Справа № 308/12167/17
Суддя: Бедьо В. І.
Дата ухвалення: 2019-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 січня 2019 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді Бедьо В.І

за участю секретаря судового засідання Пазяк С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Ужгород адміністративний позов ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до Інспектора роти № 4 батальйону Управління патрульної поліції у м. Ужгороді та Мукачеві Депаратменту патрульної поліції Даков Емілії Чобівни про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суду в інтересах ОСОБА_2 з позовною заявою до Інспектора роти № 4 батальйону Управління патрульної поліції у м. Ужгороді та Мукачеві Депаратменту патрульної поліції Даков Емілії Чобівни про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

Позовну заяву позивач мотивує тим, що 03.11.2017р. щодо позивача була винесена Постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії АР № 448841, згідно якої на Позивача було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 гривень в зв'язку із вчиненням адміністративного правопорушення передбаченого частиною 2 статті 122 КУпАП.

Зі змісту вказаної постанови слідує, що "03" 11 2017 року 20 год. 20 хв. на м. Ужгород, пл. Корятовича 24 при здійсненні повороту праворуч водій ОСОБА_2, не ввімкнув покажчик повороту, чим порушив п. 9.2. б) ПДРУ чим скоїв (ла) адміністративне правопорушення, передбачене частиною 2 статті 122 КУпАП...".

Позивач вважає, що вказана постанова є протиправною та підлягає скасуванню, оскільки було складено незаконну постанову, а факти, викладені в ній, не відповідають дійсності. Зазначає, що інспектор при винесенні постанови не керувався жодними допустимими доказами, які б підтверджували його вину у вчиненні правопорушення. Не було жодної фіксації порушення ним Правил дорожнього руху, який би підтвердив правопорушення. Також при винесенні постанови інспектором наслідки відмови від її підписання Позивачу роз'яснено не було, а примірник Постанови не вручено, що на думку позивача є грубим порушенням.

Крім того, позивач наголошує на тому, що винесена постанова не відповідає вимогам розділу IV Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, ст. 283 КУпАП, оскільки відповідачем допущені порушення статей 278, 279, 280, 283 КУпАП при винесенні оскаржуваної Постанови, а саме в частині оформлення Постанови.

На підставі викладеного позивач просить суд визнати протиправною та скасувати Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії АР № 448841 від 03.11.2017 р.

Позивач та його представник у дане судове засідання не зявилися, при цьому представник подав до суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити без його участі, зазначивши, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Відповідач або його представник у дане судове засідання не зявилися, хоча про час та місце судового розгляду повідомлялися належним чином, однак подав відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні даного позову з тих підстав, що інспектор при складення оскаржуваної постанови діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією, КУПАП та іншими нормативно-правовими актами.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути дану справу у відсутності сторін за наявними у ній матеріалами.

Вивичивши зміст позовної заяви, відзиву на позову, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно з постановою Інспектора роти № 4 батальйону Управління патрульної поліції у м. Ужгороді та Мукачеві Депаратменту патрульної поліції Даков Емілії Чобівни про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БР № 448841 від 03.11.2017 року ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в сумі 425 гривень за те, що як зазначено у тексті постанови, "03" 11 2017 року 20 год. 20 хв. на (в) м. Ужгород, пл. Корятовича 24 при здійсненні повороту праворуч водій ОСОБА_2, не ввімкнув покажчик повороту, чим порушив п. 9.2. б) ПДРУ.

Не погоджуючись із вказаною постановою позивач звернувся із даним позовом в суд.

Статтею 19 Конституції України регламентовано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в звязку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно зі ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до п. п. 1.3, 1.9 Правил дорожнього руху, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306, учасники дорожнього руху зобовязані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

У відповідності до ч. 2 ст. 122 КУпАП порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз'їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв'язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Статтею 245 КУпАП визначено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимогст. 245 КУпАПвідповідно дост. 280 КУпАПорган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобовязаний зясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також зясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зіст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обовязок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

У наведених положеннях визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.

Як розяснено у п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст. ст.283,284 КУпАП. В ній, зокрема, необхідно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з приписами ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, в адміністративному процесі у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача субєкта владних повноважень, який повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, що можуть бути використані як докази у справі.

Беручи до уваги те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип зясування всіх обставин у справі, суд під час розгляду справи повинен створювати необхідні умови для всебічного, повного й обєктивного дослідження справи, однак не зобовязаний підміняти собою осіб, шукаючи доказів виключно за власною ініціативою. Адміністративний суд має активно підтримувати перебіг провадження, досліджувати фактичні обставини справи в найбільш повному обсязі.

Суд констатує, що належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність у діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, відповідачем не надано. Натомість вивчивши відеофіксацію з місця події, додану представником відповідача, суд доходить до висновку, що викладені в протоколі про притягнення до адміністративної відповідальності обставини щодо порушення позивачем вимог Правил дорожнього руху , не знайшли свого підтвердження, оскільки відеозапис не мість жодних даних, які б підтверджували факт порушення ОСОБА_2п. 9.2. б) ПДРУ.

Відповідачем до суду подано відзив на позов однак такий також не місить доказів, які б підтверджували вчинення правопорушення позивачем та доказів, якими останнє зафіксовано.

Статтею 62 Конституції України встановлено, що ніхто не зобовязаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. За змістом цієї норми на особу не може бути покладений і обовязок доводити свою невинуватість в учиненні адміністративного правопорушення.

Таким чином, суд приходить до переконання, що матеріалами справи не підтверджено факту вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, відповідачем не підтверджено належними та допустимими доказами правомірність притягнення позивача до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч.2 ст. 122 КУпАП, а також не доведено дотримання при винесені оскаржуваної постанови вимог ст. ст. 248, 280 КУпАП щодо всебічного, повного і обєктивного зясування обставин та вирішення її в точній відповідності з законом.

За змістом ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення субєкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Відтак, враховуючи викладене та беручи до уваги вищенаведені норми, суд вважає, що позов слід задовольнити та скасувати постанову серії БР № 448841 від 03.11.2017 року, згідно з якою ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2ст. 122 КУпАП.

Керуючись ст. ст. 2, 9, 76, 77, 90, 241-246, 255, 262, 271, 272, 286 КАС України, суд,

У Х В А Л И В:

Позовну заяву задовольнити.

Скасувати постанову Інспектора роти № 4 батальйону Управління патрульної поліції у м. Ужгороді та Мукачеві Депаратменту патрульної поліції Даков Емілії Чобівни про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БР № 448841 від 03.11.2017 року, згідно з якою ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП , а справу про адміністративне правопорушення закрити.

Позивач: ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає за адресою: АДРЕСА_1, пспорт серії НОМЕР_2, виданий Великобрезнянським РВ УМВС України в Закарпатській облсті 11.08.1995 року, ідентифікаційний код - НОМЕР_1.

Відповідач: поліцейський - інспектора роти № 4 батальйону Управління патрульної поліції у м. Ужгороді та Мукачеві Департаменту патрульної поліції Даков Емілії Чобівни , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначенихч. 2ст. 299 КАС України.

Судові рішення за наслідками розгляду судами першої інстанції справ, визначених ст. 286 КАС України, набирають законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду В.І. Бедьо