінарний орган ВРП, визначаючи вид стягнення, що має бути застосоване до судді, з урахуванням установлених в процесі розгляду дисциплінарної справи порушень, зазначив, що враховує позитивну характеристику судді й те, що у минулому він до дисциплінарної відповідальності не притягувався, однак врахуванню підлягає очевидний, грубий та умисний характер допущених порушень, а також те, що вони спричинили тяжкі наслідки у вигляді підриву авторитету правосуддя.

48. ВРП, залишаючи без змін рішення її Третьої Дисциплінарної палати, погодилася з її висновком про те, що очевидний, грубий та умисний характер допущених суддею ОСОБА_3 порушень має наслідком підрив авторитету правосуддя, і що застосування дисциплінарного стягнення у виді подання про звільнення з посади є пропорційним вчиненому.

49. У своїй скарзі ОСОБА_3 заперечує факти вчинення ним порушень, наведених у рішенні ВРП і її дисциплінарного органу, зазначає, що троє з притягнутих до адміністративної відповідальності осіб, були присутні у судовому засіданні і підтвердили факт належного їх повідомлення про дату, час, місце розгляду справи, водночас ОСОБА_6 повідомив суд про неможливість бути присутнім у судовому засіданні, а ОСОБА_8 зазначив про це у протоколі про адміністративне правопорушення. Також указує на те, що ці особи не заперечували того, що перебували за кермом транспортних засобів, жоден з них не надав суду доказів, які б спростовували їхню вину в інкримінованому діянні, ніхто з них не вказав на потребу притягнення працівників ДАІ до юридичної відповідальності й не оскаржив їхніх дій. На переконання скаржника, застосовуючи адміністративні стягнення за результатом розгляду справ про адміністративні правопорушення, суддя дотримався меж визначених законом видів і строків цих стягнень, а висновки ВРП і її Третьої Дисциплінарної палати про необґрунтованість обрання судом міри покарання є безпідставними. Також вважає, що йому неправомірно поставлено у провину отримання без автоматизованого розподілу двох справ про адміністративні правопорушення, оскільки він не має відношення до реєстрації і розподілу справ. Крім того, указує на те, що лише одне із його рішень було оскаржене в апеляційному порядку (справа стосовно ОСОБА_10).

50. Дослідивши наявні в справі матеріали, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що наведені ОСОБА_3 у скарзі доводи жодною мірою не спростовують висновків ВРП і її дисциплінарного органу про допущення суддею під час розгляду названих вище справ про адміністративні правопорушення грубих порушень вимог законодавства, зокрема, фактів неналежного повідомлення про дату, час і місце розгляду справи, недотримання принципу презумпції невинуватості, розгляд справи за відсутності належно складеного протоколу про адміністративні порушення, порушення правил допустимості та оцінки доказів при використанні рапорту як доказу, невмотивованого притягнення осіб до адміністративної відповідальності, ненаведення обґрунтувань щодо виду і строку застосування адміністративного стягнення, наслідком чого є порушення права цих осіб на справедливий судовий розгляд в аспекті пункту 1 статті 6 Конвенції та підрив суспільної довіри до правосуддя.

51. Ті обставини, що ніхто із указаних вище осіб, яких притягнув до адміністративної відповідальності суддя ОСОБА_3., не зазначив про потребу притягнення працівників ДАІ до юридичної відповідальності, не скаржився на дії судді, а також те, що лише одне з ухвалених суддею рішень було оскаржене до апеляційного суду, не мають жодного юридичного значення у контексті вирішення питання про наявність або відсутність підстав для притягнення судді до дисциплінарної відповідальності.

52. ОкремоВелика Палата Верховного Суду акцентує увагу на встановлених у процесі розгляду дисциплінарної справи фактах розгляду і вирішення суддею ОСОБА_3 справ стосовно ОСОБА_8 та ОСОБА_9, які він отримав поза процедурою автоматизованого розподілу. Підставою для розподілу справи не в автоматичному режимі став наказ Вишгородського районного суду Київської області від 24 січня 2014 року № 9 О «Про затвердження графіку чергування суддів 25 та 26 січня 2014 року», підписаний ОСОБА_3 як виконувачем обов'язків голови суду, що підтверджується наявними у матеріалах дисциплінарної справи копією цього наказу та копіями протоколів розподілу справ.

