Справа № 0840/3890/18
Суддя: Лазаренко Максим Сергійович
Дата ухвалення: 2019-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

05 лютого 2019 року Справа № 0840/3890/18 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Лазаренка М.С.,

за участю секретаря судового засідання Дєткова Р.О.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛОІНС-АГРО» (71020, Запорізька область, Більмацький район, вул. Центральна, буд. 88, )

до Головного управління ДФС у Запорізькій області (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 166, )

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень рішень,

ВСТАНОВИВ:

19 вересня 2018 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛОІНС-АГРО» (далі позивач) до Головного управління ДФС у Запорізькій області (далі - відповідач), в якому позивач просить суд визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення рішення від 23.08.2018 № на суму 1 149 201,07 грн. та штрафна санкція 287 300,43 грн., № на суму 301 904,00 грн., № НОМЕР_1 на суму 150 952,00 грн.

Ухвалою суду від 24.09.2018 року відкрито загальне позовне провадження.

Ухвалою суду від 23.10.2018 підготовче судове засідання відкладено на 21.11.2018 року.

Ухвалою суду від 21.11.2018 підготовче судове засідання відкладено на 11.12.2018 та продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів.

Ухвалою суду від 11.12.2018 року підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду на 10.01.2019.

В судовому засіданні 10.01.2019 оголошено перерву до 29.01.2019.

В судовому засіданні 29.01.2019 оголошено перерву до 05.02.2019.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що у період з 21.05.2018 по 18.06.2018 на ТОВ «АЛОІНС-АГРО» відповідачем проведено планову виїзну документальну перевірку з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2016 року по 31.03.2018 року. За результатами перевірки було складено ОСОБА_2 №368/08-01-14-02/32721464 від 23.06.2018. Внаслідок чого позивачу протиправно та необґрунтовано винесено податкові повідомлення-рішення від 23.08.2018 №, №, №. Виходячи з наведеного, просив визнати протиправними та скасувати оскаржувані податкові повідомлення-рішення.

Представник позивача просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі з підстав викладених у позові та у відповіді на відзив.

Відповідач не погоджується з доводами адміністративного позову ТОВ «АЛОІНС-АГРО», вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. ГУ ДФС у Запорізькій області відповідно до вимог пп.78.1.5 п.78.1 ст.78 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI, та на підставі наказу ГУ ДФС у Запорізькій області від 19.07.2018 № 2401, проведена позапланова виїзна документальна перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю «Алоінс-Агро», з питань, що викладені у запереченнях на акт перевірки від 23.06.2018р. №368/08- 01-14-02/32721464 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2016 по 31.03.2018. До перевірки були надані виключно договори оренди земельних ділянок з фізичними особами та договори оренди земельних ділянок, інших документів не надано. Земельну ділянку загальною площею 315,4501 га (сіножаті 95,9501 га, пасовища 219,5 га) категорія земель сіножаті та пасовища ТОВ «Алоінс-Агро» використовувало як рілля. 23 серпня 2018 року на підставі ОСОБА_2 перевірки 486/08-01-14-02/32721464 від 17.08.2018 року Відповідачем прийняті податкові повідомлення-рішення: «форми «Р» № НОМЕР_2, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем Єдиний податок з сільськогосподарських товаровиробників, у розмірі 1436 502 (один мільйон чотириста тридцять шість тисяч п'ятсот дві) гривні 14 коп.; «форми «В4» № НОМЕР_3, яким зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість в розмірі 452 562 (чотириста п'ятдесят дві тисячі п'ятсот шістдесят дві) гривні; «форми «ПН» № НОМЕР_1, яким застосовано штраф в розмірі 50% у сумі 150 952 (сто п'ятдесят тисяч дев'ятсот п'ятдесят дві) гривні за платежем податок на додану вартість. Вважає рішення відповідача обґрунтованими та законними. На підставі вищезазначеного, просить у задоволення позову відмовити.

Сторони під час розгляду справи у судовому засіданні повідомили, що ними надано всі необхідні документи для вирішення спору по суті.

Розглянувши наявні матеріали та фактичні обставини справи, дослідивши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд з'ясував наступне.

