Справа № 460/2845/18
Суддя: Комшелюк Т.О.
Дата ухвалення: 2019-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

13 лютого 2019 року м. Рівне №460/2845/18

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Комшелюк Т.О. за участю секретаря судового засідання Трохимчук А.М. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник ОСОБА_1,

відповідача: представник ОСОБА_2,

розглянувши в судовому засіданні адміністративну справу за позовом Рівненського обласного фонду підтримки індивідуального житлового будівництва на селі до Управління Держпраці у Рівненській області про визнання протиправними та скасування постанов,

В С Т А Н О В И В:

Рівненський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі ( далі позивач), звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Управління Держпраці у Рівненській області (далі - відповідач), про визнання протиправними та скасування постанов про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №РВ326/1122/000403/ТД-ФС, №РВ326/1122/000402/ЗП-ФС від 25.10.2018. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що встановлені відповідачем під час інспекційного відвідування обставини ставлять під сумнів правомірність висновків щодо наявності порушень, зазначених у акті відвідування. Так, розрахунково-платіжні відомості за період з січня по березень 2018 року не можуть свідчити про наявність трудових відносин із ОСОБА_3 Посада оператора по догляду свиней відсутня в штатному розписі позивача. Тобто, будь-яких трудових відносин із ОСОБА_3 позивач не мав. Крім того, постанови про накладення штрафу прийняті в порушення Порядку №509 від 17.07.2013. Просить позов задовольнити.

Відповідач подав відзив на позов, який обґрунтований тим, що за результатами інспекційного відвідування позивача, у останнього встановлено: в порушення вимог ч.1 ст.21 КЗпП України, не укладено трудовий договір між Рівненським обласним фондом підтримки індивідуального будівництва на селі, в особі голови фонду ОСОБА_4 та громадянином ОСОБА_3; в порушення вимог ч.3 ст.24 КЗпП України, головою Рівненського обласного фонду підтримки індивідуального будівництва на селі при допуску до роботи громадянина ОСОБА_3 не оформлений наказ чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та не повідомлено центральний орган виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування про прийняття працівників на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України; в порушення вимог ч.1 ст.94 КЗпП України, ч.1 ст.1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата працівникам не виплачується за виконану ними роботу. Так, Рівненським обласним фондом підтримки індивідуального житлового будівництва на селі не проведено виплату заробітної плати працівнику ОСОБА_3 за виконану ним роботу за період з квітня 2018 року по 31 липня 2018 року. Враховуючи викладене, відповідач вважає спірні рішення правомірними та просить в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Позов надійшов до суду 13.11.2018.

Ухвалою суду від 16.11.2018 позов залишений без руху.

22.11.2018 надійшло клопотання позивача про усунення недоліків позову.

27.11.2018 ухвалою суду відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

12.12.2018 ухвалою суду задоволено клопотання позивача про виклик свідка ОСОБА_5

26.12.2018 від позивача надійшло клопотання про відкладення судового засідання.

26.12.2018 ухвалою суду без виходу до нарадчої кімнати клопотання позивача задоволено, розгляд справи відкладено.

10.01.2019 від позивача надійшло повторне клопотання про відкладення судового засідання.

10.01.2019 ухвалою суду без виходу до нарадчої кімнати відмовлено в задоволенні клопотання позивача на підставі п.2 ч.3 ст.205 КАС України, розгляд справи продовжений.

10.01.2019 ухвалою суду без виходу до нарадчої кімнати відкладено судове засідання у звязку із задоволенням клопотання відповідача про виклик свідка ОСОБА_3

В судове засідання 13.02.2019 прибув представник позивача, який позов підтримав з наведених у ньому підстав.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав позицію, викладену у відзиві на позов.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні 10.01.2019 надав покази, зокрема, що він, один із перших із 2017 року почав працювати у позивача на підприємстві згідно з цивільно-правовим договором. Він здійснював догляд за свинями. Його брат ОСОБА_3 почав працювати з січня 2018 року. Він знає, що його брат також підписав цивільно-правовий договір, однак, другий екземпляр йому на руку не повернули. У 2018 році заробітну плату він із своїм братом отримували з січня по березень, а вже з квітня 2018 року їм перестали виплачувати зароблені кошти. У звязку із неотриманням заробітної плати вони звернулися до Управління Держпраці із скаргою та подали позовну заяву про стягнення заробітної плати до суду. Станом на 10.01.2019 справа в суді ще не розглянута. Додатково пояснив, що на підприємстві був графік роботи, якого вони дотримувались. Крім того, свиней потрібно було вчасно годувати. Корми отримувались згідно з журналом видачі кормів.

Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні 13.02.2019 надав покази, зокрема, що він з 01.01.2018 по серпень 2018 працював у позивача на посаді доглядальника тварин свиней. Вказану посаду йому запропонував директор філії ОСОБА_6 В січні 2018 директор філії йому на підпис привіз цивільно-правовий договір. Він його підписав (було два примірники), однак йому не дали жодного примірника вказаного договору. Трудову книжку він не давав. Корми для тварин видавались директором філії ОСОБА_6 згідно накладної, в якій він розписувався. Разом із ним працював його брат ОСОБА_5 Перші місяці заробітна плата виплачувалась та складала близько 3-х тисяч гривень. Кошти перераховувались на банківську платіжну картку один раз у місяць. Потім з квітня місяця перестали давати зарплату, однак він ще з квітня по серпень 2018 продовжував виконувати роботу. Після невиплати заробітної плати пішов з роботи і звернувся до відповідача із відповідним зверненням. Також, він подав позов до суду про стягнення заробітної плати з позивача, однак станом на сьогодні справа ще не розглянута. Довідку про доходи він забрав у позивача сам. Крім того, зазначив, що контактів із ОСОБА_4 він не мав, бачив його кілька раз, коли той приїжджав на підприємство.

Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Інспектором праці Управління Держпраці у Рівненській області ОСОБА_7, на підставі наказу № 995 від 25.09.2018 та направлення № 877-71/09-27 від 25.09.2018, в період з 25.09.2018 по 26.09.2018 проведено інспекційне відвідування Рівненського обласного фонду підтримки індивідуального житлового будівництва на селі.

За результатами інспекційного відвідування складений акт № РВ 326/1122/АВ від 02.10.2018.

Згідно із розділом ІІІ акту інспекційного, відвідування відповідачем встановлено порушення:

1) ч.1 ст.21 КЗпП України - трудовий договір не укладений між працівником ОСОБА_3 і Рівненським обласним фондом підтримки індивідуального житлового будівництва на селі, за яким працівник зобов'язуються виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін;

2) ч.3 ст.24 КЗпП України - при допуску працівника ОСОБА_3 до роботи Рівненським обласним фондом підтримки індивідуального житлового будівництва на селі за період з січня 2018 року по липень 2018 року включно не оформлений наказ чи розпорядження /трудовий договір/ про прийняття на роботу, та не повідомлено центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України;

3) ч.1 ст.94 КЗпП України, ч.1 ст.1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата працівнику ОСОБА_3 не виплачується за виконану ними роботу. Так, Рівненським обласним фондом підтримки індивідуального житлового будівництва на селі не проведено виплату заробітної плати працівнику ОСОБА_3 за виконану ними роботу за період з квітня 2018 року по 31 липня 2018 року;

4) ст.253 КЗпП України, працівник ОСОБА_3 допущений до роботи Фондом без укладення трудового договору не підлягає загальнообовязковому державному соціальному страхуванню.

04.10.2018 позивачем подано заперечення до Акту інспекційного відвідування.

За результатами перевірки 09.10.2018 Управлінням Держпраці у Рівненській області сформований Припис про усунення виявлених порушень № РВ 326/1122/АВ/П, яким зобовязано голову Рівненського обласного фонду підтримки індивідуального житлового будівництва на селі ОСОБА_4 у строк до 23.10.2018 усунути порушення вимог ч.1 ст.21, ч.3 ст.24, ч.1 ст.94 КЗпП України, ч.1 ст.1 Закону України «Про оплату праці», ст.253 КЗпП України.

На підставі висновків акту інспекційного відвідування Управлінням Держпраці в Рівненській області прийнято:

- постанову за № РВ 326/1122/000403/ТД-ФС, згідно з якою на Рівненський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі за порушення вимог ч.1 ст.21 та ч.3 ст.24, ст.253 КЗпП України накладений штраф у розмірі 111690грн.;

- постанову за № РВ 326/1122/000402/ЗП-ФС, згідно з якою на Рівненський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі за порушення вимог ч.1 ст.94 КЗпП України та ч.1 ст.1 Закону України «Про оплату праці», накладений штраф у розмірі 11169грн.

