Справа № 460/3001/18
Суддя: Друзенко Н.В.
Дата ухвалення: 2019-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

17 січня 2019 року м. Рівне №460/3001/18

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Друзенко Н.В. за участю секретаря судового засідання Романчук В.В. розглянувши у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доРівненського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області Головного управління Державної казначейської служби України у Рівненській області
про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинення певних дій, стягнення моральної шкоди, -
В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1, звернулася до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до відповідачів, Рівненського обєднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області, Головного управління Державної казначейської служби України у Рівненській області, про визнання протиправною бездіяльності Рівненського обєднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області щодо невиплати пенсії позивачу за червень серпень 2018 року, зобовязання Рівненського обєднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області виплатити позивачу пенсію за червень серпень 2018 року та здійснити компенсацію втрати частини доходів за червень серпень 2018 року у звязку з порушенням строків виплати пенсії, відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати», стягнення з Головного управління Державної казначейської служби України у Рівненській області на користь позивача 3000 гривень моральної шкоди, завданої протиправною бездіяльністю Рівненського обєднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області щодо невиплати пенсії позивачу за червень серпень 2018 року. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що позивач є внутрішньо переміщеною особою. З 2009 року позивачу була призначена пенсія за віком та вона перебуває на обліку в Рівненському обєднаному управлінні Пенсійного фонду України Рівненської області. Позивач вказує, що їй не була виплачена пенсія за червень серпень 2018 року. На заяву позивача, Рівненське обєднане управлінні Пенсійного фонду України Рівненської області листом від 20.11.2018 №461/10 повідомило, що підставою для припинення виплати пенсії позивачу у вказаний період слугувало рішення комісії Рівненського міськвиконкому з питань призначення усіх видів соціальної допомоги та надання пільг за фактичним місцем проживання від 22.05.2018, згідно з яким було вирішено припинити виплату пенсії позивачу у звязку з відсутністю останньої за фактичним місцем проживання. Крім того, у листі Рівненське обєднане управлінні Пенсійного фонду України Рівненської області зазначило про поновлення виплати пенсії позивачу з 01.06.2018, формування доплати пенсії за період з 01.06.2018 по 31.08.2018 за правилами, викладеними у постанові Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 №365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» та проведення її виплати за загальними правилами. Разом з тим, виплату позивачу пенсії за червень серпень 2018 року так і не було проведено. З наведено слідує, що Рівненське обєднане управлінні Пенсійного фонду України Рівненської області не провело виплату належної позивачу пенсії виключно на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 №365. Таку бездіяльність Рівненського обєднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області позивач вважає протиправною, оскільки вичерпний перелік підстав припинення виплати пенсії наведений у Законі України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та він не передбачає можливості припинення виплати пенсії на підставі акта Кабінету Міністрів України. Також, позивач звертає увагу на те, що допущені Рівненським обєднаним управлінням Пенсійного фонду України Рівненської області як держаним органом прояви протиправної бездіяльності, призвели до виникнення у позивача відчуття приниження людської та громадянської гідності, зневаги до її соціального статусу пенсіонера, до втрати віри у можливість захисту з боку держави, гарантування останньою безпеки, захищеності, залишення її наодинці у складній для неї життєвій ситуації, яка додатково ускладнилася у звязку з вимушеним переселенням, а також позбавлення єдиного для неї джерела доходів на три місяці підряд. Так, відсутність фінансових надходжень одразу негативно відобразилися на якості харчування та лікування позивача. Зазначені обставини, як стверджує позивач, призвели до її глибоких моральних та психологічних страждань з негативними для неї наслідками та позначилось на її самопочутті. Тому, на переконання позивача, з урахуванням положень статей 23, 1167, 1174 Цивільного кодексу України, розмір належної до стягнення моральної шкоди становить 3000 гривень, зокрема, по 1000 гривень за кожний місяць невиплати пенсії. З огляду на вказане, позивач просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

