Справа № 296/4475/16-а
Суддя: Гонтарук В. М.
Дата ухвалення: 2019-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 296/4475/16-а

Головуючий у 1-й інстанції: Драч Ю.І.

Суддя-доповідач: Гонтарук В. М.

14 лютого 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гонтарука В. М.

суддів: Білої Л.М. Граб Л.С.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 01 жовтня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до поліцейського роти №1 батальйону управління патрульної поліції у м. Житомирі ДПП Зіляка С. Ю., третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача: Департамент патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення в справі про адміністративне правопорушення за ст. 122 КУпАП,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до поліцейського роти №1 батальйону управління патрульної поліції у м. Житомирі ДПП Зіляка С. Ю., третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача: Департамент патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення в справі про адміністративне правопорушення за ст. 122 КУпАП.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 01 жовтня 2018 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати вказане рішення та прийняти постанову, якою адміністративний позов задовольнити повністю.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 14 січня 2019 року апеляційну скаргу було залишено без руху.

01 лютого 2019 року до суду від позивача надійшла заява на усунення недоліків апеляційної скарги.

Судом зазначається, що враховуючи повний зміст направлених виправлених недоліків, в сукупності з вимогами самої апеляційної скарги, було прийнято рішення про можливість відкриття апеляційного провадження та розгляду справи в апеляційній інстанції.

Відповідач та третя особа своїм правом, передбаченим ст.ст. 300, 304 КАС України не скористались та не подали відзивів на апеляційну скаргу.

Сторони в судове засідання не з'явились, про час, день та місце розгляду справи повідомлені завчасно та належним чином.

Суд зазначає, що під час повідомлення відповідача в режимі направлення телефонограми, останній повідомив суд про те, що не буде приймати участі у справі.

Також, при вивченні матеріалів даної адміністративної справи, судом апеляційної інстанції було встановлено, що ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 06 лютого 2019 року розгляд справи було призначено на 14 лютого 2019 року о 10-10 год.

Положеннями статті 129 КАС України передбачено, що виклик (повідомлення) сторін про час, день та місце розгляду справи можливий шляхом надсилання тексту повістки електронною поштою, факсимільним повідомленням (факсом, телефаксом), телефонограмою.

З матеріалів справи встановлено, що з метою належного та своєчасного повідомлення сторін у справі, секретарем судового засідання починаючи з 07 лютого 2019 року по 12 лютого 2019 року було здійснено ряд телефонних дзвінків за вказаним у адміністративній справі номером телефону, який був зазначений позивачем. Однак, за даним абонентським номером спрацював автовідповідач, про що секретарем судового засідання складено відповідну телефонограму.

Також, вказані ухвали суду апеляційної інстанції про відкриття провадження та про призначення апеляційної скарги до розгляду були надіслані на адресу позивача, яка зазначена в в матеріалах адміністративної справи, ще 07 лютого 2019 року, що підтверджується повістками, які знаходяться в матеріалах справи. Проте, згідно витягу з сайту ПАТ "Укрпошта" щодо відстеження поштових відправлень, вбачається, що станом на 13 лютого 2019 року відправлення знаходиться у точці видачі / доставки.

Суд апеляційної інстанції при вивченні справи встановив, що вказана справа розглядається судами ще з 2016 року.

Колегія суддів зазначає, що норми ст. 286 КАС України визначають особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності. Так, згідно з ч. 5 ст. 286 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу у десятиденний строк після закінчення строку апеляційного оскарження з повідомленням учасників справи.

Враховуючи, що розгляд справи призначено у межах десятиденного терміну з моменту надходження справи до суду апеляційної інстанції, а також те, що судом було вжито усіх можливих дій щодо належного повідомлення сторін про день, час та місце апеляційного розгляду справи, з метою уникнення порушення строку розгляду апеляційної скарги, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами та доказами, про що було винесено протокольну ухвалу від 14.02.2019 року.

За таких умов згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України у випадку неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, під час судового розгляду повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не відбувається.

Статтею 243 КАС України передбачено порядок ухвалення судових рішень.

Так, відповідно до ч. 4 вказаної статті судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Тому, з урахуванням ст.ст. 243 та 286 КАС України, постанова суду складена в межах 10 денного строку розгляду даної справи, який вираховується з 06 лютого 2019 року - час винесення ухвали про відкриття провадження у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши апеляційну скаргу в межах її доводів і вимог відповідно до ст. 308 КАС України, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти постанову, якою адміністративний позов задовольнити, з огляду на наступне.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду неоспорені факти про те, що 31 березня 2016 року поліцейським роти № 2 БУПП в м. Житомирі рядовим поліції Зіляк С.Ю. винесено постанову серії ПС2 № 628422 про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.122 КУпАП, а саме: позивач, керуючи транспортним засобом марки OPEL ASTRA о 15 год. 15 хв. в м. Житомирі по вул. В.Бердичівській та Майдан Корольова, 8 здійснив зупинку ближче 10 м. від виїздів з прилеглих територій, чим порушив п. 15.9 «и» ПДР України.

Не погоджуючись з вказаною постановою, позивач оскаржив її в судовому порядку.

Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем доведено правомірність спірної постанови, та надано суду достатньо належних доказів на підтвердження вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Статтею 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Приписами статті 14 Закону України від 30.06.1993р. № 3353 «Про дорожній рух» встановлено, що учасники дорожнього руху зобов'язані знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

За правилами п.1.3. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001р. №1306 (далі ПДР України) учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Пунктом 1.1. ПДР України визначено, що ці Правила відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Відповідно до п.1.9. ПДР України особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Так, згідно з пунктом 15.9 "и" ПДР України зупинка забороняється ближче 10 м від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду.

Частиною першою ст. 122 КУпАП визначено, що перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п'ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Згідно статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

При цьому, статтею 252 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У статті 283 КУпАП закріплено вимоги до змісту постанови про адміністративне правопорушення зазначено, де повинні міститися: найменування органу (прізвище, ім'я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім'я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення. У постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, вказуються відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

З аналізу зазначених правових норм можна зробити висновок, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення, виходячи з його правової природи та завдання, уповноважена особа має всебічно, повно і об'єктивно з'ясувати обставини справи, зокрема наявність вини особи у вчиненні такого правопорушення.

Аналізуючи доводи апелянта стосовно безпідставності притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП, колегія суддів враховує наступне.

Як слідує зі спірної постанови, ОСОБА_2 31 березня 2016 року керуючи транспортним засобом марки OPEL ASTRA о 15 год. 15 хв. в м. Житомирі по вул. В.Бердичівській та Майдан Корольова, 8 здійснив зупинку ближче 10 м. від виїздів з прилеглих територій, чим порушив п. 15.9 «и» ПДР України.

Як доказ по справі, відповідачем надано матеріали відеозйомки, які складаються з двох частин: в частині першій зафіксовано, як під час початку заміру інспектором відстані від зупинки транспортного засобу позивача, ОСОБА_2 почав рух автомобіля назад на незначну відстань, а на другій частині відеозапису зафіксовано процедуру розгляду справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності. Разом з тим, на жодному із записів достеменно не зафіксовано та не надано підтвердження реальної відстані від автомобіля позивача до виїзду з прилеглої території. Не зафіксувавши належним чином вказане як доказ, відповідач перейшов до складання постанови про адміністративне правопорушення.

Тобто, з даного відеозапису вбачається відсутність достовірних відомостей відносно того, на якій відстані від виїздів з прилеглих територій позивач здійснив зупинку, у зв'язку з чим достовірно неможливо встановити факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого п. 15.9 "и" ПДР України.

Будь - яких інших доказів на яких зафіксовано факт зупинки транспортного засобу позивача саме ближче 10 м. від виїзду з прилеглої території в м. Житомирі по вул. В.Бердичівській та Майдан Корольова, 8 відповідачем до суду не надано.

Водночас, судом першої інстанції під час розгляду справи взагалі не надано оцінки тій обставині, що в матеріалах справи відсутні будь які належні та допустимі докази, які б підтверджували факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення передбаченого п.15.9 "и" ПДР, а взятий до уваги судом першої інстанції відеозапис не має ознак належного та допустимого доказу.

Таким чином, на переконання суду апеляційної інстанції, наявні в матеріалах справи докази не підтверджують тієї обставини, що 31 березня 2016 року за наведених вище обставин позивачем було вчинено адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги позивача про те, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення є обґрунтованими і судом першої інстанції безпідставно не враховано вказані обставини при винесенні оскаржуваного судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Водночас, частиною 2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищенаведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що скільки при розгляді справи не були з'ясовані і доведені обставини, які б свідчили, що в діях позивача є ознаки проступку, за який законом встановлено адміністративну відповідальність, а тому постанова в справі про адміністративне правопорушення серії ПС2 № 628422 від 31.03.2016 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення є необґрунтованою та такою, що не відповідає нормам КУпАП, у зв'язку з чим підлягає скасуванню.

В силу вимог п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Положеннями п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України визначено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб'єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

З огляду на викладені обставини справи, колегія суддів вважає, що доводи апелянта про винесення судом першої інстанції оскаржуваного рішення за неповного з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи знайшли своє підтвердження в ході апеляційного розгляду справи, у зв'язку із чим наявні підстави для скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нової постанови про задоволення адміністративного позову.

Керуючись ст.ст. 243, 250,286, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити повністю.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 01 жовтня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до поліцейського роти №1 батальйону управління патрульної поліції у м. Житомирі ДПП Зіляка С. Ю., третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача: Департамент патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення в справі про адміністративне правопорушення за ст. 122 КУпАП скасувати.

Прийняти постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_2 до поліцейського роти №1 батальйону управління патрульної поліції у м. Житомирі ДПП Зіляка С. Ю., третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача: Департамент патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення в справі про адміністративне правопорушення за ст. 122 КУпАП задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову серії ПС2 №628422 від 31 березня 2016 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі на ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 122 КУпАП та закрити справу про адміністративне правопорушення. .

Постанова суду набирає законної сили у порядку ст.ст. 272, 325 КАС України та відповідно до ч. 3 ст. 272 КАС України не може бути оскаржена.

Головуючий Гонтарук В. М.

Судді Біла Л.М. Граб Л.С.