53. За правилами частин третьої і четвертої статті 15 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (у відповідній редакції) у судах загальної юрисдикції функціонує автоматизована система документообігу. Персональний склад суду для розгляду конкретної справи визначається автоматизованою системою документообігу за принципом вірогідності розподілу справ під час реєстрації в суді позовних заяв, клопотань та скарг. При визначенні персонального складу суду для розгляду конкретної справи автоматизованою системою документообігу забезпечується врахування ступеня завантаженості кожного судді, спеціалізації, а також вимог процесуального закону.

54. Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затверджене Рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30 (у відповідній редакції) не містить виключень щодо розподілу судових справ та матеріалів, які надходять до суду, поза процедурою автоматизованого розподілу справ про адміністративні правопорушення, у випадку визначення судді черговим суддею на підставі розпорядження голови суду.

55. Ураховуючи, що запровадження правила про автоматизований розподіл справ було спрямоване на забезпечення неупередженості судового розгляду, Велика Палата Верховного Суду вважає, що зазначене порушення є запереченням самої суті закріпленого у статті 6 Конвенції права особи на справедливий суд.

56. У своїй скарзі ОСОБА_3 зазначив також про те, що всупереч вимогам Закону України «Про судоустрій і статус суддів» дисциплінарну справу щодо нього розглянуто за анонімними скаргами. Зокрема, ВРП, залишаючи без змін рішення її дисциплінарного органу, безпідставно проігнорувала заяву ОСОБА_5, у якій він заперечив факт подання ним заяв про проведення ТСК перевірки щодо судді Вишгородського районного суду Київської області ОСОБА_3.

57. Надаючи оцінку цим доводам, Велика Палата Верховного Суду зазначає таке.

58. За правилами частин другої - четвертої статті 2 Закону України «Про відновлення довіри до судової влади в Україні» заяви про проведення перевірки індивідуально визначеного судді (суддів) згідно із статтею 3 цього Закону подаються юридичними або фізичними особами у письмовій формі до Тимчасової спеціальної комісії протягом шести місяців з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення про її утворення та повинні містити такі відомості: 1) найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, ім'я, по батькові для фізичних осіб) особи, яка подає заяву, її місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання (для фізичних осіб), номери засобів зв'язку, адреси електронної пошти (за наявності); 2) прізвище, ім'я, по батькові судді (суддів), щодо якого (яких) має бути проведена перевірка, його посада; 3) повна назва суду, в якому працює відповідний суддя (судді); 4) обґрунтування необхідності проведення перевірки щодо відповідного судді (суддів) із зазначенням судових рішень, що становлять зміст перевірки суддів відповідно до цього Закону; 5) перелік матеріалів, що додаються до заяви.

59. До заяви додаються копії судового рішення, прийнятого суддею, щодо перевірки якого подається заява, винесеного у справах з питань, визначених у статті 3 цього Закону, а також копії рішень апеляційної та касаційної інстанцій у цих справах (за наявності).

60. ТСК може повернути заяву заявнику без розгляду лише у разі, якщо до такої заяви не додано копій судових рішень або якщо заява не відповідає вимогам, встановленим цим Законом. Заявник не позбавляється права повторно звернутися із такою заявою після виправлення зазначених недоліків.

61. Матеріалами справи підтверджується, що заяви, які надійшли до ТСК 15 та 16 грудня 2014 року за підписом голови Громадської спілки «Українська спілка Автомайдан» ОСОБА_5 (вх. № 533/13/13-14, вх. № 533/58/13-14), про проведення перевірки судді Вишгородського районного суду Київської області ОСОБА_3. відповідали наведеним вимогам закону.

62. У подальшому, на підставі частини п'ятої статті 2 Закону України «Про відновлення довіри до судової влади в Україні», ці заяви були передані до ВРЮ для продовження їх розгляду за загальною процедурою.

63. 15 вересня 2016 року ВРЮ, розглянувши висновок її дисциплінарної секції та матеріали перевірки, проведеної членом ВРЮ Мірошниченком А. М., постановила ухвалу про відкриття дисциплінарної справи стосовно судді ОСОБА_3.

64. За правилами частини п'ятої статті 93 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (у редакції, чинній на час відкриття дисциплінарної справи) дисциплінарну справу щодо судді не може бути порушено за заявою чи повідомленням, що не містять відомостей про наявність ознак дисциплінарного проступку судді, а також за анонімними заявами та повідомленнями.

