Справа № 807/178/17
Суддя: Багрій Василь Миколайович
Дата ухвалення: 2019-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2019 рокуЛьвів№ 857/458/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Багрія В. М.,

суддів Курильця А. Р., Старунського Д. М.,

з участю секретаря судового засідання Болюк Н. В.,

позивачки ОСОБА_1,

представника позивачки ОСОБА_2,

представника відповідачів ОСОБА_3,

розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2018 року (рішення ухвалено у м. Ужгороді судом у складі головуючого судді Рейті С. І., суддів Луцович М. М., Шешеня О. М., повний текст рішення виготовлений 10 грудня 2018 року) у справі № 807/178/17 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби України в Закарпатській області, про зміну підстави звільнення, визнання незаконними наказів про звільнення з посади, зобовязання вчинити дії, стягнення вихідної допомоги, середнього заробітку за час затримки виплати вихідної допомоги, відшкодування моральної шкоди, стягнення матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2016 рік, стягнення суми компенсації за невикористану відпустку,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби України в Закарпатській області, про зміну підстави звільнення, визнання незаконними наказів про звільнення з посади, зобовязання вчинити дії, стягнення вихідної допомоги , середнього заробітку за час затримки виплати вихідної допомоги, відшкодування моральної шкоди, стягнення матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2016 рік, стягнення суми компенсації за невикористану відпустку.

Позивачка просила змінити формулювання її, ОСОБА_1, звільнення з посади з «відповідно до частини 1 статті 86 ОСОБА_4 України «Про державну службу», як неправильно зазначено в наказах про звільнення та трудовій книжці на «відповідно до частини 3 статті 38 Кодексу законів про працю України» і вказати таке формулювання у відповідності до поданої нею заяви та вимог чинного законодавства;

визнати незаконними накази про звільнення від 04.01.2017 № 6-о та від 05.01.2017 № 03-о у частині формулювання причини звільнення а саме: про звільнення ОСОБА_1 відповідно до частини 1 статті 86 ОСОБА_4 України «Про державну службу»;

зобовязати Головне управління Державної казначейської служби України в Закарпатській області внести виправлення у трудову книжку ОСОБА_1 у частині формулювання причини звільнення та змінити формулювання звільнення з «відповідно до частини 1 статті 86 ОСОБА_4 України «Про державну службу» на «відповідно до частини 3 статті 38 Кодексу законів про працю України»;

стягнути з Головного управління Державної казначейської служби України в Закарпатській області на її користь вихідну допомогу при звільненні у розмірі тримісячного середнього заробітку у сумі 27624,24 грн, середній заробіток за весь час затримки виплати вихідної допомоги, суму відшкодування моральної шкоди у розмірі 15000 грн, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2016 рік у розмірі середньомісячної заробітної плати та суму компенсації за невикористану відпустку у розмірі 1637,83 грн.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2018 року позивачці в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції через свого представника в суді адвоката ОСОБА_5 оскаржила ОСОБА_1, подавши на нього апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, без зясування усіх обставин, що призвело до неправильного вирішення справи. Суд не взяв до уваги, що її заява про звільнення на підставі частини третьої статті 38 КЗпП України залишилась без розгляду та жодного реагування з боку Державної казначейської служби України. Відповідач незаконно самостійно змінив підставу її звільнення посади з частини третьої статті 38 КЗпП України на частину першу статті 86 ОСОБА_4 України «Про державну службу».

Для розгляду заявлених нею, ОСОБА_1, порушень роботодавцем вимог трудового законодавства, на думку апелянта, слід було призначити та провести службове розслідування відповідно до пункту 85 Регламенту роботи ДКС України та її територіальних органів, затверджених наказом ДКС України від 01.02.2016 № 31. У випадку незгоди з мотивацією заяви про звільнення Державній казначейській службі України необхідно було повідомити позивачку про це письмово, а не звільняти з підстави, щодо якої її волевиявлення було відсутнє.

