Справа № 675/1365/18
Суддя: Загороднюк А.Г.
Дата ухвалення: 2019-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 675/1365/18

Головуючий у 1-й інстанції: Столковський В.І.

Суддя-доповідач: Загороднюк А.Г.

19 лютого 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Загороднюка А.Г.

суддів: Драчук Т. О. Полотнянка Ю.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 21 листопада 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Державної установи "Замкова виправна колонія (№ 58)" про визнання дій протиправними та стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

в травні 2018 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Державної установи "Замкова виправна колонія (№ 58)", в якому просив визнати протиправними дії Державної установи "Замкова виправна колонія (№ 58)" щодо вилучення у нього 18 травня 2018 року копій судових рішень та книг із текстами нормативно-правових актів, а також стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в розмірі 150 000 грн.

Рішенням Ізяславського районного суду Хмельницької області від 21 листопада 2018 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю. Обґрунтовуючи прийняте рішення, суд першої інстанції, виходив з того, що відповідачем доведено належними та допустимими доказами правомірність своїх дій, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. Також в обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначив про те, що посадові особи Державної установи "Замкова виправна колонія (№ 58)" провівши вилучення належних йому речей діяли у спосіб, який не передбачений чинним законодавством.

Скориставшись правом подання відзиву на апеляційну скаргу, відповідач вказав, що доводи апеляційної скарги є безпідставними, а рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Сторони повноважних представників в судове засідання не направили, хоча повідомлялися про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Як встановлено з матеріалів справи, позивач відбуває покарання у Державній установі "Замкова виправна колонія (№ 58)".

Постановою начальника Державної установи "Замкова виправна колонія (№ 58)" від 15 травня 2018 року позивача поміщено у дисциплінарний ізолятор строком на 14 діб.

18 травня 2018 року працівниками адміністрації виправної установи виявлено у позивача копії ухвалених щодо нього судових рішень у кримінальних справах, адміністративних справах за позовами ОСОБА_2, книги з текстами КК України, КПК України, Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, Конституції України та передано їх на зберігання до закінчення строку застосування дисциплінарного стягнення.

Зазначені обставини підтверджуються постановою начальника Державної установи "Замкова виправна колонія (№ 58)" від 15 травня 2018 року та показами свідків.

Не погоджуючись з діями Державної установи "Замкова виправна колонія (№ 58)", позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до статей 1-3, 7 КВК України кримінально-виконавче законодавство України регламентує порядок і умови виконання та відбування кримінальних покарань з метою захисту інтересів особи, суспільства і держави шляхом створення умов для виправлення і ресоціалізації засуджених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, а також запобігання тортурам та нелюдському або такому, що принижує гідність, поводженню із засудженими.

Завданнями кримінально-виконавчого законодавства України є:

- визначення принципів виконання кримінальних покарань, правового статусу засуджених, гарантій захисту їхніх прав, законних інтересів та обов'язків;

- порядку застосування до них заходів впливу з метою виправлення і профілактики асоціальної поведінки;

- системи органів і установ виконання покарань, їх функцій та порядку діяльності;

- нагляду і контролю за виконанням кримінальних покарань, участі громадськості в цьому процесі;

- регламентація порядку і умов виконання та відбування кримінальних покарань;

- звільнення від відбування покарання, допомоги особам, звільненим від покарання, контролю і нагляду за ними.

Кримінально-виконавче законодавство України складається з цього Кодексу, інших актів законодавства, а також чинних міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

До засуджених, які відбувають покарання на території України, застосовується кримінально-виконавче законодавство України. Порядок і умови виконання та відбування покарань визначаються та забезпечуються відповідно до законодавства, яке діє на час виконання та відбування кримінального покарання.

Держава поважає і охороняє права, свободи і законні інтереси засуджених, забезпечує необхідні умови для їх виправлення і ресоціалізації, соціальну і правову захищеність та їх особисту безпеку. Засуджені користуються всіма правами людини та громадянина, передбаченими Конституцією України, за винятком обмежень, визначених цим Кодексом, законами України і встановлених вироком суду. Правовий статус засуджених визначається законами України, а також цим Кодексом, виходячи із порядку і умов виконання та відбування конкретного виду покарання.

Відповідно до частини 3 статті 107 КВК України засуджені зобов'язані дотримуватися норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, розпорядок дня колонії, правомірних взаємовідносин з іншими засудженими, персоналом колонії та іншими особами.

Згідно з частиною 8 статті 134 КВК України поміщення засудженого в дисциплінарний ізолятор або в карцер чи переведення засудженого до приміщення камерного типу (одиночної камери) проводиться за вмотивованою постановою начальника колонії або особи, яка виконує його обов'язки, з визначенням строку тримання.

Порядок і умови виконання та відбування кримінальних покарань у виді арешту, обмеження волі, позбавлення волі на певний строк та довічного позбавлення волі станом на час виникнення спірних правовідносин регулювали Правила внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, затверджені наказом Міністерства юстиції України від 29 грудня 2014 року № 2186/5 (далі - Правила).

Згідно з пунктом 1 Правил ці Правила обов'язкові для виконання персоналом установ виконання покарань, засудженими, які в них утримуються, а також іншими особами, які відвідують ці установи.

Відповідно до пункту 6 розділу ХХV Правил засудженим, які відбувають стягнення у ДІЗО, забороняються побачення, придбання продуктів харчування і предметів першої потреби, одержання посилок (передач) і бандеролей, користування настільними іграми.

Засудженим забороняється брати із собою у ДІЗО продукти харчування і особисті речі, за винятком рушника, мила, зубної пасти (порошку), зубної щітки, туалетного паперу, олівців, авторучок, зошитів, поштових марок, конвертів, а в установах для тримання жінок, крім зазначених речей, спеціальних засобів гігієни. Їм не дозволяється курити.

Для зберігання предметів особистої гігієни в камерах обладнуються навісні полички. Адміністрація установ виконання покарань забезпечує зберігання особистих речей засуджених протягом строку перебування їх у ДІЗО.

Таким чином, копії судових рішень та книги із текстами нормативно-правових актів не входять до переліку особистих речей, які можуть брати із собою засудженні у ДІЗО.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що дії відповідача щодо передання зазначених предметів на зберігання відповідають вимогам Правил.

Посилання апелянта на те, що адміністрацією Державної установи "Замкова виправна колонія (№ 58)" всупереч вимогам чинного законодавства не складено протокол про вилучення належних засудженому документів, колегія суддів відхиляє, оскільки вимоги щодо необхідності складення такого протоколу не стосуються даних правовідносин.

Колегія суддів звертає увагу, що правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані розділом ХХV Правил, норми якого не передбачають необхідності складення протоколу або акту вилучення предметів, які не можуть брати із собою засудженні у ДІЗО. Вказані у позові документи не належать до заборонених для зберігання і використання засудженими в установах відбування покарань.

Також посилання апелянта на те, що при поміщенні його у ДІЗО вказані речі не було вилучено у нього та не передано на зберігання представниками адміністрації Державної установи "Замкова виправна колонія (№ 58)" колегія суддів не приймає, оскільки такі обставини не надавали йому права користуватися ними під час перебування у дисциплінарному ізоляторі.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні адміністративного позову.

Щодо відшкодування моральної шкоди суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог щодо визнання протиправними дій відповідача, тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог про відшкодування на користь ОСОБА_2 моральної шкоди.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, та повністю спростовуються встановленими у справі обставинами.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 315, статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі вищевикладеного колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а відтак рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 21 листопада 2018 року слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 21 листопада 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Загороднюк А.Г.

Судді Драчук Т. О. Полотнянко Ю.П.