Вирішуючи даний спір та надаючи правову оцінку встановленим обставинам, суд виходить з такого.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку; суд зазначає наступне.

За змістом статті 43 Конституції України, держава створює умови для здійснення громадянами права на працю. Нагляд і контроль за додержанням законодавства про працю є важливими способами захисту трудових прав працівників, гарантією забезпечення законності в трудових відносинах.

Частиною 1 статті 259 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) визначено, що державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №96 від 11.02.2015 встановлено, що Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у звязку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі загальнообовязкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Згідно із підпунктом 6 пункту 4 зазначеного Положення, Держпраці відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний контроль за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю.

Пунктом 7 цього Положення передбачено, що Держпраця здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи. На утворені територіальні органи Держпраці може покладатися виконання завдань за міжрегіональним принципом.

Порядок здійснення державного нагляду за додержанням законодавства про працю затверджений постановою Кабінету Міністрів України №295 від 26.04.2017 (далі Порядок №295).

Пунктом 2 вказаного Порядку встановлено, що державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці: Держпраці та її територіальних органів; виконавчих органів міських рад міст обласного значення та сільських, селищних, міських рад обєднаних територіальних громад (з питань своєчасної та у повному обсязі оплати праці, додержання мінімальних гарантій в оплаті праці, оформлення трудових відносин).

Відповідно до підпункту другого пункту 5 Порядку №295 інспекційні відвідування проводяться, зокрема, за зверненням фізичної особи, стосовно якої порушено правила оформлення трудових відносин.

Пунктами 19, 20, 21 Порядку №295 передбачено, що за результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення.

Акт складається в останній день інспекційного відвідування або невиїзного інспектування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив та керівником обєкта відвідування або його уповноваженим представником. Один примірник акту залишається в обєкта відвідування.

Якщо обєкт відвідування не погоджується з викладеною в акті інформацією, акт підписується із зауваженнями, які є його невідємною частиною.

Відповідно до пунктів 23, 24 Порядку №295, припис є обовязковою для виконання у визначені строки письмовою вимогою інспектора праці про усунення обєктом відвідування порушень законодавства про працю, виявлених під час інспекційного відвідування або невиїзного інспектування.

Припис вноситься обєкту відвідування не пізніше ніж протягом наступного робочого дня після підписання акта (відмови від підписання), а в разі наявності зауважень наступного дня після їх розгляду.

У приписі зазначається строк для усунення виявлених порушень. У разі встановлення строку виконання припису більше ніж три місяці у приписі визначається графік та заплановані заходи усунення виявлених порушень з відповідним інформуванням інспектора праці згідно з визначеною у приписі періодичністю.

Припис складається у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, який проводив інспекційне відвідування або невиїзне інспектування, та керівником обєкта відвідування або його уповноваженим представником.

Один примірник припису залишається в обєкта відвідування.

Механізм накладення на субєктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України та частинами другою - сьомою статті 53 Закону України Про зайнятість населення встановлений Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 №509 (далі - Порядок №509).

Відповідно до п.2 Порядку №509, штрафи можуть бути накладені на підставі, зокрема, акту про виявлення під час перевірки субєкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу, виконавчого органу міської ради міста обласного значення та сільської, селищної, міської ради обєднаної територіальної громади.

Згідно із п.3 Порядку №509, уповноважена посадова особа не пізніше ніж через 10 днів з дати складення акта приймає рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу (далі - справа).

Пунктом 8 Порядку №509 встановлено, що за результатами розгляду справи уповноважена посадова особа на підставі акта, зазначеного в пункті 3 цього Порядку, складає постанову про накладення штрафу.

Крім того, за приписами п.10 Порядку №509, постанова про накладення штрафу може бути оскаржена у судовому порядку.

В свою чергу, Кодекс законів про працю України регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини. Законодавство про працю встановлює високий рівень умов праці, всемірну охорону трудових прав працівників.

Тобто, відповідач є повноважним органом, який забезпечує реалізацію державної політики з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю на території Рівненської області. При цьому, суд зауважує, що звернення ОСОБА_3 від 25.08.2018 було безумовною підставою для інспекційного відвідування Рівненського обласного фонду підтримки індивідуального житлового будівництва на селі посадовими особами Управління Держпраці в Рівненській області, а підставою для винесення постанов про накладення на позивача штрафів став акт № РВ 326/1122/АВ від 02.10.2018, складений за результатами такого інспекційного відвідування.

