Справа № 620/3530/18
Суддя: Бужак Наталія Петрівна
Дата ухвалення: 2019-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/3530/18
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Бужак Н. П.

Суддів: Костюк Л.О., Мельничука В.П.,

За участю секретаря: Івченка М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні (без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу) апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2018 року, суддя Клопот С.Л., у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

У С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_2 звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення (Форма «Ф») №0-2526, прийняте 08 серпня 2018 року Головним управлінням ДФС у Чернігівській області;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення (Форма «Ф») №0-2526, прийняте 08 серпня 2018 року Головним управлінням ДФС у Чернігівській області.

Позовні вимоги обґрунтував тим, що відповідач, здійснюючи нарахування позивачу податкового зобов'язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, неправомірно зробив висновок, що належні йому нежитлові будівлі (механічна майстерня та гараж для сільськогосподарської техніки) - є будівлями промисловості та складськими при цьому протиправно застосував ставку податку в розмірі 0,1 відсоток, у наслідок чого розмір визначеної до сплати суми податку був протиправно та не обгрунтовано завищений.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2018 року адміністративний позов задоволено в повному обсязі.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Згідно з частиною 2 статті 313 КАС України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Оскільки учасники справи в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку, відповідно до частини 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що 05 травня 2018 року Головним управлінням ДФС у Чернігівській області були винесені податкові повідомлення-рішення (форма «Ф»):

- №0-2526, яким ОСОБА_2 була визначена суму податкового зобов'язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, який сплачується фізичними особами, які є власниками об'єктів нежитлової нерухомості за 2017 рік в сумі 266,53 грн.;

- №0-2526, яким ОСОБА_2 була визначена суму податкового зобов'язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, який сплачується фізичними особами, які є власниками об'єктів нежитлової нерухомості за 2017 рік в сумі 444,99 грн.

Не погоджуючись із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач, 09 липня 2018 року, оскаржив їх в адміністративному порядку до Державної фіскальної служби України, що підтверджується скаргою від 09 липня 2018 року.

25 липня 2018 року Державною фіскальною службою України було прийнято рішення про продовження строку розгляду скарги, яким для з'ясування обставин справи, було вирішено продовжити строк розгляду скарги по 09 вересня 2018 року включно, що підтверджується листом №10826/К/99-99-11-02-01-14 від 25 липня 2018 року.

08 серпня 2018 року відповідач, керуючись вимогами статті 191, 266 Податкового кодексу України, надіслав позивачу нові податкові повідомлення-рішення (Форма «Ф») від 08 серпня 2018 року №0-2526 на суму 2 665,28 гривень та №0-2526 на суму 4 449,92 гривень, а попередні податкові повідомлення-рішення №0-2526 на суму 266,53 гривень та №0-2526 на суму 444,99 гривень визнав скасованими, що підтверджується листом №1796/К/25-01-13-03-38 від 08 серпня 2018 року.

Податковим повідомленням-рішенням (форма «Ф») №0-2526 від 08 серпня 2018 року відповідач визначив ОСОБА_2 суму податкового зобов'язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, який сплачується фізичними особами, які є власниками об'єктів нежитлової нерухомості за 2017 рік в сумі 2 665,28 гривень.

Податковим повідомленням-рішенням (форма «Ф») №0-2526 від 08 серпня 2018 року відповідач визначив ОСОБА_2 суму податкового зобов'язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, який сплачується фізичними особами, які є власниками об'єктів нежитлової нерухомості за 2017 рік в сумі 4 449,92 гривень.

Не погоджуючись із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач 15 серпня 2018 року, оскаржив їх в адміністративному порядку до Державної фіскальної служби України, що підтверджується скаргою від 15 серпня 2018 року.

31 серпня 2018 року Державною фіскальною службою України було прийнято рішення про продовження строку розгляду скарги, яким для з'ясування обставин справи, було вирішено продовжити строк розгляду скарги по 18 жовтня 2018 року включно, що підтверджується листом №13213/К/99-99-11-02-01-14 від 31 серпня 2018 року.