На підставі направлення на перевірку від 18.05.2018 №1067 та №1068, від 25.05.2018 №1150, від 31.05.2018 №1200 та №1201 та п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20, п.п.75.1.2, п.75.1, ст..75, п.77.1, п.77.4 ст.77 Податкового кодексу України у період з 21.05.2018 по 18.06.2018 на ТОВ «АЛОІНС-АГРО» відповідачем проведено планову виїзну документальну перевірку з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2016 року по 31.03.2018 року, за результатами якої складено відповідний акт перевірки №368/08-01-14-02/32721464 від 23.06.2018.

ТОВ «АЛОІНС АГРО» надано відповідачу заперечення на акт документальної планової виїзної перевірки №368/08-01-14-02/32721464 від 23.06.2018 року, відповідно до яких просили частково переглянути результати перевірки та надали у якості заперечень додаткові документи, які не було досліджено під час перевірки.

ГУ ДФС України у Запорізькій області відповідно до вимог пп.78.1.5 п.78.1 ст.78 ПК України та на підставі наказу ГУДФС у Запорізькій області від 19.07.2018 №2401, проведено позапланову виїзну документальну перевірку ТОВ «АЛОІНС-АГРО», з питань, що викладені у запереченнях (вх..№26702/10 від 10.07.2018) на акт перевірки від 23.06.2018 №368/08-01-14-02/32721464 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2016 по 31.03.2018.

За результатами проведеної перевірки ТОВ «АЛОІНС АГРО» складено акт від 17.08.2018 №648/08-01-14-02/32721464.

Таким чином, за підсумками проведеної документальної позапланової виїзної перевірки, у звязку з дослідженням додаткових обставин, висновки акту документальної планової виїзної перевірки від 23.06.2018 №368/08-01-14-02/32721464 змінено, встановлено порушення ТОВ «АЛОІНС АГРО»:

п.2921.2 ст.292 ПК України, в результаті чого занижено єдиний податок четвертої групи за землю та несплати до бюджету суми податкового зобовязання ТОВ «АЛОІНС АГРО» у розмірі 1149201,71 грн., у т.ч. за 2016 рік на 65210,76 грн., за 2017 рік на 1075428,77 грн., за період з 01.01.2018 по 31.03.2018 на 8562,18 грн.

п.185.1 ст.185, п.187.1 ст.187, абз. «г» п.198.5 ст.198, п.201.1 ст.201, п.49 розділу 2 перехідних положень ПК України, в результаті чого встановлено завищення відємного значення з податку на додану вартість на загальну суму 452 562 грн.

п.1201.2 ст.1201 ПК України до ТОВ «АЛОІНС АГРО» застосовано штрафну санкцію у розмірі 50% суми податкових зобовязань з податку на додану вартість у сумі 150 952,00 грн.

На підставі акту перевірки 17.08.2018 №648/08-01-14-02/32721464 Головним управлінням ДФС у Запорізькій області було винесені наступні податкові повідомлення рішення:

- «форми «Р» № НОМЕР_2, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем Єдиний податок з сільськогосподарських товаровиробників, у розмірі 1436 502 (один мільйон чотириста тридцять шість тисяч п'ятсот дві) гривні 14 коп.;

- «форми «В4» № НОМЕР_3, яким зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість в розмірі 452 562 (чотириста п'ятдесят дві тисячі п'ятсот шістдесят дві) гривні;

- «форми «ПН» № НОМЕР_1, яким застосовано штраф в розмірі 50% у сумі 150 952 (сто п'ятдесят тисяч дев'ятсот п'ятдесят дві) гривні за платежем податок на додану вартість.

Не погоджуючись із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями позивач звернувся до суду з даним позовом.

Всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає позовні вимоги такими, що задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з приписів ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд зазначає, що відносини, які виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, у тому числі податку на прибуток та податку на додану вартість, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, врегульовані Податковим кодексом України (далі - ПК України).

Відповідно до п. п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 ПК України контролюючі органи мають право: проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Згідно п. 75.1 ст. 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Згідно з абз. 1- 6 пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 ПК України, документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна планова перевірка проводиться відповідно до плану-графіка перевірок.

Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом.

Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об'єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.

Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу.

Порядок проведення документальних позапланових перевірок встановлено статтею 78 ПК України.