У встановлений судом строк Рівненське обєднане управління Пенсійного фонду України Рівненської області (далі Рівненське ОУПФУ) подало до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечило проти задоволення позовних вимог в повному обсязі. Свої заперечення обґрунтовує тим, що згідно з документами пенсійної справи позивач перебуває на пенсійному обліку в Рівненському ОУПФУ з 01.04.2017 як отримувач пенсії за віком відповідно до Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування в порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 №365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам. Вказаною постановою Кабінету Міністрів України затверджений, зокрема, Порядок здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, згідно з пунктами 12-14 якого соціальні виплати за рішенням комісій або органів, що здійснюють соціальні виплати, припиняються у разі, зокрема, встановлення факту відсутності внутрішньо переміщеної особи за фактичним місцем проживання/перебування згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов сімї. Комісія не пізніше ніж протягом наступного робочого дня після прийняття рішення щодо припинення соціальної виплати надсилає копію такого рішення органам, що здійснюють соціальні виплати, та структурному підрозділу з питань соціального захисту населення. Структурний підрозділ з питань соціального захисту населення та орган, що здійснює соціальні виплати, на підставі рішення комісії припиняє соціальні виплати з місяця, що настає за тим, у якому прийнято відповідне рішення. Так, згідно з рішенням комісії Рівненського міськвиконкому з питань призначення усіх видів соціальної допомоги та надання пільг за фактичним місцем проживання від 22.05.2018, встановлено факт відсутності позивача за фактичним місцем проживання, у звязку з чим Рівненським ОУПФУ прийнято рішення про припинення виплати пенсії позивачу з 01.06.2018. В подальшому, рішенням комісії Рівненського міськвиконкому з питань призначення усіх видів соціальної допомоги та надання пільг за фактичним місцем проживання від 26.07.2018, встановлено відновити виплату пенсії позивачу згідно з чинним законодавством. З огляду на вказане, у відповідності до пункту 16 вказаного вище Порядку виплату позивачу пенсії за віком було поновлено з 01.06.2018. Крім того, пунктом 15 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 №365, орган, що здійснює соціальні виплати, на підставі рішення комісії призначає (відновлює) таку соціальну виплату з місяця, в якому надійшла заява внутрішньо переміщеної особи. Суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України. Доплата пенсії позивачу за період з 01.06.2018 по 31.08.2018 в сумі 7487,73грн. сформована за правилами, встановленими постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 №365. Таким чином, Рівненське ОУПФУ вказує на відсутність підстав для виплати позивачу компенсації втрати частини пенсії відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати». Щодо стягнення моральної шкоди Рівненське ОУПФУ зауважило, що позивачем не було надано суду жодних доказів, підтверджуючих в чому саме полягало заподіяння моральної шкоди працівниками управління, тому позовні вимоги у вказаній частині є безпідставними та необґрунтованими. Таким чином, Рівненське ОУПФУ стверджує, що ним не були допущенні порушення при здійсненні владних повноважень відносно позивача, у звязку з чим просить відмовити в задоволенні адміністративного позову повністю.

Головне управління Державної казначейської служби України у Рівненській області (далі ГУ ДКСУ) також подало до суду відзив на позовну заяву. У відзиві ГУ ДКСУ вказує, що не вступало у правовідносини з позивачем та своїми діями або бездіяльністю не порушувало законних прав та інтересів останнього. Також, ГУ ДКСУ звернуло увагу, що органи Казначейства не є розпорядниками коштів Державного бюджету України, а здійснюють лише розрахунково-касове обслуговування розпорядників та одержувачів коштів, не мають права втручатися у їх діяльність та не уповноваженні самостійно спрямовувати надані бюджетні асигнування. При цьому, ГУ ДКСУ зауважило, що відповідно до підпункту 2 пункту 35 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011, Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень. Однак, у пунктах 4, 5 Постанови від 31.03.1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» Пленум Верховного Суду України розяснив, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. ГУ ДКСУ вказує, що позивач не довів тих обставин, що завдана моральна шкода стала наслідком бездіяльності Рівненського ОУПФУ, оскільки позивачем лише перераховано обставини, у чому могла полягати моральна шкода, проте кожен зазначений у позовній заяві потребує окремого доказування. За наведених обставин, ГУ ДКСУ не визнає заявлені позивачем позовні вимоги, вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

04.12.2018 позовна заява надійшла до суду.

Ухвалою суду від 05.12.2018 позовну заяву залишено без руху та позивачу встановлений строк для усунення недоліків позовної заяви.

19.12.2018 позивач подав до суду заяву про усунення недоліків адміністративного позову.

Ухвалою суду від 20.12.2018 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Вказаною ухвалою у справі також призначене судове засідання для розгляду справи по суті на 17.01.2019 о 11:30год.