Відповідно до частини другої статті 2 КЗпП України, працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Частиною першою статті 3 КЗпП України передбачено, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Відповідно до частини п'ятої статті 50 Закону України «Про зайнятість населення» від 05.07.2012 №5067-VI, роботодавцям забороняється застосовувати працю громадян без належного оформлення трудових відносин, вчиняти дії, спрямовані на приховування трудових відносин.

У відповідності до статті 21 КЗпП України, трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін.

Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Фактичний допуск до роботи вважається укладенням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота провадилась за розпорядженням чи з відома роботодавця.

Статтею 24 КЗпП України передбачено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов'язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров'я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.

При укладенні трудового договору громадянин зобов'язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров'я та інші документи.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами (стаття 23 КЗпП України).

Загальне визначення цивільно-правового договору наведено уст. 626 Цивільного кодексу України. Так, вказаною нормою встановлено, що договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно зі статтею 902 ЦК України, виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Основною ознакою, що відрізняє цивільні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату.

Виконавець, який працює за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, хоча і може бути з ними ознайомлений, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик, працівник не зараховується до штату установи (організації), не вноситься запис до трудової книжки та не видається розпорядчий документ про прийом його на роботу на певну посаду.

З аналізу наведених норм встановлено, що трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов'язаний виконувати не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт.

За приписами ст. 253 КЗпП України, особи, які працюють за трудовим договором (контрактом) на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання або у фізичної особи, підлягають загальнообовязковому державному соціальному страхуванню.

Згідно з частинами першою та другою статті 265 КЗпП України, посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

Юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі: фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення (абзац другий частини другої статті 265 КЗпП України); за порушення встановлених строків виплати заробітної плати працівникам, інших виплат, передбачених законодавством про працю, більш як за один місяць, виплата їх не в повному обсязі - у трикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення (абзац третій частини другої статті 265 КЗпП України).

Так, в ході проведення інспекційного відвідування, посадовими особами відповідача встановлено, що згідно Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Філія Рівненського обласного Фонду підтримки індивідуального житлового будівництва на селі код ЄДРПОУ ВП 40888530 дата та номер запису 10.10.2016 № 1 006308, керівник відокремленого підрозділу юридичної особи ОСОБА_6.

Штатний розпис Філії Рівненського обласного Фонду підтримки індивідуального житлового будівництва на селі відсутній.

В зверненні гр. ОСОБА_3 зазначив, що в період з січня 2018 року по липень 2018 року включно працював у Фонді на посаді оператора по догляду свиней.

За інформацією, що зазначена у зверненні, період з січня 2018 року по березень 2018 включно виконував роботи (надавав послуги) оператора по догляду свиней за договором цивільно-правового характеру укладеного з Фондом. Другого примірника договору на руки він не отримав.

За період з квітня 2018 року по липень 2018 року включно, договорів Фондом з ним не укладалось та оплат не проводилось, проте він продовжував виконувати роботи по догляду свиней.

Також ОСОБА_3, як додатком до звернення, надано довідку про доходи яка видана за підписом ОСОБА_2 Фонду ОСОБА_4 в якій зазначено, що в період з січня 2018 року по березень 2018 року включно ОСОБА_3 нарахований дохід у розмірі 11169,00грн за цивільно-правовим договором.

28.09.2018 року гр. ОСОБА_3 надано пояснення ОСОБА_6 та ОСОБА_5, в яких вони зазначають про те, що ОСОБА_3 у період з січня 2018 року по березень 2018 року виконував роботи - надавав послуги за договором цивільно-правового характеру укладеного з Фондом. За період з квітня 2018 року по липень 2018 року включно щоденно виконував обовязки оператора по догляду за свинями без укладення будь-яких договорів з Фондом.

Інспекційним відвідуванням також встановлено :

На виконання вимоги про надання документів від 25.09.2018 №РВ326/1122/НП необхідних для проведення інспекційного відвідування, Фондом надано розрахунково-платіжні відомості за період з січня 2018 по березень 2018 року включно в яких зазначено, що ОСОБА_3 (табельний номер ЦПУ) нараховані : за січень 2018 року 3723грн, за лютий 2018 року 3723грн, за березень 2018 року 3723грн.