Підстави для проведення документальної позапланової перевірки визначені в п. 78.1 ст. 78 ПК України, серед яких зокрема є:

отримано податкову інформацію, що свідчить про порушення платником податків валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обовязковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються порушення цим платником податків відповідно валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту (пп. 78.1.1. п. 78.1 ст.78 ПК України);

виявлено недостовірність даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначено виявлену недостовірність даних та відповідну декларацію протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту (пп. 78.1.4 п. 78.1 ст. 78 ПК України).

Статтею 67 Конституції України закріплено, що кожен зобовязаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України № 2755-VI від 02.12.2010 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі Податковий кодекс України).

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Щодо заниження позивачем суми єдиного податку четвертої групи, судом зясовано наступне.

Підставою для висновку на думку відповідача щодо заниження суми єдиного податку четвертої групи за землю та несплати до бюджету суми податкового зобов'язання ТОВ «АЛОІНС-АГРО» у розмірі 1149 201,71 грн. стало те, що:

- ТОВ «АЛОІНС-АГРО» використовувало земельну ділянку загальною площею 315,4501 га (сіножаті 95,9501 га, пасовища 219,5 га) категорія земель сіножаті та пасовища як рілля, що призвело до не сплати єдиного податку четвертої групи в сумі 159 394,77 грн.;

- зібраний ТОВ «АЛОІНС-АГРО» урожай пшениці озимої у кількості 215 624,13 ц не можливо було зібрати з посівної площі засіву 3 523,27 га, а отже ТОВ «АЛОІНС-АГРО» використовувало нерозраховану земельну ділянку площею 3 111,32 га, що призвело до несплати єдиного податку четвертої групи в сумі 989 806,94 грн.

Стосовно використання сіножаті та пасовища для вирощування сільськогосподарських культур, слід зазначити наступне.

Стаття 19 Земельного кодексу України встановлює наступні категорії земель:

а) землі сільськогосподарського призначення;

б) землі житлової та громадської забудови;

в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення;

г) землі оздоровчого призначення;

ґ) землі рекреаційного призначення;

д) землі історико-культурного призначення;

е) землі лісогосподарського призначення;

є) землі водного фонду;

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про стимулювання ринку сільського господарства» сільськогосподарське виробництво - це вид господарської діяльності з виробництва продукції, яка пов'язана з біологічними процесами її вирощування, призначеної для споживання в сирому і переробленому вигляді та для використання на нехарчові цілі. Продукція сільського господарства (сільськогосподарська продукція) продукція, що виробляється в сільському господарстві та відповідає кодам 01.11-01.42 Державного класифікатора продукції та послуг.

Відповідно до розділу II «Класифікації видів цільового призначення земель», затверджених наказом Державного комітету України із земельних ресурсів № 548 від 23.07.2010 року, землям для товарного сільськогосподарського виробництва присвоєно код 01.01 та розмежовано із землями для сінокосіння, яким в свою чергу присвоєно код 01.08 секції А.

Відповідно до статті 35 Закону України «Про охорону земель», власники і землекористувачі, в тому числі орендарі, земельних ділянок при здійсненні господарської діяльності зобов'язані забезпечувати використання земельних ділянок за цільовим призначенням та дотримуватися встановлених обмежень (обтяжень) на земельну ділянку.

Відповідно до пунктів 4 та 5 статті 111 Земельного кодексу України, обмеження у використанні земель (крім обмежень, безпосередньо встановлених законом та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами) підлягають державній реєстрації в Державному земельному кадастрі у порядку, встановленому законом, і є чинними з моменту державної реєстрації. Обмеження у використанні земель, безпосередньо встановлені законами та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами, є чинними з моменту набрання чинності нормативно-правовими актами, якими вони були встановлені. Відомості про обмеження у використанні земель зазначаються у схемах землеустрою щодо відведення земельних ділянок, технічній документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки. Відомості про такі обмеження вносяться до Державного земельного кадастру.

Відповідно до ст. 37 Закону України «Про охорону земель», на землях сільськогосподарського призначення може бути обмежена діяльність щодо:

вирощування певних сільськогосподарських культур, застосування окремих технологій їх

вирощування або проведення окремих агротехнічних операцій;

розорювання сіножатей, пасовищ:

використання деградованих, малопродуктивних, а також техногенно-забруднених земельних ділянок;

необґрунтовано інтенсивного використання земель.