11.01.2019 ГУ ДКСУ подано до суду клопотання про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою суду від 14.01.2019 відмовлено ГУ ДКСУ в задоволенні клопотання про з повідомленням (викликом) сторін.

Дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд виходить з наступного.

Судом встановлено, що позивач, ІНФОРМАЦІЯ_1, є громадянкою України та зареєстрована за адресою: 00111, АДРЕСА_1.

Позивач є пенсіонером за віком, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією пенсійного посвідчення серії ААД №282719.

Відповідно до довідки Управління праці та соціального захисту населення Виконавчого комітету Рівненської міської ради від 20.07.2017 № про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, фактичним місцем проживанням позивача є: 33000, АДРЕСА_2.

Позивач перебуває на обліку в Рівненському ОУПФУ та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

З 01.06.2018 Рівненське ОУПФУ припинило виплату позивачу пенсії на підставі рішення комісії Рівненського міськвиконкому з питань призначення усіх видів соціальної допомоги та надання пільг за фактичним місцем проживання від 22.05.2018 (Протокол №13), згідно з яким встановлено факт відсутності позивача за фактичним місцем проживання.

20.07.2018 комісією Рівненського міськвиконкому з питань призначення усіх видів соціальної допомоги та надання пільг за фактичним місцем проживання прийнято рішення про поновлення виплати пенсії позивачу згідно з чинним законодавством.

У відповідь на звернення позивача, Рівненське ОУПФУ листом від 20.11.2018 за №461/10 повідомило, що виплату пенсії позивачу було поновлено з 01.06.2018 на підставі рішення комісії Рівненського міськвиконкому з питань призначення усіх видів соціальної допомоги та надання пільг за фактичним місцем проживання від 26.07.2018 (Протокол №20). У відомість на виплату пенсій за вересень 2018 року включена сума пенсії за вересень 2018 року в сумі 2495,91грн. та доплата за період з 01.06.2018 по 31.08.2018 в сумі 7487,73грн. Доплата пенсії за період з 01.06.2018 по 31.08.2018 в сумі 7487,73грн., сформована за правилами, викладеними в постанові Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 №365, буде виплачуватися за загальними правилами.

Вважаючи протиправною бездіяльність Рівненського ОУПФУ щодо виплати пенсії за червень серпень 2018 року, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Вирішуючи вказаний спір по суті та надаючи правову оцінку встановленим обставинам, суд виходить з такого.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із частиною першою статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03 травня 1996 року, ратифікована Законом України від 14 вересня 2006 року №137-V, яка набрала чинності з 01 лютого 2007 року (далі Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов'язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.

Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов'язаннями України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій встановлені Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІV (далі - Закон №1058-IV).

Частиною третьою статті 4 Закону №1058-IV встановлено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 5 Закону №1058-IV передбачено, що дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, визначених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Отже, нормативно-правовим актом, яким визначено підстави припинення пенсійних виплат (які є складовою порядку пенсійного забезпечення), є Закон №1058-IV. Інші нормативно-правові акти у сфері правовідносин, врегульованих Законом №1058-IV, можуть застосовуватися виключно за умови, якщо вони не суперечать цьому Закону.

Відповідно до частини першої статті 47 Закону №1058-IV, пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Згідно із частиною першою статті 49 Закону №1058-IV виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України (положення пункту 2 частини першої статті 49 втратили чинність як такі, що є неконституційними, на підставі Рішення Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009); 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Наведений перелік підстав для припинення виплати пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, прямо передбачених законом.

При цьому, суд зауважує, що конституційне поняття «Закон України», на відміну від поняття «законодавство України», не підлягає розширеному тлумаченню, це нормативно-правовий акт, прийнятий Верховною Радою України в межах її повноважень. Зміни до закону вносяться за відповідно встановленою процедурою Верховною Радою України шляхом прийняття закону про внесення змін. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України є підзаконними, а тому не можуть обмежувати права громадян, які встановлено законами.

Такий висновок суду узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 04.09.2018 у справі №805/402/18-а, який в силу вимог частини пятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) є обовязковим для застосування судом при вирішенні вказаної справи.

Як вказує Рівненське ОУПФУ у листі від 20.11.2018 №461/10 та відзиві на позовну заяву, виплата пенсії позивачу з 01.06.2018 була припинена на підставі рішення комісії Рівненського міськвиконкому з питань призначення усіх видів соціальної допомоги та надання пільг за фактичним місцем проживання від 22.05.2018 (Протокол №13), згідно з яким встановлено факт відсутності позивача за фактичним місцем проживання.

