Справа № 813/2161/18
Суддя: Затолочний Віталій Семенович
Дата ухвалення: 2019-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2019 рокуЛьвів№ 857/311/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Затолочного В.С.,

суддів: Бруновської Н.В., Матковської З.М.,

з участю секретаря судового засідання Мельничук Б.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2018 року у справі № 813/2161/18 за адміністративним позовом 11 комендатури охорони та обслуговування військової частини НОМЕР_1 до Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради про зобов`язання вчинити дії (рішення суду першої інстанції ухвалене суддею Качур Р.П. в м. Львові Львівської області 16.11.2018 року, згідно з протоколом судового засідання о 14:50 год., повний текст судового рішення складено 26.11.2018), -

ВСТАНОВИВ:

11 комендатура охорони та обслуговування військової частини НОМЕР_1 (далі позивач) звернулася з адміністративним позовом до Управління державної реєстрації Юридичного департаменту Львівської міської ради (далі - відповідач), в якому з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог у справі просила зобов`язати відповідача скасувати запис в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань дані щодо позивача, а саме, дані про реєстраційну дію: включення відомостей про юридичну особу; 09.02.2; ОСОБА_1 ; Виконавчий комітет Львівської міської ради.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2018 року адміністративний позов задоволено.

Не погодившись із вказаним рішенням, його оскаржив відповідач, який, покликаючись на те, що вказане рішення є незаконним та прийнятим з порушенням норм матеріального і процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, просить рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2018 року скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що проведені реєстраційні зміни до відомостей про позивача державним реєстраторам подані за заявницьким принципом, витребовувати додаткові документи реєстраторам заборонено, а відтак, підстави для відмови у вчиненні відповідних реєстраційних дій були відсутні. Факт реєстрації відомостей, які містять державну реєстрацію, відбувся виключно з вини позивача, оскільки відповідними реєстраційними діями вносились зміни про керівників юридичної особи, а у поданих реєстраційних документах відомостей про державну таємницю, зокрема, грифу секретності не було вказано.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що 04.04.2000 державним реєстратором Виконавчого комітету Львівської міської ради був внесений запис № 0011068 про включення відомостей про 11 комендатуру охорони та обслуговування ВЧ НОМЕР_1 до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій, з присвоєнням ідентифікаційного коду юридичної особи: 24977136, з видачею відповідного свідоцтва. Вказаний факт також підтверджується довідкою № 646/23 з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України (ЄДРПОУ). Згідно з відомостями вказаної довідки видами діяльності за КВЕД позивача був О 84.22 діяльність у сфері оборони.

Згідно з відомостями Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань стосовно 11 комендатури охорони та обслуговування станом на 15.03.2018, види діяльності за КВЕД: 75.22.0 Діяльність у сфері оборони.

Генеральним штабом Збройних Сил України проведено перевірку дотримання вимог законодавчих актів України щодо недопущення реєстрації військових частин в державних реєстрах України, за результатами якої зобов`язано позивача провести дії щодо виключення відомостей про 11 комендатуру охорони та обслуговування з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань.

На виконання вимоги начальника штабу-першого заступника командувача Повітряних Сил Збройних Сил України від 07.03.2018 року № 2385 щодо відомчого обліку в Міністерстві оборони України з включення органів військового управління, з`єднань, військових частин, вищих військових навчальних закладів, установ та організацій Збройних Сил України до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб та громадських формувань, 11 комендатурою охорони та обслуговування на адресу реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції скеровано заяву від 29.03.2018 № 350/173/171/65 про вилучення даних про 11 комендатуру охорони та обслуговування з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

04.04.2018 за № 2902-297 Управлінням державної реєстрації Юридичного департаменту Львівської міської ради повідомлено про те, що у задоволенні заяви про скасування запису відмовлено з тих мотивів, що скасування (анулювання, вилучення) будь-якого облікового запису, який міститься в Єдиному державному реєстрі, не належить до компетенції державного реєстратора та проводиться на підставі судового рішення, що набрало законної сили.

Оскільки існуванням відповідних записів про позивача у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців, розкривається місце дислокації 11 комендатури охорони та обслуговування, тобто інформації яка містить державну таємницю, позивач, з метою захисту свого права, звернувся до суду із цим позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що подвійна державна реєстрація юридичної особи суперечить вимогам чинного законодавства сфері державної реєстрації юридичних осіб та порушує права та охоронювані законом інтереси позивача.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації юридичних осіб, їхньої символіки (у випадках, передбачених законом), громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців регулюються Законом України від 15.05.2003 № 755-IV «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» (далі Закон № 755-IV).