Відповідно до Договорів оренди не встановлено обмеження щодо використання земельних ділянок.

Таким чином, відсутність встановлених обмежень щодо земельних ділянок дозволяє розорювати сіножаття та пасовища та не призводить до зміни їх цільового призначення. Земельні ділянки при цьому залишаються земельними ділянками сільськогосподарського призначення. В свою чергу нормативна грошова оцінка сільськогосподарських угідь залежить від родючості земельної ділянки та її природних властивостей, а не від того яким чином вона використовується.

Відповідно до п. 2921 .1 ст. 292і Податкового кодексу України об'єктом оподаткування для платників єдиного податку четвертої групи є площа сільськогосподарських угідь (ріллі, сіножатей, пасовищ і багаторічних насаджень) та/або земель водного фонду (внутрішніх водойм, озер, ставків, водосховищ), що перебуває у власності сільськогосподарського товаровиробника або надана йому у користування, у тому числі на умовах оренди.

Пункт 2921 .2 ст. 292і Податкового кодексу України встановлює, що базою оподаткування податком для платників єдиного податку четвертої групи для сільськогосподарських товаровиробників є нормативна грошова оцінка одного гектара сільськогосподарських угідь (ріллі, сіножатей, пасовищ і багаторічних насаджень), з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного за станом на 1 січня базового податкового (звітного) року відповідно до порядку, встановленого цим Кодексом.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оцінку землі» нормативна грошова оцінка земельних ділянок - капіталізований рентний дохід із земельної ділянки, визначений за встановленими і затвердженими нормативами.

Методика нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення затверджена Постановою Кабінету Міністрів України від 16.11.2016 року № 831 (далі - Методика). Згідно з п. З вказаної Методики нормативна грошова оцінка земель сільськогосподарського призначення визначається відповідно до нормативу капіталізованого рентного доходу на землях сільськогосподарського призначення природно-сільськогосподарських районів Автономної Республіки Крим, областей, м. Києва та Севастополя згідно з додатком та показників бонітування ґрунтів шляхом складання шкал нормативної грошової оцінки агровиробничих груп ґрунтів природно-сільськогосподарських районів (для сільськогосподарських угідь).

Статтею 1 Закону України «Про оцінку землі» встановлено, що бонітування ґрунтів - порівняльна оцінка якості ґрунтів за їх основними Природними властивостями, що мають сталий характер і суттєва впливають на врожайність сільськогосподарських культур, вирощуваних у конкретних природно-кліматичних умовах.

Пункт 5 Методики визначає формулу визначення нормативної грошової оцінки земельних ділянок, відповідно до якої:

Гагр = ОСОБА_3 : Б,

де Гагр- нормативна грошова оцінка агровиробничої групи ґрунтів відповідного сільськогосподарського угіддя природно-сільськогосподарського району, гривень за гектар;

Гу- норматив капіталізованого рентного доходу відповідного сільськогосподарського угіддя природно-сільськогосподарського району Автономної Республіки Крим, області, мм. Києва та Севастополя, гривень за гектар;

Багр- бал бонітету агровиробничої групи ґрунтів відповідного сільськогосподарського угіддя природно-сільськогосподарського району;

Б-середній бал бонітету ґрунтів відповідного сільськогосподарського угіддя природно- сільськогосподарського району Автономної Республіки Крим, області, мм. Києва та Севастополя.

З наведеної формули вбачається, що визначення нормативної грошової оцінки земель в значній мірі залежить від природніх властивостей фунту, які мають сталий характер та впливають на врожайність і жодним чином не залежить від того, що вирощується на земельній ділянці.

Таким чином, без зміни показника бонітету ґрунту не може бути змінено нормативну грошову оцінку земельної ділянки. Відповідачем ні під час проведення перевірки, ні під час підготовчого провадження у справі не надано доказів зміни показника бонітету ґрунту зазначених в акті земельних ділянок.