Крім того, судом першої інстанції не надано належної оцінки порушенням відповідачем законодавства про працю, що спонукали ОСОБА_1 написати заяву про звільнення з підстав, передбачених частиною третьою статті 38 КЗпП України. Тому висновки суду про відсутність систематичних порушень трудового законодавства з боку Головного управління Державної казначейської служби України в Закарпатській області щодо ОСОБА_1 є помилковими, не відповідають нормативно-правовим актам, що регулюють спірні правовідносини, не ґрунтуються на досліджених судом доказах та спростовуються матеріалами справи.

Суд першої інстанції, як вважає апелянт, всупереч закону, не навів належних мотивів відмови в позові в частині інших позовних вимог стягнення вихідної допомоги при звільненні, середнього заробітку за час затримки розрахунку, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, , компенсації за невикористану відпустку, відшкодування моральної шкоди.

Апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

На апеляційну скаргу Головне управління Державної казначейської служби України в Закарпатській області та Державна казначейська служба України подали відзиви, в яких просять залишити апеляційну скаргу позивачки без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Вислухавши суддю-доповідача, апелянта та її представника, які апеляційну скаргу підтримали, представника відповідачів, який просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, дослідивши обставини справи, доводи та вимоги апеляційної скарги та відзивів на неї, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що в ході судового розгляду не було встановлено систематичних порушень відповідачами законодавства про працю щодо позивачки, тому підстави для її звільнення відповідно до частини третьої статті 38 КЗпП України відсутні.

Апеляційний суд частково погоджується з такими висновками суду першої інстанції та, надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, враховує таке.

У справі встановлено, що з грудня 1995 року ОСОБА_1 проходила державну службу в органах державного казначейства України та на час звільнення працювала на посаді заступника начальника Головного управління Державної казначейської служби України в Закарпатській області, що підтверджується копією трудової книжки.

22.12.2016 ОСОБА_1 подала на ім'я голови Державної казначейської служби України ОСОБА_6 заяву, в якій просила звільнити її з 05.01.2017 із займаної посади відповідно до частини третьої статті 38 КЗпП України (у зв'язку з порушенням законодавства про працю). Обставинами, що спонукають до звільнення були зазначені: ненадання відпустки; відкликання з відпустки всупереч частині восьмій статті 79 КЗпП України, частині третій статті 12 ОСОБА_4 України «Про відпустки»; порушення строків виплати заробітної плати; не забезпечення належних умов праці (суб'єктивні ознаки відкриття дисциплінарних проваджень); злісність мотивів, особисті неприязні стосунки обмеження посадових обов'язків, ненадання матеріальної допомоги та інше. У заяві також просила здійснити остаточний розрахунок в строки, передбачені статтею 116 КЗпП України, в тому числі здійснити виплату вихідної допомоги в розмірі тримісячного середнього заробітку згідно із статтею 44 КЗпП України.

26.12.2016 начальником Головного управління Державної казначейської служби України в Закарпатській області ОСОБА_7 направлено матеріали щодо звільнення із займаної посади ОСОБА_1, заступника начальника Головного управління Державної казначейської служби України в Закарпатській області, за власним бажанням, відповідно до пункту 1 статті 86 ОСОБА_4 України «Про державну службу» на адресу Державної казначейської служби України.

30.12.2016 Міністерством фінансів України, за результатами розгляду подання Державної казначейської служби України від 28.12.2016 № 4-05/134-21643, погоджено звільнення ОСОБА_1 з посади заступника начальника Головного управління Державної казначейської служби України в Закарпатській області за власним бажанням за умови дотримання вимог законодавства про працю та державну службу.

Наказом Державної казначейської служби України від 04.01.2017 № 6-о «Про звільнення ОСОБА_1 А.», позивачка звільнена з посади заступника начальника Головного управління Державної казначейської служби України в Закарпатській області за власним бажанням відповідно до частини першої статті 86 ОСОБА_4 України «Про державну службу».