65. Велика Палата Верховного Суду зауважує, що на стадії порушення дисциплінарної справи у ВРЮ не було жодних підстав вважати зазначені вище заяви анонімними, оскільки вони містять інформацію, яка дозволяє ідентифікувати особу-заявника, а саме: її прізвище, ініціали та посаду. Зокрема указано, що звертається голова Громадської спілки «Українська спілка Автомайдан» ОСОБА_5 Заяви скріплено підписом заявника та печаткою юридичної особи. Також зазначені ідентифікаційний код юридичної особи та її адреса.

66. 30 вересня 2016 року набрав чинності Закон України від 02 червня 2016 року

№ 1401-VІІІ «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» та Закон України № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів», а 05 січня 2017 року набрав чинності Закон України № 1798-VІІІ «Про Вищу раду правосуддя».

67. Згідно з пунктом 33 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону

України «Про судоустрій і статус суддів» заяви, які передані ТСК ВРЮ відповідно до частини п'ятої статті 2 Закону України «Про відновлення довіри до судової влади в Україні», дисциплінарні органи ВРП розглядають у порядку та строки, встановлені законом для здійснення дисциплінарного провадження. За результатами розгляду таких заяв застосовуються дисциплінарні стягнення, визначені цим Законом.

68. За правилами частин другої та третьої статті 42 Закону України «Про Вищу раду правосуддя» (у редакції, чинній на час ухвалення спірного рішення) дисциплінарні провадження щодо суддів здійснюють Дисциплінарні палати ВРП.

69. Дисциплінарне провадження включає: 1) попереднє вивчення та перевірку дисциплінарної скарги; 2) відкриття дисциплінарної справи; 3) розгляд дисциплінарної скарги та ухвалення рішення про притягнення або відмову в притягненні судді до дисциплінарної відповідальності.

70. За змістом статей 43-46 цього ж Закону за дисциплінарною скаргою може бути відкрито дисциплінарну справу, відмовлено у її відкритті або повернуто скаргу без розгляду за наявності передбачених цими нормами підстав.

71. Відповідно до частини десятої статті 49 Закону України «Про Вищу раду правосуддя» якщо в процесі розгляду дисциплінарної справи Дисциплінарна палата дійде висновку про наявність ознак дисциплінарного проступку в діяннях інших суддів або про наявність ознак іншого дисциплінарного проступку в діяннях судді, щодо якого розглядається справа, Дисциплінарна палата може ухвалити рішення про відкриття відповідної дисциплінарної справи за власною ініціативою.

72. Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку про те, що скарга вичерпує свою дію на стадії відкриття дисциплінарної справи. На стадії ж розгляду та ухвалення рішення, дисциплінарний орган ВРП не обмежений зазначеними у скарзі доводами, маючи повноваження відкрити дисциплінарну справу за власною ініціативою, якщо в процесі її розгляду дійде висновку про наявність правових підстав для цього.

73. Право громадян, юридичних осіб, органів державної влади та місцевого самоврядування на звернення зі скаргою щодо дисциплінарного проступку судді (дисциплінарною скаргою) передбачене законом з метою інформування ВРП як органу, відповідального за формування доброчесного та високопрофесійного корпусу суддів, про відомі їм факти і обставини неналежної поведінки судді.

74. При цьому ініціатива зазначених осіб є не єдиним джерелом такої інформації, оскільки, як зазначалося вище, дисциплінарна справа може бути порушена і за власною ініціативою дисциплінарного органу.

75. Вимоги щодо зазначення у скарзі інформації, яка дозволяє ідентифікувати скаржника та заборона розгляду анонімних скарг передбачені законом з метою дисциплінування осіб, які звертаються зі скаргами, забезпечення добросовісності звернень та можливості притягнення таких осіб до відповідальності за надання недостовірної або завідомо неправдивої інформації щодо дій судді.

76. Варто наголосити і на тому, що підставою притягнення судді до дисциплінарної відповідальності є не скарга на його дії, а факт допущення таким суддею порушення закону, яке містить склад дисциплінарного проступку.

77. Тому у випадку встановлення таких обставин дисциплінарним органом ВРП в процесі розгляду дисциплінарної справи сама по собі скарга та наведені у ній мотиви вже не мають правового значення для притягнення судді до дисциплінарної відповідальності.