Крім того, відповідно до ст. 6 Закону України «Про оцінку землі» суб'єктами оціночної діяльності у сфері оцінки земель є:

органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які здійснюють управління у сфері оцінки земель, а також юридичні та фізичні особи, заінтересовані у проведенні оцінки земельних ділянок;

юридичні особи - суб'єкти господарювання незалежно від їх організаційно-правової форми та форми власності, що мають у своєму складі оцінювачів з експертної грошової оцінки земельних ділянок та які зареєстровані у Державному реєстрі сертифікованих інженерів-землевпорядників;

фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, які отримали кваліфікаційне свідоцтво оцінювача з експертної грошової оцінки земельних ділянок та ліцензію на виконання землеоціночних робіт у встановленому законом порядку;

юридичні особи - суб'єкти господарювання незалежно від їх організаційно-правової форми та форми власності, що мають у своєму складі сертифікованих інженерів-землевпорядників.

З наведеного вбачається, що відповідач не є суб'єктом оціночної діяльності у сфері оцінки землі, а отже не наділений повноваженнями самостійно визначати чи змінювати нормативну грошову оцінку земельних ділянок.

Отже, ТОВ «АЛОІНС-АГРО» цілком правомірно нараховує та сплачує єдиний податок четвертої групи, застосовуючи при цьому нормативну грошову оцінку, встановлену для сільськогосподарських угідь, конкретний вид яких зазначено в правовстановлюючих документах на такі земельні ділянки.

Стосовно того, що зібраний ТОВ «АЛОІНС-АГРО» урожай пшениці озимої у кількості 215 624,13 ц не можливо було зібрати з посівної площі засіву 3 523,27 га, а отже ТОВ «АЛОІНС-АГРО» використовувало нерозраховану земельну ділянку площею 3 111,32 га, що призвело до несплати єдиного податку четвертої групи в сумі 989 806,94 грн. суд зазначає наступне.

Як вже зазначалось відповідно до п. 2921.1 ст. 2921 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування для платників єдиного податку четвертої групи є площа сільськогосподарських угідь (ріллі, сіножатей, пасовищ і багаторічних насаджень) та/або земель водного фонду (внутрішніх водойм, озер, ставків, водосховищ), що перебуває у власності сільськогосподарського товаровиробника або надана йому у користування, у тому числі на умовах оренди.

Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідачем в ході проведення перевірки встановлено, що у перевіряємому періоді з 01.01.2016р. по 31.03.2016р. підприємство використовувало земельні ділянки на території Більманської сільської ради, Більмацької сільської ради, Смирновської сільської ради, Гусарківської сільської ради, Новоукраїнської сільської ради відповідно до договорів оренди землі, які зареєстровані у книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі, про що вчинено відповідний запис (абз. 3 арк. 15 ОСОБА_2).

Крім того, в ході проведення перевірки, у присутності посадових осіб ГУ ДФС у Запорізькій області головного державного ревізора - інспектора Липницького А.В. та головного державного ревізора- інспектора ОСОБА_4 була проведена інвентаризація земельних ділянок, які знаходяться у господарському використанні ТОВ «АЛОІНС-АГРО».

Відповідно до п. З розділу II Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 20.08.2015 року №727 (далі - Порядок) акт документальної перевірки повинен містити систематизований виклад виявлених під час перевірки фактів порушень норм законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Пункт 5 розділу II Порядку встановлює, що факти виявлених порушень законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об'єктивно та повною мірою з посиланням на первинні документи, регістри податкового та бухгалтерського обліку, фінансової та іншої звітності, інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, ведення/складання яких передбачено законодавством, або отримані від інших суб'єктів господарювання, органів державної влади, у тому числі іноземних держав, правоохоронних органів, а також податкову інформацію, що підтверджують наявність зазначених фактів.

Акт перевірки не містить жодного посилання на факти виявлення використання ТОВ «АЛОІНС- АГРО» земельних ділянок, відомості про які не включені до податкової декларації платника єдиного податку четвертої групи. Отже додатковий об'єкт оподаткування - відсутній.

Відповідно до ОСОБА_2 витрат насіння і садивного матеріалу, для посіву озимої пшениці в 2015 році ТОВ «АЛОІНС-АГРО» було використано 900,73 т посівного матеріалу. В свою чергу для посіву озимої пшениці в 2016 року підприємством було використано 926,318 т посівного матеріалу. З наведеного вбачається, що ТОВ «АЛОІНС-АГРО» для отримання врожаю озимої пшениці в 2016 році та 2017 році було використано майже однакову кількість посівного матеріалу, що свідчить про використання однакової посівної площі.