Згідно з наказом Головного управління Державної казначейської служби України в Закарпатській області від 05.01.2017 № 03-о «Про звільнення ОСОБА_1 А.», який було прийнято на виконання наказу Державної казначейської служби України від 04.01.2017 № 6-о, ОСОБА_1 звільнена з посади заступника начальника Головного управління Державної казначейської служби України в Закарпатській області з 05.01.2017. Також цим наказом вирішено виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію відповідно до статті 24 ОСОБА_4 України «Про відпустки» за 10 календарних днів невикористаної додаткової відпустки за стаж державної служби за 2015 рік та вирахувати із заробітної плати кошти за 1 календарний день основної щорічної відпустки за невідпрацьований період з 06 по 23 січня 2017 року відповідно до статті 127 КЗпП України та з врахуванням частини першої статті 117 КЗпП України.

ОСОБА_1 під розписку ознайомилися із вказаним наказом 25.01.2017 із застереженням про те, що підстава звільнення не відповідає підставі, вказаній нею у заяві на звільнення, у зв'язку з чим, звернулася до суду з даним позовом.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

ОСОБА_4 України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII визначає принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях .

Згідно з частиною першою статті 3 ОСОБА_4 України «Про державну службу», цей Закон регулює відносини, що виникають у звязку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця.

Відповідно до частин першої-третьої статті 5 ОСОБА_4 України «Про державну службу», правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною ОСОБА_5 України, постановами Верховної ОСОБА_5 України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.

Відносини, що виникають у звязку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим ОСОБА_4, якщо інше не передбачено законом.

Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим ОСОБА_4.

Частиною 1 статті 83 ОСОБА_4 України «Про державну службу» визначено перелік підстав припинення державної служби:

1) у разі втрати права на державну службу або його обмеження (стаття 84 цього ОСОБА_4);

2) у разі закінчення строку призначення на посаду державної служби (стаття 85 цього ОСОБА_4);

3) за ініціативою державного службовця або за угодою сторін (стаття 86 цього ОСОБА_4);

4) за ініціативою субєкта призначення (стаття 87 цього ОСОБА_4);

5) у разі настання обставин, що склалися незалежно від волі сторін (стаття 88 цього ОСОБА_4);

6) у разі незгоди державного службовця на проходження державної служби у звязку із зміною її істотних умов (стаття 43 цього ОСОБА_4);

7) у разі досягнення державним службовцем 65-річного віку, якщо інше не передбачено законом;

8) у разі застосування заборони, передбаченої ОСОБА_4 України «Про очищення влади».

Отже, взявши до уваги положення зазначеної статті закону, слід прийти до висновку, що ОСОБА_4 України «Про державну службу», зокрема, статтею 86 цього ОСОБА_4, врегульовано підстави і порядок припинення державної служби за ініціативою державного службовця.

Відповідно до частини першої статті 86 ОСОБА_4 України «Про державну службу», державний службовець має право звільнитися зі служби за власним бажанням, попередивши про це субєкта призначення у письмовій формі не пізніш як за 14 календарних днів до дня звільнення.

Як видно з матеріалів справи, позивачка ОСОБА_1 в заяві на звільнення за власним бажанням просила її звільнити з підстав, передбачених частиною третьою статті 38 КЗпП України. Обставинами, які спонукали до звільнення нею зазначено: ненадання їй відпустки; відкликання з відпустки всупереч частині восьмій статті 79 КЗпП України, частині третій статті 12 ОСОБА_4 України «Про відпустки»; порушення строків виплати заробітної плати; не забезпечення належних умов праці (суб'єктивні ознаки відкриття дисциплінарних проваджень); злісність мотивів, особисті неприязні стосунки обмеження посадових обов'язків, ненадання матеріальної допомоги та інше.

Відповідно до частини третьої статті 38 КЗпП України, працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.

У звязку з цим, колегія суддів апеляційного суду вважає, що підстави припинення державної служби за ініціативою державного службовця врегульовані ОСОБА_4 України «Про державну службу», тому за наявності волевиявлення працівника припинити державну службу за ініціативою (за власним бажанням) державного службовця застосуванню підлягають положення частини першої статті 86 ОСОБА_4 України «Про державну службу», а не положення частини третьої статті 38 КЗпП України, які такому застосуванню не підлягають, оскільки дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців тільки у частині відносин, не врегульованих ОСОБА_4 України «Про державну службу» в той час, як у спірних правовідносинах підстави припинення державної служби чітко і вичерпно врегульовані зазначеним законом.

