Справа № 620/4306/18
Суддя: Бородавкіна С.В.
Дата ухвалення: 2019-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2019 року м. Чернігів Справа № 620/4306/18

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді - Бородавкіної С.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та стягнення грошової компенсації,

У С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 ) 27.12.2018 звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі ВЧ НОМЕР_1 ) та просить:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати йому грошової компенсації за належне, але неотримане речове майно на суму 45 711,38 грн.;

- стягнути з відповідача на його користь грошову компенсацію за належне, але неотримане речове майно на суму 45 711,38 грн.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що завчасно, до моменту виключення зі списків частини, він подав рапорт на звільнення з військової служби у зв`язку із закінченням терміну контракту та просив відповідача провести з ним повний розрахунок. Наказом командира ВЧ НОМЕР_1 від 08.11.2018 зобов`язано виплатити на його користь грошову компенсацію за неотримане речове майно в сумі 45 711,38 грн., однак станом на день звернення з позовом до суду відповідачем вказані кошти не нараховані.

Ухвалою судді від 28.12.2018 прийнято справу до свого провадження та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Також установлено відповідачу 15-денний строк для надання відзиву на позов.

У встановлений ухвалою суду строк від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому він просив відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову та зазначив, що ВЧ НОМЕР_1 було розраховано суму грошової компенсації за неотримане речове майно та включено її в наказ командира. Однак, з урахуванням того, що фінансування здійснюється виключно з Державного бюджету України, військова частина не має можливості сплатити позивачу відповідну компенсацію за власний рахунок. Також просить залишити позов ОСОБА_1 без розгляду.

28.01.2019 від представника позивача надійшла відповідь на відзив, у якій він позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити посилаючись на практику Європейського суду з прав людини.

Ухвалою суду від 19.02.2019 у задоволенні клопотання ВЧ НОМЕР_1 про залишення адміністративного позову без розгляду відмовлено.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов слід задовольнити, враховуючи таке.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу на начальника відділення Військової служби правопорядку Чернігівського зонального відділу Військової служби правопорядку Центрального управління Військової служби правопорядку.

08.11.2018 позивач на ім`я командира ВЧ НОМЕР_1 подав рапорт, яким просив виплатити йому грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно під час проходження служби (а.с. 10).

Згідно довідки про вартість речового майна №47, начальником Чернігівського зонального відділу Військової служби правопорядку видано наказ від 08.11.2018 №247, яким наказано виплатити ОСОБА_1 вартість речового майна, що належить до видачі при ВЧ НОМЕР_1 в розмірі 45 711,38 грн. (а.с. 8, 9).

Також вказаним наказом позивача звільнено з військової служби у запас, виключено із списків особового складу Чернігівського зонального відділу Військової служби правопорядку та з речового забезпечення при ВЧ НОМЕР_1

Вважаючи дії відповідача щодо невиплати компенсації за неотримане під час проходження військової служби речове майно протиправними, ОСОБА_1 звернувся до суду з відповідним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України від 20.12.1991 №2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон).

Статтею 1 Закону передбачено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України (стаття 2 Закону).

Згідно частини першої статті 9-1 Закону речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, Міністерством інфраструктури України - для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

На виконання вищевказаної статті постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 № 178 затверджений Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно (далі Порядок № 178).

Так, пунктами 2, 3 Порядку № 178 визначено, що виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу. Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця.

Відповідно до пунктів 4, 5 Порядку № 178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації, а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації. Довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.

Проаналізувавши вищенаведене, суд приходить до висновку, що військовослужбовцям гарантується грошова компенсація за неотримане речове майно у разі звільнення з військової служби. Зазначені гарантії реалізуються відповідним зверненням (рапортом) військовослужбовця на підставі наказу, в тому числі, командира (начальника) військової частини про розмір грошової компенсації згідно довідки про вартість речового майна, що належить до видачі.

У відповідності до абзаців першого та третього пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008, після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання.

Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позивач має право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, що узгоджується з пунктами 2 та 3 Порядку № 178, та виплата вказаної компенсації передбачена в наказі начальника Чернігівського зонального відділу Військової служби правопорядку.

Як встановлено судом та не заперечувалось відповідачем у наданому відзиві, станом на день розгляду справи по суті ВЧ НОМЕР_1 не виплачено ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно.

Заперечуючи проти позову, відповідач посилається на те, що він позбавлений можливості здійснити виплату компенсації з огляду на відсутність відповідного бюджетного фінансування. Однак, суд вважає вказані доводи необґрунтованими, позаяк відсутність бюджетного фінансування не може бути підставою для невиплати позивачу грошової компенсації за неотримане речове майно, а також жодним чином не впливає на наявність чи відсутність у ОСОБА_1 права на отримання вказаних коштів, що є предметом спору.

При цьому, суд враховує при розгляді даної справи практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини є джерелом права.

Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини у справі «Кечко проти України» (рішення від 08.11.2005), якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними.

Так, Європейський суд з прав людини у справах Кечко проти України, Ромашов проти України, Шевченко проти України зауважив, що реалізація особою права, яке пов`язано з отриманням бюджетних коштів, що базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань, тобто посилання органами державної влади на відсутність коштів, як на причину невиконання своїх зобов`язань, є безпідставними. Європейський Суд з прав людини у своїх рішеннях констатував, що не приймає аргумент Уряду щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Таким чином, враховуючи викладене, суд вважає, що відповідач допустив протиправну бездіяльність, що полягає у невиплаті позивачу грошової компенсації за неотримане речове майно, а тому ОСОБА_1 має право на отримання вказаних коштів в сумі 45 711,38 грн., і його права в цій частині повинні бути поновлені шляхом стягнення з ВЧ НОМЕР_1 відповідної суми.

Вказана позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 17.01.2019 (справа №822/2309/17).

Згідно з частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, враховуючи вищевикладене, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 слід задовольнити, оскільки відповідач не довів правомірність своїх дій.

Відповідно до пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору

Керуючись статтями 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 ) про визнання бездіяльності протиправною та стягнення грошової компенсації задовольнити у повному обсязі.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за належне, але неотримане речове майно у сумі 45 711,38 грн.;

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за належне, але неотримане речове майно в сумі 45 711 (сорок п`ять тисяч сімсот одинадцять) грн. 38 коп.

Рішення суду може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту. Апеляційна скарга, з урахуванням положень підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII ''Перехідні положення'' Кодексу адміністративного судочинства України, подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення виготовлено 19 лютого 2019 року.

Суддя С.В. Бородавкіна