В таблиці 6 звітів ЄСВ за період з січня 2018 по березень 2018 року включно, отриманих від Фонду при проведенні інспекційного відвідування з 10.08.2018 по 14.08.2018, особа з прізвищем ОСОБА_3 відображена.

Проте, Фондом не надано жодних документів, а саме: наказів про прийняття на роботу ОСОБА_3, договорів цивільно-правового характеру на виконання робіт (надання послуг), актів виконаних робіт, які свідчили б про перебування у трудових відносинах чи виконання робіт (надання послуг) за договорами цивільно-правового характеру ОСОБА_3 з Фондом за період з січня 2018 року по липень 2018 року включно.

Від надання пояснень, щодо перебування ОСОБА_3 у трудових відносинах чи виконання робіт за договорами цивільно-правового характеру за період з січня 2018 року по липень 2018 року включно, голова Фонду ОСОБА_4 відмовився.

Крім того, Фондом наданий протокол засідання правління Фонду від 26.04.2018 №4, в якому зазначено, що правлінням прийнято рішення щодо не оплати заробітної плати працівникам Філії, що є порушенням ст.94 КЗпП України (заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу).

Твердження позивача про те, що ОСОБА_3 не перебував із ним у трудових правовідносинах є неприйнятними та спростовуються доказами наявними у справі, зокрема відомостями про нарахування заробітної плати ОСОБА_3 та довідкою про його доходи в якій чітко зазначено форму працевлаштування цивільно-правовий договір.

Посилання позивача на те, що бухгалтер помилково виплачував кошти ОСОБА_3 є безпідставними та необґрунтованими, оскільки на їх підтвердження суду не надано жодних доказів.

Також, факт перебування у трудових правовідносинах ОСОБА_3 із позивачем підтверджується показами свідків ОСОБА_5 та самого ОСОБА_3

Так, статтею 94 КЗпП України визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.

Норму аналогічного змісту містить і Закону України «Про оплату праці» від 24.03.1995 №108/95-ВР.

В статті 95 КзпП України зазначено, що мінімальна заробітна плата - це встановлений законом мінімальний розмір оплати праці за виконану працівником місячну (годинну) норму праці. Мінімальна заробітна плата встановлюється одночасно в місячному та погодинному розмірах.

Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов'язковою на всій території України для підприємств, установ, організацій усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників, за будь-якою системою оплати праці.

Допитані в судовому засіданні в якості свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_5 пояснили, що трудовий договір з ними не укладався, вони працювали на підприємстві позивача за цивільно-правовою угодою. Спочатку їм виплачувалась винагорода, однак з часом роботодавець перестав їм взагалі платити будь-які кошти.

З огляду на вказане підтверджується, що позивачем не проведено виплату заробітної плати працівнику ОСОБА_3 за виконану ними роботу за період з квітня 2018 року по 31 липня 2018 року.

Таким чином, обставини порушення позивачем вимог трудового законодавства, зокрема: ч.1 ст.24, ч.3 ст.24, ч.1 ст.94, ст.253 КЗпП України та ч.1 ст.1 Закону України «Про оплату праці», підтверджуються належними та допустимими доказами.

За приписами статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням наведеного, суд уважає, що відповідачем - Управлінням Держпраці у Рівненській області, як суб'єктом владних повноважень, було доведено правомірність своїх дій і рішень та надано обґрунтовані доводи щодо прийняття оскаржуваних рішень відповідно до норм чинного законодавства.

Аргументи позивача, викладені у заявленому адміністративному позові не підтверджені належними та допустимими доказами.

Підсумовуючи вищевикладене в його сукупності, суд дійшов висновку про безпідставність та необґрунтованість заявлених позовних вимог, тому адміністративний позов до задоволення не належить.

Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати на користь позивача не стягуються.

Керуючись статтями 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні адміністративного позову Рівненського обласного фонду підтримки індивідуального житлового будівництва на селі до Управління Держпраці у Рівненській області визнання протиправними та скасування постанов Управління Держпраці у Рівненській області про накладення штрафу уповноваженими особами від 25 жовтня 2018 року №РВ326/1122/000402/ЗП-ФС, №РВ326/1122/000403/ТД-ФС відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:

1) позивач - Рівненський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі (33028, м. Рівне, вул. Словацького, 4/6, );

2) відповідач - Управління Держпраці у Рівненській області (33028, м. Рівне, вул. Лермонтова, 7, ).

Повний текст рішення складений 15 лютого 2019 року.

Суддя Комшелюк Т.О.