Разом з тим, Закон № 1058-IV не передбачає такої підстави припинення або призупинення виплати пенсії, як відсутність особи, що отримує пенсію, за фактичним місцем проживання.

В даному випадку суд звертає увагу на те, що Конституційний Суд України у Рішенні від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009 зазначив, що виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.

У рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 07 лютого 2014 року, Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ, Суд) дійшов висновку про те, що право на отримання пенсії, яке стало залежним від місця проживання заявника, свідчить про різницю в поводженні, яка порушувала статтю 14 Конвенції, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції. При цьому Суд зауважив, що у цій справі право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця поживання заявника, що призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункти 5154).

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року №3477-IV, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У вказаних вище рішеннях Конституційного Суду України та ЄСПЛ застосовано підхід, згідно з яким право на пенсію та її одержання не може пов'язуватися з місцем проживання людини. Такий підхід можна поширити не тільки на громадян, що виїхали на постійне місце проживання до інших держав, а й на внутрішньо переміщених осіб, які мають постійне місце проживання на непідконтрольній Уряду України території. У контексті справи, що розглядається, правовий зв'язок між державою і людиною, який передбачає взаємні права та обов'язки, підтверджується фактом набуття громадянства. Свобода пересування та вільний вибір місця проживання гарантується статтею 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України.

За наведених обставин, суд вважає, що не здійснюючи виплату позивачу пенсії у червені серпні 2018 року Рівненське ОУПФУ допустило протиправну бездіяльність, внаслідок чого порушило гарантоване статтею 46 Конституції України право позивача на соціальний захист, зокрема на пенсійне забезпечення.

З огляду на вказане, позовні вимоги позивача в частині визнання протиправною бездіяльності Рівненського ОУПФУ щодо невиплати їй пенсії за червень серпень 2018 року та зобовязання останнього провести таку виплату є обґрунтованими та належать до задоволення.

Щодо вимоги позивача про зобовязання Рівненського ОУПФУ здійснити компенсацію позивачу втрати частини доходів, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку із порушенням строків їх виплати" від 19.10.2000 № 2050-III (далі - Закон №2050-III), підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Статтею 2 Закону №2050-III встановлено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Згідно з частиною другою статті 46 Закону №1058-IV, нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв'язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

З метою реалізації Закону №2050-III Кабінетом Міністрів України 21.02.2001 було прийнято постанову №159, якою затверджений Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати (далі - Порядок №159).

Відповідно до п.1 Порядку №159, його дія поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Пунктом 2 Порядку №159 передбачено, що компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 01 січня 2001 року.

Аналіз вказаних вище правових норм свідчить про те, що компенсація громадянам втрати частини доходів здійснюється у разі: 1) нарахування громадянину належних йому доходів (заробітної плати, пенсії, соціальних виплат, стипендії); 2) порушення встановлених строків їх виплати (як з вини так і без вини підприємств всіх форм власності і господарювання); 3) затримка виплати доходів на один і більше календарних місяців; 4) не виплачені доходи не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата).

Таким чином, неотриманні з вини пенсійного органу суми пенсії, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів у разі, якщо відповідні суми пенсії були нараховані громадянину пенсійним органом.

У листі від 20.11.2018 №461/10 та відзиві на позовну заяву Рівненське ОУПФУ вказувало, що позивачу була нарахована доплата пенсії за період з 01.06.2018 по 31.08.2018 в сумі 7487,73грн., яка буде виплачуватися за загальними правилами.

Разом з тим, докази на підтвердження проведення такої доплати Рівненським ОУПФУ надані суду не були.

Таким чином, суд прийшов до висновку про те, що позовні вимоги в частині зобовязання Рівненського ОУПФУ здійснити компенсацію позивачу втрати частини доходів за червень серпень 2018 року у звязку з порушенням строків виплати пенсії, відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати», також є обґрунтованими та належать до задоволення.

Вирішуючи спір в частині позовних вимог про стягнення з ГУ ДКСУ на користь позивача моральної шкоди в розмірі 3000грн., суд враховує наступне.

Статтею 56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до частини першої статті 1167 Цивільного кодексу України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно з роз'ясненнями, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (далі Постанова №4), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб (п.3 Постанови).

