Справа № 826/13416/18
Суддя: Вєкуа Н.Г.
Дата ухвалення: 2019-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

06 лютого 2019 року 12:36 № 826/13416/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Вєкуа Н.Г. при секретарі судового засідання Багрій М.В., за участі представника позивача - ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовомОСОБА_2
доРади національної безпеки та оборони України
про визнання протиправними дій, зобов'язати вчинити дії, -

На підставі ч. 1 ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 06 лютого 2019 року проголошено скорочене (вступна та резолютивна частини) судове рішення. Виготовлення рішення у повному обсязі відкладено, про що повідомлено осіб, які брали участь у розгляді справи, з урахуванням вимог ч. 3 ст. 243 названого Кодексу. Під час проголошення скороченого (вступної та резолютивної частин) судового рішення сторонам роз'яснено зміст судового рішення, порядок і строк його оскарження, а також порядок отримання повного тексту рішення.

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 (АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Ради національної безпеки і оборони України (01161, м. Київ, вул. Петра Болбочана, буд. 8, ):

- визнати протиправними дії Ради національної безпеки та оборони України щодо відмови ОСОБА_2 у наданні відповідних документів Президенту України для виключення його зі списків (Додаток 1 № 1604) Указу Президента України від 14 травня 2018 року № 126/2018 "Про рішення Ради національної безпеки та оборони України від 02 травня 2018 року "Про застосування та скасування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)";

- зобов'язати Раду національної безпеки та оборони України надати відповідні документи Президенту України щодо виключення ОСОБА_2 зі списків (Додаток 1 № 1604) Указу Президента України від 14 травня 2018 року № 126/2018 "Про рішення Ради національної безпеки та оборони України від 02 травня 2018 року "Про застосування та скасування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)".

27 серпня 2018 року ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва було відкрито провадження по даній адміністративній справі з урахуванням ст.ст.160-161, 172, 257 Кодексу адміністративного судочинства України та прийнято рішення про розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

Згідно даної ухвали підготовче судове засідання було призначено на 12 листопада 2018 року на 10 годину 00 хвилин (а.а.с.1-3).

26 вересня 2018 року на адресу Окружного адміністративного суду міста Києва надійшло письмове повідомлення від Відповідача по даній адміністративній справі, яким він не погоджується з позовними вимогами Позивача в повній мірі (а.а.с.33-36).

В матеріалах адміністративної справи містяться документи на підтвердження повноважень адвоката Позивача - ордер та договір про надання правової допомоги від 11.06.2018 року № НОМЕР_1 (а.а.с.38-39).

З урахуванням відсутності відзиву на позовну заяву Ради національної безпеки та оборони України було прийнято ухвалу від 14.11.2018 року, (а.а.с.40) якою прийнято рішення про витребування від Відповідача відзив на позову заяву та документи на підставі яких були вчинені оскаржувані дії. На виконання даної ухвали Відповідачем було надіслано відзив на позовну заяву від 06.12.2018 року до Окружного адміністративного суду міста Києва (а.а.с. 42).

Позивачем було надіслано до суду письмові пояснення 28 січня 2019 року, якими він заперечує правомірність дій Відповідача.

Позивач не погоджується з діями Відповідача та мотивує свої заперечення таким чином (а.а.с.6-12).

Відповідно до Указу Президента України від 14 травня 2018 року № 126/2018 «Про Рішення Ради національної безпеки і оборони України від 02.05.2018 року «Про застосування та скасування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)»» відносно Позивача було застосовано санкції і він значиться під номером 1604. В даному Указі зазначено наступне:

ОСОБА_2 народився 25 листопада 1973 року в місті Львові, є депутатом Верховної Ради Автономної Республіки Крим 6 -го скликання:

1) блокування активів - тимчасове обмеження права особи користуватися та розпоряджатися належним їй майном;

2) запобігання виведенню капіталів за межі України;

3) інші санкції, що відповідають принципам їх застосування, встановленим Законом.

Термін дії даних санкцій - безстроковий.

Позивач вважає, що санкції відносно нього застосовані незаконно, оскільки Прокуратурою Автономної Республіки Крим здійснено досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000046, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 20.03.2016 року за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 111 Кримінального кодексу України.