Більш того, в ОСОБА_2 зазначено, що в ході перевірки було встановлено збільшення придбання добрив у порівнянні 2016 року з 2017 роком, що цілком природньо призвело до збільшення урожайності в 2017 році.

Крім того, при розрахунку нібито несплаченого підприємством позивача єдиного податку четвертої групи відповідач використовував урожайність пшениці озимої 32,5 ц на 1 га, з посиланням на дані офіційного сайту Державної служби статистики України, щодо збору урожаю культур зернових і зернобобових у 2017 році на території Запорізької області. Проте, цей показник є середнім показником по Запорізькій області, в той час як показник урожайності озимої пшениці на території Більмацького району, згідно довідки Головного управління статистики у Запорізькій області від 12.03.2018 року (копія додається) становить 45,2 ц на 1 га, що значно вище наведеного в ОСОБА_2. Взагалі статистичні показники по області чи району є середніми показниками та формуються у тому числі із і найвищих та найнижчих показників. Враховуючи те, що підприємство позивача використовує якісні добрива, високоточну техніку та новітні технології, показники врожайності ТОВ «АЛОІНС-АГРО» є значно вищими за середні показники по області чи району.

Таким чином, висновки про неможливість збирання урожаю пшениці озимої у кількості 215 624,13 ц з посівної площі засіву 3 523,27 га будуються на припущеннях та не ґрунтуються на первинних документах, регістрах податкового та бухгалтерського обліку, фінансової та іншої звітності, інших документах, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, ведення/складання яких передбачено законодавством.

Щодо посилань відповідача про завищення позивачем від'ємного значення з ПДВ суд вважає наступне.

Підставою для висновку, на думку відповідача, щодо завищення від'ємного значення з податку на додану вартість на суму 301 904 грн. стало те, що ТОВ «АЛОІНС-АГРО» занижено податкові зобов'язання з податку на додану вартість понад нормативному списанню добрив, використання яких у господарській діяльності не підтверджено перевіркою.

Відповідачем в ОСОБА_2 перевірки зазначено, що в ході аналізу актів про використання мінеральних, органічних і бактеріальних добрив та засобів хімічного захисту рослин було встановлено понад нормативне списання деяких видів добрив, а саме:

Фунгіцид «Танос 50 в.н.» - норма списання на сайті виробника 0,4-0,6 л/га;

Гербіцид «Поларіс БТ» - норма списання на сайті виробника 1,5-3,0 л/га;

Стимулятор росту рослин «Мувер» - норма списання на сайті виробника 0,5 кг/га;

Гербіцид «Примекстра Л Голд 500 БС» - норма списання на сайті виробника 4,5 л/га;

Карбамід та карбамід марки Б - норма списання на сайті виробника 110 -160 кг/га;

Комплексне мікродобриво «Браман мультикомплекс» - норма списання на сайті виробника 1,2-,2,0 л/га.

Дані наведені відповідачем в ОСОБА_2 перевірки є неповними, в деяких випадках помилковими, що свідчить про відсутність у перевіряючих необхідних знань щодо препаратів, що застосовуються в галузі сільського господарства. В Україні існує погоджений Державною службою України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів Перелік пестицидів і агрохімікатів, дозволених до використання в Україні (далі - Перелік). У Переліку подаються регламенти застосування і норми витрати препаратів, які забезпечують необхідну ефективність та безпеку.

Відповідно до Переліку:

Фунгіцид «Танос 50 в.н.» дійсно має норми витрати 0,4-0,6 л/га, проте максимальна кратність обробок дозволяє використовувати цей препарат двічі протягом одного періоду вегетації рослин;

Стимулятор росту рослин «Мувер» має зазначені відповідачем норми витрат на рівні 0,3-0,5 кг/га, проте це норми для кукурудзи, гречки, проса, рису, картоплі. В той же час, відповідач сам зазначає в ОСОБА_2 перевірки, стимулятор росту застосовувався на полі де було засіяно соняшник. Відповідно до Переліку норми витрат стимулятору росту «Мувер» для соняшника встановлюються на рівні до 1,0 кг/га, до того ж максимальна кратність обробок дозволяє використовувати цей препарат двічі протягом одного періоду вегетації рослин;

Карбамід та карбамід марки Б має норми витрати 200-300 кг/га, проте максимальна кратність обробок дозволяє використовувати цей препарат двічі протягом одного періоду вегетації рослин;

Комплексне мікродобриво «Браман мультикомплекс» має норми витрати 1,0-2,0 л/га, проте максимальна кратність обробок дозволяє використовувати цей препарат до трьох разів протягом одного періоду вегетації рослин;

Гербіцид «Поларіс БТ» дійсно має норми витрати 1,5-3,0 л/га, проте в ОСОБА_2 перевірки зазначено, що вказаний препарат було внесено Позивачем із розрахунку 3,055 л/га, що взагалі становить математичну похибку і не може вважатися понад нормативним використанням.