78. З матеріалів справи вбачається, що 12 липня 2017 року до ВРП надійшла нотаріально завірена заява ОСОБА_5 від 27 червня 2017 року, в якій зазначено про те, що він особисто не звертався до ТСК і не підписував заяв щодо проведення перевірки судді ОСОБА_3., походження таких заяв, як і їх автор, йому невідомі.

79. ОСОБА_5 був повідомлений про дату, час і місце розгляду скарги, однак на засідання ВРП не з'явився.

80. Досліджуючи зазначену заяву, члени ВРП на засіданні 24 травня 2018 року висловили сумнів у її правдивості, зважаючи на те, що очільник Громадської спілки «Українська спілка Автомайдан» ОСОБА_5 звертався до ТСК з великою кількістю однотипних заяв про перевірку інших суддів, які у подальшому передавалися до ВРЮ та розглядалися ВРП і її дисциплінарним органом, при цьому заяви, подані відносно судді ОСОБА_3., нічим окрім прізвищ та номерів справ не відрізняються від заяв поданих щодо інших суддів. До того ж викликала сумнів потреба підробляти підпис ОСОБА_5

81. Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що станом на час отримання Вищою радою правосуддя заяви ОСОБА_5 про його непричетність до подання на адресу ТСК заяв стосовно перевірки судді ОСОБА_3. стадія відкриття дисциплінарної справи вже минула.

82. Більше того, на цей момент вже відбувся розгляд дисциплінарної справи, у процесі якого підтвердилися факти грубого порушення суддею закону, що спричинили наслідки у виді підриву суспільної довіри до суду, та було ухвалене рішення Третьої Дисциплінарної палати ВРП від 27 березня 2017 року № 614/3дп/15-17 про притягнення цього судді до дисциплінарної відповідальності.

83. Беручи до уваги те, що на час порушення дисциплінарної справи за заявами, поданими від імені ОСОБА_5, про проведення перевірки щодо судді ОСОБА_3. вони за формою відповідали вимогам закону і правових підстав для відмови у відкритті дисциплінарного провадження у ВРЮ не було, водночас на момент подання та отримання ВРП заяви про непричетність ОСОБА_5 до їх написання скарга вже вичерпала свою дію, оскільки минули стадії відкриття дисциплінарної справи, її розгляду і ухвалення дисциплінарним органом ВРП рішення у ній, при цьому в процесі розгляду цієї дисциплінарної справи підтвердився факт вчинення суддею істотного дисциплінарного проступку у вигляді грубого порушення закону, що підриває суспільну довіру до суду, що є фактичною підставою для притягнення судді до дисциплінарної відповідальності безвідносно до скарги, Велика Палата Верховного Суду вважає, що ВРП обґрунтовано указала в своєму рішенні на те, що заява ОСОБА_5 від 27 червня 2017 року не могла впливати на процедуру здійснення дисциплінарного провадження і правомірно переглянула рішення Третьої Дисциплінарної палати ВРП по суті.

84. Велика Палата Верховного Суду відхиляє доводи скаржника про те, що ВРП безпідставно не взяла до уваги пояснення ОСОБА_5, оскільки, за наведених обставин, такі пояснення не могли вплинути на процедуру здійснення дисциплінарного провадження.

85. Також не заслуговують на увагу твердження скаржника про те, що дисциплінарний орган ВРП ухвалив своє рішення до відкриття дисциплінарного провадження, а ВРП не надала цьому оцінки, оскільки, як убачається з наявних у дисциплінарній справі матеріалів та було встановлено вище, дисциплінарна справа щодо судді ОСОБА_3. була відкрита 15 вересня 2016 року, а рішення за результатом її розгляду ухвалене Третьою Дисциплінарною палатою ВРП 27 березня 2017 року.

86. Надаючи оцінку доводам скаржника про те, що на час прийняття рішення Третьою дисциплінарною палатою у березні 2017 року сплив строк притягнення судді до дисциплінарної відповідальності за вчинення істотного дисциплінарного проступку, Велика Палата Верховного Суду зазначає таке.

87. Приписи Закону України від 07 липня 2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» та Закону України від 15 січня 1998 року № 22/98-ВР «Про Вищу раду юстиції» у редакціях, чинних на час прийняття скаржником постанов у справах, не передбачали жодних обмежувальних строків притягнення судді до відповідальності за порушення присяги.

88. Закон України від 12 лютого 2015 року № 192-VIII «Про забезпечення права на справедливий суд» вніс зміни до Закону України «Про Вищу раду юстиції», які набрали чинності 27 лютого 2015 року, а Закон України «Про судоустрій і статус суддів» був викладений у новій редакції, що набрала чинності з 28 березня 2015 року.