31 серпня 2018 року Державною фіскальною службою України було прийнято рішення про результатам розгляду скарги від 09 липня 2018 року, яким вказану скаргу була залишена без задоволення, а податкові повідомлення-рішення №0-2526, №0-2526 від 08 серпня 2018 року - без змін, що підтверджується листом №13318/К/99-99-11-02-01-14.

Разом з тим, 17 жовтня 2018 року Державною фіскальною службою України скарга від 15 серпня 2018 року була залишена без розгляду, що підтверджується листом №15949/К/99-99-11-02-01-14.

Позивач, вважаючи вищезазначені податкові повідомлення-рішення протиправними та такими, що прийняті з порушенням норм податкового законодавства, а тому підлягають скасуванню, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

В силу вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом з питань оподаткування, який установлює порядок погашення зобов`язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов`язкових платежів), нарахування і сплату пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків і визначає заходи, які вживаються контролюючим органом з метою погашення платниками податків податкового боргу є Податковий кодекс України від 02.12.2010 року № 2755-VI (далі - ПК України).

Згідно з підпунктом 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, об'єктом оподаткування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є житлова та нежитлова нерухомість, в тому числі її частка.

Платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості (підпункт 266.1.1 пункт 266.1 статті 261 Податкового кодексу України).

Відповідно до положень підпунктів 266.3.1 та 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України, базою оподаткування є загальна площа об'єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування об'єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

За змістом підпункту 266.4.2 пункту 266.4 статті 266 Податкового кодексу України, сільські, селищні, міські ради та ради об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, встановлюють пільги з податку, що сплачується на відповідній території, з об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, громадських об'єднань, благодійних організацій, релігійних організацій України, статути (положення) яких зареєстровані у встановленому законом порядку, та використовуються для забезпечення діяльності, передбаченої такими статутами (положеннями). Пільги з податку, що сплачується на відповідній території з об'єктів житлової нерухомості, для фізичних осіб визначаються виходячи з їх майнового стану та рівня доходів.

Пільги з податку, що сплачується на відповідній території з об'єктів нежитлової нерухомості, встановлюються в залежності від майна, яке є об'єктом оподаткування.

Органи місцевого самоврядування до 1 лютого поточного року подають до відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням об'єкта житлової нерухомості відомості стосовно пільг, наданих ними відповідно до цього підпункту.

Як убачається із матеріалів справи, позивач є власником двох об'єктів нежитлової нерухомості:

- нежитлової будівлі, механічної майстерні загальною площею 832,9 кв.м., розташована за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, видане Виконавчим комітетом Слобідської сільської ради 14 листопада 2007 року, Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №16652963, видане Чернігівським районним бюро технічної інвентаризації 14 листопада 2007 року;

- нежитлової будівлі, гаражу для сільськогосподарської техніки загальною площею 1 390,6 кв.м., розташована за адресою: АДРЕСА_2, що підтверджується Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, видане Виконавчим комітетом Слобідської сільської ради 30 березня 2007 року, Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №14082728, видане Чернігівським районним бюро технічної інвентаризації 30 березня 2007 року.

09 червня 2011 року Чернігівською районною державною адміністрацією Чернігівської області було прийнято Розпорядження №296 «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки». Відповідно до вказаного розпорядження надано позивачу дозвіл на: розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення орієнтовною площею 0,7001 га під господарськими будівлями та дворами, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, для ведення особистого селянського господарства на території Слобідської сільської ради Чернігівського району, Чернігівська область; розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення орієнтовною площею 0,5265 га під господарськими будівлями та дворами, що розташована за адресою: АДРЕСА_2, для ведення особистого селянського господарства на території Слобідської сільської ради Чернігівського району, Чернігівська область (копія Розпорядження додається).