Як вбачається з наведеного, допускається використання зазначених вище препаратів двічі протягом одного періоду вегетації рослин. Саме подвійне використання препаратів було прийнято відповідачем за понад нормативне списання, проте таке використання препаратів є цілком доцільним, що підтверджується більш високою урожайністю.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду (п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України).

Пункт 200.1 ст. 200 Податкового кодексу України встановлює, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Відповідно до п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України при від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:

в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду. Всі добрива були придбані в 2017 році на підставі відповідних договорів, з оформленням всіх необхідних первинних документів. В результаті, суми ПДВ, сплачені в ціні придбаних добрив були правомірно включені ТОВ «АЛОІНС-АГРО» до податкового кредиту відповідних періодів.

Пункт 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України встановлює, що платник податку зобов'язаний нарахувати податкові зобов'язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися:

а) в операціях, що не є об'єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу) або місце постачання яких розташоване за межами митної території України;

б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу та операцій, передбачених пунктом 197.11 статті 197 цього Кодексу);

в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів;

г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).

В ОСОБА_2 перевірки зазначено, що позаплановою перевіркою неможливо підтвердити відображення у актах про використання мінеральних, органічних і бактеріальних добрив та засобів хімічного захисту рослин, та як наслідок внесення до реєстрів бухгалтерського обліку інформації щодо фактичного використання у господарській діяльності понад нормативного списання добрив та засобів хімічного захисту рослин, використання яких у 2017 році в господарській діяльності не підтверджено, що свідчить про фактичну відсутність таких операцій у платника податку.

Проте, такі твердження відповідача не відповідають дійсним обставинам, оскільки, до перевірки позивачем була надана оборотно-сальдова відомість по рахунку 208 «Матеріали сільськогосподарського призначення», а також всі первинні документи, підтверджують рух, та використання придбаних добрив, в тому числі акти при використання мінеральних, органічних і бактеріальних добрив та засобів хімічного захисту рослин за 2017 рік.

З наданих до перевірки документів, в тому числі оборотно-сальдової відомості по рахунку 208 вбачається, що вартість залишку добрив та засобів захисту рослин станом на початок 2017 року становила 1771735,26 грн., придбано добрив та засобів захисту рослин в 2017 році було на загальну суму 48 470 014,84 грн., використано добрив та засобів захисту рослин в 2017 році було на загальну вартість 44 491810,59 грн., реалізовано покупцям в 2017 році було на загальну суму 511211,25 грн., вартість залишку добрив та засобів захисту рослин станом на кінець 2017 року становила 5 238 728,26 грн. З наведеного вбачається, що придбані в 2017 році добрива та засоби захисту рослин були використані ТОВ «АЛОІНС-АГРО» в господарській діяльності, що підтверджується необхідними первинними документами.

Також слід звернути увагу на те, що відповідно до п. 14.1.36 ст. 14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Використання позивачем добрив та засобів захисту рослин двічі протягом одного періоду вегетації рослин призводить до збільшення врожайності вирощуваних культур, про що зазначає і сам Відповідач в розділі 3.1.1. Акту перевірки, що в свою чергу призводить до збільшення обсягу доходу, а отже не йде в розріз із поняттям господарської діяльності.

Таким чином, у позивача не виникло зобов'язання нарахувати податкові зобов'язання з податку на додану вартість на суму 301 904 грн. в порядку абз. «г» п. 198.5 cm. 198 ПК України.

Щодо застосування до позивача штрафу суд зазначає наступне.