89. Відповідно до частини другої статті 32 Закону України «Про Вищу раду юстиції» у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» провадження щодо звільнення судді за порушення присяги проводиться за правилами і у строки, передбачені для здійснення дисциплінарного провадження.

90. Згідно з частиною четвертою статті 96 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» дисциплінарне стягнення до судді застосовується не пізніше трьох років із дня вчинення проступку без урахування часу тимчасової непрацездатності або перебування судді у відпустці.

91. Отже, правила та строки для здійснення дисциплінарного провадження, які могли бути застосовані, зокрема, для звільнення судді за порушення присяги, були передбачені Законом України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» та набрали чинності з 28 березня 2015 року.

92. Таким чином, частина друга статті 32 Закону України «Про Вищу раду юстиції» у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» нерозривно пов'язана з розділом VI Закону України «Про судоустрій і статус суддів», що регламентує підстави та порядок застосування до судді дисциплінарної відповідальності. Тому використання приписів вказаної статті стало можливим лише після набрання чинності Законом України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції від 28 березня 2015 року.

93. Частина одинадцята статті 109 Закону України від 02 червня 2016 року

№ 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» у редакції, яка діяла на час розгляду Третьою Дисциплінарною палатою ВРП дисциплінарної справи стосовно скаржника, також передбачала трирічний строк для застосування до судді дисциплінарного стягнення.

94. Отже, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що ВРП і її дисциплінарний орган з урахуванням положень статті 58 Конституції України правильно застосували трирічний строк давності притягнення судді до дисциплінарної відповідальності, оскільки застосування цього строку є заходом, який покращує становище судді порівняно із застосуванням припису, який діяв на час ухвалення скаржником у січні 2014 року постанов та не встановлював строку для вирішення питання про притягнення судді до відповідальності за порушення присяги (аналогічні висновки сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду, зокрема, від 28 березня 2018 року у справі № П/800/310/17, від 05 квітня 2018 року у справі № 800/523/17, від 21 червня 2018 року у справі № 11-272сап18, від 21 червня 2018 року у справі № 11-78сап18).

95. З матеріалів дисциплінарної справи установлено, що суддя ОСОБА_3. з дати вчинення дисциплінарного проступку перебував у відпустці 110 днів і 9 днів був відсутній на робочому місці у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю, а тому рішення Третьої Дисциплінарної палати від 27 березня 2017 року прийнято в межах трирічного строку давності притягнення його до дисциплінарної відповідальності. Доводи скаржника про притягнення його до дисциплінарної відповідальності поза межами передбаченого законом строку є помилковими.

96. З приводу доводів скаржника про те, що дисциплінарне провадження підлягало закриттю Третьою Дисциплінарною палатою у зв'язку з припиненням із 07 серпня 2015 року повноважень судді ОСОБА_3., призначеного на посаду строком на п'ять років, Велика Палата Верховного Суду зазначає таке.

97. За правилами пункту 5 частини першої статті 44 Закону України «Про Вищу раду правосуддя» (в редакції, чинній на час прийняття рішення про притягнення судді до дисциплінарної відповідальності) дисциплінарна скарга залишається без розгляду та повертається скаржнику, якщо в ній порушується питання про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді, звільненого з посади або повноваження якого припинені.

98. Відповідно до статті 119 цього ж Закону повноваження судді припиняються виключно з підстав, визначених частиною сьомою статті 126 Конституції України. Указаною нормою Основного Закону України визначені такі підстави припинення повноважень судді: 1) досягнення суддею шістдесяти п'яти років; 2) припинення громадянства України або набуття суддею громадянства іншої держави; 3) набрання законної сили рішенням суду про визнання судді безвісно відсутнім або оголошення померлим, визнання недієздатним або обмежено дієздатним; 4) смерті судді; 5) набрання законної сили обвинувальним вироком щодо судді за вчинення ним злочину.

99. У своїй скарзі ОСОБА_3 посилається на пункт 17 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів», за яким повноваження суддів, призначених на посаду строком на п'ять років до набрання чинності цим Законом, припиняються із закінченням строку, на який їх було призначено. Судді, повноваження яких припинилися у зв'язку із закінченням такого строку, можуть бути призначені на посаду судді за результатами конкурсу, що проводиться в порядку, встановленому цим Законом.