22 серпня 2017 року Прокурором відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих прокуратури та підтримки державного обвинувачення управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури АР Крим Комаровським С. В. кримінальне провадження № 0000046 від 29.03.2016 року у зв'язку з відсутністю в діянні ОСОБА_4 ознак складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України - закрито на підставі п. 2 ч.1 ст.284 КПК України, що підтверджується наявною в матеріалах адміністративної справи постановою про закриття кримінального провадження (а.а.с.27-30).

Позивачем також надано відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, а саме:

- 11.06.2018 року - до Президента України Порошенка П. О. - вимога виключити зі списків Указу Президента України від 14.05.2018 року № 126/2018 «про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 02.05.2018 року «Про застосування та скасування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)» (а.а.с.17-18);

- 17.06.2018 року - відповідь з Адміністрації Президента України від 14.06.2018 року - лист направлено за належністю до Апарату Ради національної безпеки і оборони України (а.а.с.19).

- 23.06.2018 року - отримання листа заступника секретаря Ради національної безпеки і оборони України О. Литвиненка від 21.06.2018 року - повідомлено про направлення звернення позивача до Кабінету Міністрів України (а.а.с.20).

- 23.07.2018 року - лист від начальника Управління взаємодії з Національною поліцією МВС України від 19.07.2018 року - відомості про перебування даних позивача на обліках в органах (підрозділах) Національної поліції України відсутні (а.а.с.21).

- 25.07.2018 року - лист від тимчасово виконуючого обов'язки Міністра з питань тимчасово окупованих територій та внутрішньо переміщених осіб України (а.а.с.22).

- 11.08.2018 року - Лист з Генеральної прокуратури України - звернення направлено до прокуратури АР Крим (а.а.с. 23).

- 02.11.2015 року - Лист від Головного слідчого управління СБУ - слідчими органами СБ України кримінальні провадження відносно громадянина ОСОБА_4 не розслідувались (а.а.с.25).

Представник позивача під час відкритого судового засідання просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини п'ятої статті 124 і частини третьої статті 129 Конституції України судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України, а обов'язковість рішень суду визнається однією з основних засад судочинства.

Правові засади організації та діяльності Ради національної безпеки і оборони України, її склад, структуру, компетенцію і функції визначає Конституція України та Закон України «Про Раду національної безпеки і оборони України».

Рада національної безпеки і оборони України відповідно до Конституції України є координаційним органом з питань національної безпеки і оборони при Президентові України (ст. 1 Закону України «Про Раду національної безпеки і оборони України»).

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про Раду національної безпеки і оборони України» Рада національної безпеки і оборони України керується в своїй діяльності Конституцією та законами України, міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актами Президента України.

Рада національної безпеки і оборони України відповідно до цього Закону своїм рішенням, що вводиться в дію указом Президента України, затверджує Регламент Ради національної безпеки і оборони України (ст.2 Закону України «Про Раду національної безпеки і оборони України»).

Відповідно до ст. 107 Конституції України Рада національної безпеки і оборони України координує і контролює діяльність органів виконавчої влади у сфері національної безпеки і оборони.

Головою Ради національної безпеки і оборони України є Президент України.

Персональний склад Ради національної безпеки і оборони України формує Президент України.

До складу Ради національної безпеки і оборони України за посадою входять Прем'єр-міністр України, Міністр оборони України, Голова Служби безпеки України, Міністр внутрішніх справ України, Міністр закордонних справ України.

У засіданнях Ради національної безпеки і оборони України може брати участь Голова Верховної Ради України.

Рішення Ради національної безпеки і оборони України вводяться в дію указами Президента України.

Компетенція та функції Ради національної безпеки і оборони України визначаються законом (ст. 107 Конституції України).

На своїх засіданнях Рада національної безпеки і оборони України приймає рішення, які ухвалюються не менше як двома третинами голосів її членів. Прийняті рішення вводяться в дію указами Президента України. Рішення Ради національної безпеки і оборони України, введені в дію указами Президента України є обов'язковими до виконання органами виконавчої влади (ст. 10 Закону України «Про Раду національної безпеки і оборони України»).