Підставою для прийняття податкового повідомлення-рішення № НОМЕР_1 стало, як вважає відповідач, встановлення відсутності складання та/або реєстрації протягом граничного строку, передбаченого ст. 201 ПК України податкових накладних на суму ПДВ 301 904 грн., у зв'язку з чим згідно ст. 1201 ПК України контролюючим органом застосовано штраф в розмірі 50% у сумі 150 952,00 грн.

Відповідно до п. 109.1 ст. 109 ПК України податковими правопорушеннями є протиправні діяння (дія чи бездіяльність) платників податків, податкових агентів, та/або їх посадових осіб, а також посадових осіб контролюючих органів, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Пункт 111.1 ст. 111 ПК України встановлює, що фінансова відповідальність застосовується до платників податку тільки за порушення законів з питань оподаткування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Відсутність зобов'язання нарахувати податкові зобов'язання, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і реєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені ПК України податкові накладні з податку на додану вартість на суму 301904 грн в порядку абз. «г» п. 198.5 ст. 198 ПК України обґрунтована вище.

Таким чином, в діях позивача відсутня протиправність та порушення Податкового кодексу України, а отже і відсутня і підстава для застосування щодо позивача штрафу, передбаченого п. 1201.2 ст. 120 ПК України.

Статтею 3 Закону України № 996-ІV від 16.07.1999 «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (зі змінами та доповненнями) (далі - Закон № 996-ІV) передбачено, що бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до ч.1 ст. 9 Закону № 996-ІV, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Статтею 1 Закону № 996-ХІV визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Статтею 3 Закону № 996-ХІV передбачено, що бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

У відповідності до ст.4 Закону №996-ХІV бухгалтерський облік та фінансова звітність ґрунтуються, зокрема, на таких основних принципах: превалювання сутності над формою - операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми; нарахування та відповідність доходів і витрат - для визначення фінансового результату звітного періоду необхідно порівняти доходи звітного періоду з витратами, шо були здійснені для отримання цих доходів. При цьому доходи і витрати відображаються в бухгалтерському обліку та фінансовій звітності в момент їх виникнення, незалежно від дати надходження або сплати коштів.

Відповідно до ч.1 ст. 9 Закону № 996-ХІV, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена також п.п.1.2 п.1, п.п.2.1 п.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.1995 за №168/704 (далі - Положення), первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Відповідно до ч.2 ст.9 вказаного Закону та п.2.4 Положення, первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно з п.2.15 та п.2.16 вищевказаного Положення забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать законодавчим та нормативним актам.

Таким чином, для надання юридичної сили і доказовості, первинні документи повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства та не порушувати публічний порядок.

Крім того, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Аналізуючи положення ст.: 54, 58, 76, 86 ПК України, Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого Наказом Державної податкової служби України № 984 від 22.12.2010 (далі Порядок №984), суд приходить до висновку, що специфіка правових актів індивідуальної дії, які ухвалюються контролюючими органами у формі податкових повідомлень-рішень з приводу самостійного визначення грошових зобовязань платників податків, полягає в тому, що фактичні підстави для ухвалення цих актів містяться в документальних результатах контролю за діяльністю платника податків (матеріалах перевірки), а правові підстави та владні приписи безпосередньо в самих податкових повідомленнях-рішеннях.

Проте в акті перевірки субєктом владних повноважень викладено невірні доводи, обставини та докази якими обґрунтовують вчинення позивачем порушень податкового законодавства України.

Позивачем надано і в процесі судового розгляду докази, які спростовують висновки акту перевірки та підтверджують дані бухгалтерського обліку позивача.

В ході судового розгляду справи відповідачем не було надано доказів зворотнього.

Частиною другою статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частинами першою та другою статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Відповідно до наведених вимог відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не довів правомірність винесених оскаржуваних рішень.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до приписів частини першої статті 139 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛОІНС-АГРО» (71020, Запорізька область, Більмацький район, вул. Центральна, буд. 88, ) до Головного управління ДФС у Запорізькій області (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 166, ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень рішень задовольнити у повному обсязі.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення рішення Головного управління ДФС у Запорізькій області від 23.08.2018 №, №, №.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛОІНС-АГРО» судовий збір в розмірі 28340,37 грн. (двадцять вісім тисяч триста сорок гривень 37 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Запорізькій області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення складено у повному обсязі 14.02.2019.

Суддя М.С. Лазаренко