У пунктах 4, 5 Постанови №4 Пленум Верховного Суду України розяснив, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору

При цьому, суд зауважує, частинами першою, другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В обґрунтування наявності підстав для стягнення моральної шкоди позивач вказав, що бездіяльність Рівненського ОУПФУ щодо невиплати пенсії за червень серпень 2018 року призвела до виникнення у позивача відчуття приниження людської та громадянської гідності, зневаги до його соціального статусу пенсіонера, до втрати віри у можливість захисту з боку держави, гарантування останньою безпеки, захищеності, залишення його наодинці у складній для нього життєвій ситуації, яка додатково ускладнилася у звязку з вимушеним переселенням, а також позбавлення єдиного для нього джерела доходів на три місяці підряд. Так, відсутність фінансових надходжень одразу негативно відобразилися на якості харчування та лікування позивача. Зазначені обставини, як стверджує позивач, призвели до його глибоких моральних та психологічних страждань з негативними для нього наслідками та позначилось на його самопочутті

Разом з тим, суд зазначає, що позивачем не надано жодних доказів заподіяння їй або душевних страждань протиправною бездіяльністю Рівненського ОУПФУ, зокрема, доказів погіршення здоровя або настання інших втрат немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, що настали внаслідок незаконних дій або бездіяльності Рівненського ОУПФУ.

Більше того, позивач вказує моральна шкода була завдана їй бездіяльністю Рівненського ОУПФУ, однак просить стягнути її з ГУ ДКСУ.

Крім того, позивач не обґрунтував та не підтвердив розміру моральної шкоди в сумі 3000грн.

Враховуючи те, що позивачем належним чином не доведений факт заподіяння їй моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, наявності причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, а також не зазначено, з чого позивач виходив при оцінюванні заподіяної йому шкоди, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди в розмірі 3000 грн. є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Підсумовуючи вище наведене в його сукупності, суд прийшов до висновку про часткове задоволення адміністративного позову.

Щодо встановлення судового контролю за виконанням рішення суду, суд зазначає наступне.

Так, відповідно до частини першої статті 382 КАС України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобовязати субєкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

З аналізу змісту вказаної норми права слідує, що застосування даного виду судового контролю є правом суду, яким він може скористатися після ухвалення судового рішення.

Враховуючи зміст спірних правовідносин, стадію судового розгляду, а також ту обставину, що позивачем не було доведено, що Рівненське ОУПФУ буде ухилятися від виконання вказаного судового рішення, суд дійшов висновку про відсутність підстав для застосування даного заходу судового контролю за виконанням судового рішення у адміністративній справі.

Згідно з ст.371 КАС України, негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних фондів у межах суми стягнення за один місяць.

За правилами частини третьої статті 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати субєкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Враховуючи те, що суд прийшов до висновку про задоволення вимог немайнового характеру, за які позивачем було сплачений судовий збір в сумі 704,80 грн., є необхідним стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Рівненського ОУПФУ вказаної суми судового збору, сплаченої згідно з квитанцією від 18.12.2018 №92, оригінал якої знаходиться в матеріалах адміністративної справи.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2, 33000; адреса для листування: АДРЕСА_3, 79008) до Рівненського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області (, вул.Яворницького, 34, м.Рівне, 33001), Головного управління Державної казначейської служби України у Рівненській області (, вул.С.Петлюри,13, м.Рівне, 33028) задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Рівненського обєднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області щодо невиплати пенсії ОСОБА_1 за червень, липень, серпень 2018 року.

Зобов'язати Рівненське обєднане управління Пенсійного фонду України Рівненської області виплатити ОСОБА_1 пенсію за червень, липень, серпень 2018 року та здійснити компенсацію втрати частини доходів за червень, липень, серпень 2018 року, у звязку з порушенням строків виплати пенсії, відповідно до Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати".

Допустити негайне виконання рішення суду в частині виплати пенсії у межах суми стягнення за один місяць.

В частині позовних вимог про стягнення з Головного управління Державної казначейської служби України у Рівненській області на користь ОСОБА_1 3000,00 грн. моральної шкоди, завданої Рівненським обєднаним управлінням Пенсійного фонду України Рівненської області - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору - 704,80 грн., за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень - Рівненського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Повний текст рішення складений 25 січня 2019 року.

Суддя Друзенко Н.В.