100. Згідно з пунктами 22 і 23 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом. До проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

101. Водночас відповідно до пункту 13 розділу ІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Вищу раду правосуддя» за результатами кваліфікаційного оцінювання суддя, призначений на посаду строком на п'ять років до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)», повноваження якого припинилися із закінченням строку, на який його було призначено, може бути призначений на посаду за поданням ВРП за умови підтвердження відповідності цій посаді згідно з підпунктами 2 та 4 пункту 16-1 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України.

102. З матеріалів справи вбачається, що згідно з наказом голови Вишгородського районного суду Київської області від 07 серпня 2015 року № 18 к вирішено ОСОБА_3 вважати таким, що не здійснює правосуддя з 07 серпня 2015 року у зв'язку із закінченням п'ятирічного строку, на який його було призначено. Водночас наказано з 07 серпня 2015 року виплачувати судді суддівську винагороду в розмірі посадового окладу як судді, який не здійснює правосуддя.

103. Беручи до уваги наведені правові норми та установлені обставини, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що закінчення строку, на який ОСОБА_3 було призначення суддею, мало наслідком припинення його повноважень у частині здійснення правосуддя та обмеження розміру суддівської винагороди, однак сама по собі ця обставина не є несумісною з посадою судді та не позбавляє діючого статусу судді, тому припинення повноважень з наведених підстав не може розумітися у значенні припинення повноважень судді, в якому це словосполучення вжите в пункті 5 частини першої статті 44, статті 119 Закону України «Про Вищу раду правосуддя», статті 126 Конституції України.

104. Таким чином, посилання скаржника на припинення його повноважень як обставину, яка перешкоджала розгляду дисциплінарної справи щодо нього, Велика Палата Верховного Суду вважає необґрунтованими і погоджується з висновком ВРП про відсутність у неї підстав для припинення дисциплінарного провадження щодо цього судді.

105. ОСОБА_3 у своїй скарзі наголосив також на тому, що висновки Третьої Дисциплінарної палати ВРП, з якими погодилася ВРП при ухваленні оскаржуваного рішення, стосуються перевірки правильності оцінки судом доказів у справах про адміністративні правопорушення, законності та обґрунтованості судових рішень, що перебуває поза межами повноважень ВРП та її органів, при цьому ними не зазначено, у чому полягає істотність дисциплінарного проступку судді і його наслідки.

106. Велика Палата Верховного Суду враховує, що тлумачення закону, оцінювання фактів та доказів, які здійснюють судді для вирішення справи, не повинні бути приводом для цивільної або дисциплінарної відповідальності, за винятком випадків злочинного умислу або грубої необережності (пункт 66 Рекомендації від 17 листопада 2010 року CM/Rec(2010)12 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов'язки). А згідно з пунктом 69 цієї Рекомендації дисциплінарне провадження може бути ініційоване, якщо суддя не виконав свої обов'язки ефективно та належним чином.

107. Крім того, Європейська комісія «За демократію через право» (Венеціанська комісія) і Директорат з прав людини Генерального директорату з прав людини та верховенства права Ради Європи вважають, що дія чи бездіяльність судді можуть бути підставою для дисциплінарної відповідальності, якщо вони вчинені умисно або з грубою необережністю (пункт 19 Спільного висновку щодо проекту Закону «Про дисциплінарну відповідальність суддів Республіки Молдова»), а дисциплінарне провадження, як правило, має порушуватися в разі грубої і неприпустимої професійної поведінки судді (пункт 35 цього Спільного висновку).

108. Декларацією щодо принципів незалежності судової влади, прийнятою 14 жовтня 2015 року Конференцією голів верховних судів країн Центральної та Східної Європи (о. Бріюні, Хорватія) закріплено принципи, які встановлюють стандарти незалежності судової влади як однієї з трьох гілок державної влади, згідно з якими жоден суддя не повинен притягатися до дисциплінарної відповідальності чи звільнятися за винесені ним судові рішення, окрім як у разі грубої недбалості чи навмисного порушення закону.

109. Орган, який здійснює дисциплінарне провадження щодо судді, не уповноважений перевіряти законність судового рішення, а зобов'язаний перевірити дії судді під час розгляду справи і ухвалення такого рішення в частині наявності порушень, які є підставою для застосування дисциплінарної відповідальності.