За своєю правовою природою розірвання трудового договору з підстав частини третьої статті 38 КЗпП України є звільненням працівника за власним бажанням, про що прямо зазначено в диспозиції статті 38 КЗпП України.

Зазначене давало правові підстави відповідачам провести звільнення позивачки з посади державного службовця за власним бажанням на підставі правової норми, яка регулює такі правовідносини, тобто частини першої статті 86 ОСОБА_4 України «Про державну службу», а не частини третьої статті 38 КЗпП України, яка в даному випадку на відносини державної служби не поширюється.

ОСОБА_4 України «Про державну службу» врегульовано підстави припинення державної служби за ініціативою державного службовця, тому Державна казначейська служба України, Головне управління Державної казначейської служби України в Закарпатській області, на думку суду апеляційної інстанції, обґрунтовано прийшли до висновку про наявність підстав для звільнення ОСОБА_1 з займаної посади відповідно до частини першої статті 86 ОСОБА_4 України «Про державну службу».

Тому доводи апелянта в частині відсутності у відповідачів підстав провести її звільнення не у відповідності до норми законодавства, зазначеної в її заяві про звільнення, наявності підстав для зміни підстав звільнення, зобовязання вчинити дії та скасування наказів, є безпідставними.

Позивачка ОСОБА_1, як видно з матеріалів справи, про наявність волевиявлення на звільнення за власним бажанням не заперечувала та вимоги про поновлення її на посаді перед судом не заявила.

Оскільки трудовий договір з позивачкою припинено відповідно до частини першої статті 86 ОСОБА_4 України «Про державну службу», а не частини третьої статті 38 КЗпП України, її позовні вимоги про виплату вихідної допомоги при звільненні у розмірі тримісячного заробітку, а також про стягнення середнього заробітку в звязку з порушенням строків виплати вихідної допомоги, також є безпідставними.

Не можна визнати обґрунтованими і інші позовні вимоги позивачки про відшкодування моральної шкоди, стягнення компенсації за невикористану відпустку, допомоги на вирішення соціально-побутових питань, оскільки ці позовні вимоги суд першої інстанції розглянув, прийняв по них мотивоване рішення, з такими мотивами погоджується суд апеляційної інстанції, відхиливши апеляційні доводи щодо неналежного обґрунтування рішення як безпідставні.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 щодо оскарження дій та рішень відповідачів в частині зазначення підстав звільнення, зміни підстави звільнення, скасування наказів, зобовязання вчинити дії слід залишити без задоволення, правильний висновок з приводу чого зробив суд першої інстанції.

Оскільки суд першої інстанції, приймаючи рішення про відмову в задоволенні цієї частини позову, виходив лише з відсутності підстав для звільнення позивачки за частиною третьою статті 38 КЗпП України, оскаржуване рішення суду необхідно змінити та відмовити ОСОБА_1 в задоволенні цієї частини позову з врахуванням мотивів апеляційного суду, наведених вище.

В решті рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін.

Витрати на професійну правничу допомогу, які понесені позивачкою, стягненню з відповідачів не підлягають у звязку з відмовою в задоволенні позову.

Керуючись ч. 3 ст. 243, ст. 308, ст. 310, ст. 315, ст. 317, ст. 321, ст. 325 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2018 року у справі № 807/178/17 в частині мотивів його прийняття щодо частини позовних вимог змінити.

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби України в Закарпатській області, про зміну підстави звільнення, визнання незаконними наказів про звільнення з посади, зобовязання вчинити дії, відмовити з врахуванням мотивів, наведених в цій постанові.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя ОСОБА_8
судді ОСОБА_9
ОСОБА_10
Повний текст постанови виготовлений 15.02.2019.