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону № 755-IV Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань це єдина державна інформаційна система, що забезпечує збирання, накопичення, обробку, захист, облік та надання інформації про юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадські формування, що не мають статусу юридичної особи.

Частиною першою ст. 2 Закону № 755-IV встановлено, що державна реєстрація базується на таких основних принципах: обов`язковості державної реєстрації в Єдиному державному реєстрі; публічності державної реєстрації в Єдиному державному реєстрі та документів, що стали підставою для її проведення; врегулювання відносин, пов`язаних з державною реєстрацією, та особливостей державної реєстрації виключно цим Законом; державної реєстрації за заявницьким принципом; єдності методології державної реєстрації; об`єктивності, достовірності та повноти відомостей у Єдиному державному реєстрі; внесення відомостей до Єдиного державного реєстру виключно на підставі та відповідно до цього Закону; відкритості та доступності відомостей Єдиного державного реєстру.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ст. 10 вказаного Закону відомості, що містяться в Єдиному державному реєстрі, використовуються для ідентифікації юридичної особи або її відокремленого підрозділу, громадського формування, що не має статусу юридичної особи, фізичної особи - підприємця, у тому числі під час провадження ними господарської діяльності та відкриття рахунків у банках та інших фінансових установах.

Порядок проведення державної реєстрації та інших реєстраційних дій визначено ст. 25 Закону № 755-IV.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 25 Закону № 755-IV державна реєстрація та інші реєстраційні дії проводяться на підставі судових рішень, що набрали законної сили та тягнуть за собою зміну відомостей в Єдиному державному реєстрі, щодо, серед іншого: зобов`язання вчинення реєстраційних дій; скасування реєстраційної дії/запису в Єдиному державному реєстрі.

Отже, підставою для внесення відомостей в Єдиний державний реєстр, є, зокрема, судове рішення, яке набрало законної сили та тягне за собою зміну відомостей в Єдиному державному реєстрі або заборону (скасування заборони) вчинення реєстраційних дій.

Встановлено, що записи про позивача до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців внесені на підставі поданих уповноваженою позивачем особою реєстраційних карток. При цьому жодних відміток про наявність державної таємниці у відповідних відомостях уповноваженою особою позивача не вчинено.

Відповідно до ст. 1 Закону України від 21.01.1994 № 3855-XII «Про державну таємницю» державна таємниця вид таємної інформації, що охоплює відомості у сфері оборони, економіки, науки і техніки, зовнішніх відносин, державної безпеки та охорони правопорядку, розголошення яких може завдати шкоди національній безпеці України та які визнані у порядку, встановленому цим Законом, державною таємницею і підлягають охороні державою.

Вказані записи стосуються державної реєстрації 11 комендатури охорони та обслуговування та здійснені поза межами відомчого обліку юридичних осіб Міністерства оборони України, що фактично призвело до подвійної реєстрації позивача.

З огляду на вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що подвійна державна реєстрація юридичної особи суперечить вимогам чинного законодавства сфері державної реєстрації юридичних осіб та порушує права та охоронювані законом інтереси позивача.

Відповідно до частини 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно частини 1 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Принцип верховенства права у рішеннях ЄСПЛ щодо України стосується вимог «якості» закону та юридичної визначеності. Так, принцип верховенства права вимагає дотримання вимог «якості» закону, яким передбачається втручання у права особи та в основоположні свободи. Так, у рішенні від 10 грудня 2009 року у справі «Михайлюк та Петров проти України» (Mikhaylyuk and Petrov v. Ukraine, заява № 11932/02) зазначено: Суд нагадує, що вираз «згідно із законом» насамперед вимагає, щоб оскаржуване втручання мало певну підставу в національному законодавстві; він також стосується якості відповідного законодавства і вимагає, щоб воно було доступне відповідній особі, яка, крім того, повинна передбачати його наслідки для себе, а також це законодавство повинно відповідати принципу верховенства права (див., серед багатьох інших, рішення у справі «Полторацький проти України» (Poltoratskiy v. Ukraine) від 29 квітня 2003 року, заява № 38812/97, п. 155).

У п. 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Відповідно до частин 1-4 ст. 242 КАС України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

З огляду на вищезазначене, вказаним вимогам оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до пункту 1 ст. 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 241, 242, 308, 310, 315, 317, 321, 370 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2018 року у справі № 813/2161/18 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В. С. Затолочний
судді Н. В. Бруновська
З. М. Матковська
Повне судове рішення складено 18.02.2019