110. Предметом дисциплінарної перевірки щодо судді є не зміст ухваленого ним судового рішення, а виконання суддею професійних обов'язків під час вирішення спору.

111. На думку ВеликоїПалати Верховного Суду, ВРП і її дисциплінарний орган не втручалася у суть постановлених ОСОБА_3 судових рішень, не робили висновків щодо правильності або неправильності вирішення суддею справ по суті, а, спираючись на наявні матеріали, констатували факти допущення скаржником низки істотних порушень норм процесуального права під час розгляду і вирішення ним справ № 363/164/14-п, № 363/55/14-п, № 363/364/14-п, № 363/363/14-п, № 363/167/І4-П, № 363/57/14-п, що свідчать про необ'єктивний та упереджений їх розгляд, умисне вчинення суддею дій, що порочать звання судді тадетально обґрунтували, у чому полягає істотність дисциплінарного проступку судді і його наслідки.

112. Отже, доводи скаржника про те, що ВРП і її дисциплінарний орган вийшли за межі установлених законом повноважень і фактично переглянули ухвалені ним судові рішення, не ґрунтуються на наявних у справі матеріалах та спростовуються змістом оскаржуваного рішення ВРП.

113. Не заслуговують на увагу посилання ОСОБА_3 і на те, що, обираючи вид дисциплінарного стягнення, ВРП не врахувала позитивну характеристику судді і що до дисциплінарної відповідальності він раніше не притягувався.

114. Зі змісту рішення ВРП убачається, що вона прийняла до уваги надану головою Вишгородського районного суду Київської області Котляровою І. Ю. характеристику судді ОСОБА_3. від 18 травня 2018 року, відповідно до якої за час роботи на посаді судді Вишгородського районного суду Київської області він зарекомендував себе як досвідчений фахівець з надзвичайно високим рівнем знань в усіх галузях права; уміло використовує свої знання в практичній роботі, постійно працює над собою, сумлінно ставиться до роботи, про що свідчать його вміння максимально використовувати юридичну процедуру та весь обсяг своїх повноважень, вміння спілкуватися і в ході спілкування здійснювати свої функціональні обов'язки, спрямовані на зміцнення правопорядку та законності при розгляді цивільних, кримінальних, адміністративних справ та справ про адміністративні правопорушення, а також відсутність дисциплінарних стягнень.

115. Водночас, за висновком ВРП, позитивна характеристика і нетривалий час роботи на посаді судді не можуть бути підставами для застосування більш м'якого виду дисциплінарного стягнення, ніж подання про звільнення з посади судді, що є пропорційним вчиненому та виправданим з огляду на характер та наслідки проступку, зокрема щодо підриву суспільної довіри до суду.

116. Отже, ВРП, ухвалюючи своє рішення, надала оцінку наявним у дисциплінарній справі матеріалам у їх сукупності, у тому числі й тим, які позитивно характеризують суддю ОСОБА_3.

117. З приводу доводів скаржника про те, що ВРП розглянула скаргу на рішення її Третьої Дисциплінарної палати з порушенням встановленого законом строку, що призвело до порушення права скаржника на своєчасний розгляд скарги, Веика Палата Верховного Суду зазначає таке.

118. Відповідно до частини сьомої статті 51 Закону України «Про Вищу раду правосуддя» ВРП розглядає скарги на рішення Дисциплінарної палати не пізніше шістдесяти днів із дня їх надходження. Цей строк може бути продовжений ВРП не більше ніж на шістдесят днів у разі потреби додаткової перевірки обставин та/або матеріалів справи.

119. Матеріалами справи підтверджується, що скаргу на рішення своєї Третьої Дисциплінарної палати від 27 березня 2017 року ВРП розглянула 24 травня 2018 року, тобто поза межами установленого законом строку.

120. Однак, оцінюючи всі установлені в справі обставини у їх сукупності та беручи до уваги те, що у процесі розгляду цієї адміністративної справи підтвердилися висновки ВРП і її дисциплінарного органу про вчинення суддею істотного дисциплінарного проступку у вигляді грубого порушення закону, що підриває суспільну довіру до суду, Велика Палата Верховного Суду вважає, що недотримання строку перегляду рішення не є обставиною вагомою настільки, щоб бути єдиною і достатньою підставою для скасування спірного рішення ВРП.

121. Згідно з пунктом 1 частини восьмої статті 109 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» дисциплінарне стягнення у виді подання про звільнення судді з посади застосовується в разі вчинення суддею істотного дисциплінарного проступку, що є несумісним зі статусом судді.