У 2016 році шляхом добровільного об'єднання територіальних громад села Буди Будинської сільської ради, сіл Іванівка, Ягідне, Количівка - Іванівської сільської ради, Скорінець, Золотинка, Красне - Краснянської сільської ради, Ладинка, Друцьке - Ладинської сільської ради, Слобода, Вікторівка, Драчівщина - Слобідської сільської ради та згідно з згідно розпорядження №531 від 09 вересня 2016 року Чернігівської обласної ради «Про затвердження висновку щодо відповідності проектів рішень про добровільне об'єднання територіальних громад»; рішення Іванівської сільської ради восьмої сесії сьомого скликання від 11 вересня 2016 року «Про добровільне об'єднання територіальних громад»; рішення першої сесії першого скликання про утворення Іванівської сільської об'єднаної територіальної громади Чернігівського району Чернігівської області від 30 грудня 2016 року, була утворена Іванівська сільська об'єднана територіальна громада (в подальшому іменується - Територіальна громада).

Рішенням Іванівської сільської ради від 03 лютого 2017 року (третя сесія першого скликання) затверджений Статут Іванівської сільської об'єднаної територіальної громади, зареєстрований Головним територіальним управлінням юстиції у Чернігівській області (наказ від 13 березня 2017 року №51/5), відповідно до якого адміністративним центром Територіальної громади - є село Іванівка, в якому розміщені її органи місцевого самоврядування (стаття 1.1.3. глава 1.1. розділ 1). Територіальна громада має єдиний представницький орган - Іванівську сільську раду (стаття 1.1.3. глава 1.1. розділ 1).

Рішенням Іванівської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області (п'ята сесія першого скликання) від 14 березня 2017 року «Про внесення змін і доповнень до рішення Слобідської сільської ради від 20 жовтня 2016 року «Про внесення змін та доповнень до рішення 6 сесії 7 скликання від 15 липня 2016 року «Про затвердження місцевих податків та зборів на 2017 рік (10 сесія 7 скликання)», були встановлені розміри податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на 2017 рік (за 1 квадратний метр нежитлової нерухомості у відсотках до розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового року), а саме:

- 1 відсоток - будівлі готельні, будівлі офісні та будівлі публічних виступів;

- 0,5 відсотка - будівлі торговельні;

- 0,1 відсоток - будівлі промислові та складські;

- 0,01 відсоток - господарські (присадибні) будівлі - допоміжні (нежитлові) приміщення, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо (копія рішення додається).

Відповідно до підпункту 14.1.1291 пункту 14.1 ст. 14 ПК України об'єкти нежитлової нерухомості - будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду. У нежитловій нерухомості виділяють:

а) будівлі готельні - готелі, мотелі, кемпінги, пансіонати, ресторани та бари, туристичні бази, гірські притулки, табори для відпочинку, будинки відпочинку;

б) будівлі офісні - будівлі фінансового обслуговування, адміністративно-побутові будівлі, будівлі для конторських та адміністративних цілей;

в) будівлі торговельні - торгові центри, універмаги, магазини, криті ринки, павільйони та зали для ярмарків, станції технічного обслуговування автомобілів, їдальні, кафе, закусочні, бази та склади підприємств торгівлі й громадського харчування, будівлі підприємств побутового обслуговування;

г) гаражі - гаражі (наземні й підземні) та криті автомобільні стоянки;

ґ) будівлі промислові та склади;

д) будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки);

е) господарські (присадибні) будівлі - допоміжні (нежитлові) приміщення, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо;

є) інші будівлі.

Як убачається з матеріалів справи, відповідач, здійснюючи нарахування позивачу податкового зобов'язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, застосував ставку в розмірі 0,1 відсоток з тих підстав, що нежитлові будівлі, які належать позивачу (механічна майстерня та гараж для сільськогосподарської техніки) - є будівлями промисловості та складськими.

Відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17 серпня 2000 року № 507, будівлі промисловості (криті будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо) віднесено до підрозділу "Будівлі нежитлові" група 125 "Будівлі промислові та склади" клас 1251 "Будівлі промисловості".