Підстави і принципи застосування персональних та секторальних санкцій, а також порядок їх застосування, скасування та внесення до них змін визначений Законом України від 14 серпня 2014 року № 1644-VII «Про санкції».

Зокрема, ч. 5 ст. 5 Закону України «Про санкції» встановлено, що Рада національної безпеки і оборони України розглядає питання щодо застосування, скасування та внесення змін до санкцій виключно на підставі пропозицій Верховної Ради України, Президента України, Кабінету Міністрів України, Національного банку України, Служби безпеки України.

При цьому, ч. 3 ст. 5 Закону України «Про санкції» визначено. Що рішення щодо застосування, скасування та внесення змін до санкцій щодо окремих іноземних та деяких інших юридичних й фізичних осіб персональних (санкцій) приймається Радою національної безпеки та оборони України та вводиться в дію указом Президента України. Відповідне рішення набирає чинності з моменту видання указу Президента України і є обов'язковою до виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Тобто, за змістом вказаної правової норми вбачається, що завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а саме в захисті прав та інтересів фізичних та юридичних осіб від порушень з боку держави.

Такий підхід відповідає принципу поділу влади, що встановлений Конституцією України та уособлений в інших нормативно-правових актах, який заперечує надання суду повноважень втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Під дискреційними повноваженнями слід розуміти встановлені законом права і обов'язки владних суб'єктів, які визначають ступінь самостійності їх реалізації з урахуванням принципу верховенства права і полягають у тому, що при вчиненні дій та прийнятті рішень владний суб'єкт здійснює свої повноваження з певною свободою розсуду, тобто коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих дій або рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин (Рекомендація Комітету ОСОБА_6 Європи №R(80) 2 від 11.03.1980).

Завдання правосуддя полягає в гарантуванні дотримання вимог права та контролю за легітимністю прийняття рішень.

Згідно з частин 1 та 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (ч.3 ст.90 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (рішення ЄСПЛ у справах: Балдеа проти Румунії, 15 .02.2017 року, Гелле проти Фінляндії, 19.02.1997 року з тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення суду повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

У рішенні Європейського суду з прав людини, у пункті 110 рішення від 23.07.2002 року у справі "Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ" та Вуліч проти Швеції" Суд визначив, що "…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень органів державної влади, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення відповідальності має саме орган державної влади".

Суд звертає увагу, що пропозиції щодо застосування, скасування та внесення змін до санкцій можуть бути внесені на розгляд Ради національної безпеки та оборони України виключно Верховною Радою України, Президентом України, Кабінетом Міністрів України, Національним банком України, Службою безпеки України.

Саме Кабінетом Міністрів України внесено на розгляд РНБОУ пропозиції щодо застосування до позивача персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій).

Комплексний аналіз матеріалів справи та норм чинного законодавства України дає підстави для висновку, що рішення РНБО України про застосування персональних санкцій, саме по собі, окремо без введення його в дію відповідним Указом Президента України не може існувати та не має юридичною сили без Указу Президента України. А отже, обов'язковою ознакою юридичної сили даного рішення РНБО України є введення його в дію Указом Президента України.

Таким чином, рішення РНБО України не може бути предметом розгляду даної адміністративної справи окремо від Указу Президента України, яким воно введено в дію. Указ Президента України не являється предметом даного адміністративного спору, а тому не досліджується судом на стадії з'ясування обставин справи та дослідження доказів в порядку ст.ст.209-224 Глави 6 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення РНБО України за своєю правовою природою не може скасувати та припинити дію Указу Президента України. Окрім того, з аналізу законодавства України вбачається, що РНБО України не має повноважень бути ініціатором як застосування персональних санкцій, так і їх скасування.

З урахуванням цього, Відповідач довів суду правомірність своїх дій, та виконав вимоги щодо доказування правомірності прийнятого ними рішення, передбачені ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 77-78, 139, 143, 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295-297 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги).

Повний текст рішення виготовлено та підписано 13 лютого 2019 року.

Суддя Н.Г. Вєкуа