122. Відповідно до частини другої статті 109 цього ж Закону під час обрання виду дисциплінарного стягнення стосовно судді враховуються характер дисциплінарного проступку, його наслідки, особа судді, ступінь його вини, наявність інших дисциплінарних стягнень, інші обставини, що впливають на можливість притягнення судді до дисциплінарної відповідальності. Дисциплінарне стягнення застосовується з урахуванням принципу пропорційності.

123. Оцінивши наявні у справі матеріали та враховуючи встановлені у ході дисциплінарного провадження обставини, Велика Палата Верховного Суду вважає, що наведені в оскаржуваному рішенні ВРП висновки щодо судді Вишгородського районного суду Київської області ОСОБА_3. є належним чином умотивованими і ґрунтуються на доказах.

124. Під час розгляду справи установлено відсутність передбачених статтею 52 Закону України «Про Вищу раду правосуддя» формальних підстав для скасування спірного рішення ВРП.

125. У своїй скарзі суддя ОСОБА_3. наголосив на тому, що у спірному рішенні відсутні мотиви щодо такого елементу дисциплінарного порушення, як підрив суспільної довіри до суду, проте Велика Палата Верховного Суду відхиляє такі доводи скаржника, бо, як убачається зі змісту цього рішення, ВРП і її дисциплінарний орган ґрунтовно і детально дослідили й указали на те, які саме допущені суддею ОСОБА_3 порушення у своїй сукупності спричинили настання таких наслідків з огляду на їх очевидний, грубий та умисний характер, із посиланням на відповідні матеріали справи.

126. Підсумовуючи наведене, Велика Палата Верховного Суду вважає, що скаржником не спростовано висновків ВРП і її дисциплінарного органу про наявність правових підстав для притягнення судді ОСОБА_3. до дисциплінарної відповідальності у виді подання про звільнення з посади.

Висновки за результатами розгляду скарги

127. Оцінивши в сукупності отримані докази, беручи до уваги аргументи та доводи сторін, ВеликаПалата Верховного Суду встановила, що ВРП, приймаючи оскаржуване рішення, діяла в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Законом України «Про Вищу раду правосуддя». Оспорюване рішення містить обґрунтовані мотиви, з яких ВРП погодилася з висновком її Третьої Дисциплінарної палати про наявність правових підстав для застосування до судді ОСОБА_3. дисциплінарного стягнення у виді подання про звільнення його з посади.

128. Передбачені статтею 52 Закону України «Про Вищу раду правосуддя» підстави для скасування рішення ВРП наразі відсутні. Робота дисциплінарного органу не характеризувалася недоліками, які б могли поставити під сумнів принципи незалежності та неупередженості, як це було встановлено ЄСПЛ у рішеннях у справах «ОлександрВолков проти України» і «Куликов та інші проти України». Водночас подальший перегляд справи Великою Палатою Верхового Суду з урахуванням усіх ключових аргументів ОСОБА_3 гарантує відсутність впливу будь-яких недоліків на результат дисциплінарного провадження.

129. З огляду на встановлені обставини Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення скарги ОСОБА_3 до ВРП про визнання протиправним та скасування її рішення.

Керуючись статтями 243, 245, 250, 266, 341, 344, 350, 355, 356, 359 КАС, Велика Палата Верховного Суду

П О С Т А Н О В И Л А:

Скаргу ОСОБА_3 про визнання протиправним і скасування рішення Вищої ради правосуддя від 24 травня 2018 року № 1528/0/15-18 «Про залишення без змін рішення Третьої Дисциплінарної палати від 27 березня 2018 року № 614/3дп/15-17 про притягнення судді Вишгородського районного суду Київської області ОСОБА_3. до дисциплінарної відповідальності» залишити без задоволення, а рішення Вищої ради правосуддя від 24 травня 2018 року № 1528/0/15-18 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Князєв
Суддя-доповідач О. Б. Прокопенко
Судді:Н. О. Антонюк Л. І. Рогач
С. В. Бакуліна І. В. Саприкіна
В. В. Британчук О. М. Ситнік
Д. А. Гудима О. С. Ткачук
О. Р. Кібенко В. Ю. Уркевич
Л. М. Лобойко О. Г. Яновська
Н. П. Лященко

Відповідно до частини третьої статті 355 КАС постанова оформлена суддею Князєвим В. С.