До будівель промисловості відносяться об'єкти нерухомості, які відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 належать до класу 1251 "Будівлі промисловості", який в свою чергу включає підкласи: 1251.1 - "Будівлі підприємств машинобудування та металообробної промисловості", 1251.2 - "Будівлі підприємств чорної металургії", 1251.3 - "Будівлі підприємств хімічної та нафтохімічної промисловості", 1251.4 - "Будівлі підприємств легкої промисловості, 1251.5 - "Будівлі підприємств харчової промисловості", 1251.6 - "Будівлі підприємств медичної та мікробіологічної промисловості", 1251.7 - "Будівлі підприємств лісової деревообробної та целюлозно-паперової промисловості", 1251.8 - "Будівлі підприємств будівельної індустрії, будівельних матеріалів та індустрії, будівельних матеріалів та виробів, скляної та фарфоро-фаянсової промисловості", 1251.9 - "Будівлі інших промислових виробництв, включаючи поліграфічне".

Колегія суддів зазначає, що в законодавстві України не існує правової норми, яка б чітко визначала дане поняття.

Відповідно до Національного класифікатора України ДК 009:2010, затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 29 листопада 2010 року № 530 (далі - ДК 009:2010), економічна діяльність - процес виробництва продукції (товарів і послуг), який здійснюють з використанням певних ресурсів: сировини, матеріалів, устатковання, робочої сили, технологічних процесів тощо. Економічну діяльність характеризують витрати на виробництво, процес виробництва та випуск продукції.

Класифікація видів економічної діяльності (КВЕД) є складовою ДК 009:2010, згідно з яким процес промислового виробництва - це процес перероблення (механічного, хімічного, ручного тощо), який використовують для виготовлення нової продукції (споживчих товарів, напівфабрикатів чи засобів виробництва), оброблення товарів, які були у використанні, надання промислових послуг і який класифікують у секціях B «Добувна промисловість та розроблення кар'єрів», C «Переробна промисловість», D «Постачання електроенергії, газу, пари та кондиційованого повітря», E «Водопостачання; каналізація, поводження з відходами» та F «Будівництво».

Промисловість в розумінні економічної теорії це провідна галузь господарства, яка об'єднує підприємства, що виробляють електроенергію, знаряддя праці, предмети побуту, забезпечує потреби в паливі, сировині, матеріалах та різноманітних товарах.

Положеннями статті 62 Господарського кодексу України визначено, що підприємство, це самостійний суб'єкт господарювання, створений компетентним органом державної влади або органом місцевого самоврядування, або іншими суб'єктами для задоволення суспільних та особистих потреб шляхом систематичного здійснення виробничої, науково-дослідної, торговельної, іншої господарської діяльності в порядку, передбаченому цим Кодексом та іншими законами.

Підприємство є юридичною особою, має відокремлене майно, самостійний баланс, рахунки в установах банків та може мати печатки.

Отже, застосування пункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України можливе у разі дотримання двох обов'язкових умов, наявність будівель промисловості та їх перебування у власності промислових підприємств.

У даних правовідносинах жодна з обов'язкових умов не дотримана, оскільки згідно відомостей про об'єкт нерухомого майна, комплекси, які на праві власності належать позивачу, не є будівлями промисловості, крім того пунктом «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України не охоплюється нерухомість, яка використовується позивачем у власній господарській діяльності.

В силу положень абзацу «е» підпункту 14.1.1291 пункту 14.1 статті 14 ПК України, у нежитловій нерухомості виділяють господарські (присадибні) будівлі - допоміжні (нежитлові) приміщення, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо, що свідчить про правомірність висновків суду попередньої інстанцій щодо віднесення об'єктів нежитлової нерухомості, які належать позивачу (механічна майстерня та гараж для сільськогосподарської техніки) до господарських (присадибних) будівель, оскільки такі належать до вказаної категорії передбачених абзацом «е» підпункту 14.1.1291 пункту 14.1 статті 14 ПК України.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним, підстави для його скасування відсутні, оскільки суд всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 229, 241, 242, 243, 308, 310, 313, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2018 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

Судя-доповідач: Бужак Н.П.

Судді: Костюк Л.О.

Мельничук В.П.

Повний текст виготовлено: 13 лютого 2019 року.