Справа № 814/1425/18
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2019-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 лютого 2019 р.м.ОдесаСправа № 814/1425/18

П'ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача судді Турецької І.О.

суддів Стас Л.В., Шеметенко Л.П.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 липня 2018 року у справі за адміністративним позовом Головного управління ДФС у Миколаївській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2018 року Головне управління ДФС у Миколаївській області звернулось до суду першої інстанції з позовом до ОСОБА_1 в якому просило стягнути кошти в рахунок погашення податкового боргу у сумі 100 681,23 грн..

В обґрунтування позовних вимог субєктом владних повноважень зазначено, що платник податків, на підставі узгодженого податкового зобовязання та розрахунку податкової заборгованості, має податковий борг з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на суму 100 681,23 грн., який, відповідно до ст.95 Податкового кодексу України підлягає стягненню.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 липня 2018 року позов задоволено.

Суд стягнув з ОСОБА_1 кошти в рахунок погашення податкового боргу в сумі 100 681,23 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, на підставі вимог податкового законодавства, виходив із того, що відповідач має податковий борг, що підтверджується наданими, субєктом владних повноважень, доказами, а тому за відсутності добровільної його сплати, сума заборгованості підлягає стягненню за рішенням суду.

Не погоджуючись з даним судовим рішенням, ОСОБА_1 його оскаржила, вважаючи, що висновки суду не відповідають обставинам справи, а також неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

Апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

Обґрунтовуючи скаргу, апелянт не заперечує, що вона є власником нежитлових приміщень, проте звертає увагу, що деякі з них зруйновані.

Дана обставина, на думку апелянта, свідчить, що що контролюючим органом недоведене за якими обєктами нерухомого майна вона є власником, адже не зазначені адреси нежитлових будівель та підтвердження того, що на даний час дані обєкти існують.

У відзиві на апеляційну скаргу Головне управління ДФС у Миколаївській області зазначає про її необґрунтованість та просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Так, позивач вважає, що платником податків не оскаржувались податкові повідомлення-рішення, а тому зазначена в них сума податкового зобовязання є узгодженою.

До того, ж апелянт звертає увагу, що платник податків має право відповідно до пп. 266.7.3 п.266.7 ст. 266 Податкового кодексу України, звернутися з письмовою заявою до контролюючого органу за місцем проживання (реєстрації) для проведення звірки щодо обєктів нерухомості за якими нараховується податок.

Враховуючи, що відсутні клопотання від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю, суд апеляційної інстанції, відповідно до п.1 ч.1 ст.311 КАС України, розглянув справу в порядку письмового провадження.

Перевіривши правильність встановлення судом першої інстанції обставин справи та додержання норм матеріального і процесуального права, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення, зважаючи на наступне.

Установлені судом першої та апеляційної інстанцій обставини справи свідчать про те, що на підставі узгоджених податкових повідомлень-рішень з податку на нерухоме майно, який є відмінним від податку на земельну ділянку, що приймалися контролюючим органом протягом 2016-2017 років за ОСОБА_1 рахується податковий борг на загальну суму 100 681,23 грн.

Вперше відповідачці податкова вимога форми «Ф» №12288-00 на суму 23 232,13 грн. була виставлена 27.12.2016 року.

У звязку з несплатою заборгованості за вказаним податком, контролюючий орган звернувся до суду з позовом про її стягнення.

В матеріалах справи існує лист Кривоозерської сільської ради, який свідчить про те, що ОСОБА_1 належать нежитлові обєкти нерухомості, а саме складських приміщень для зберігання зерна, приміщень де відбувається молотьба, вагових та гаражу.

Деякі з вказаних приміщень частково зруйновані, а деякі практично зруйновані.

Сільським головою даної ради запропоновано ОСОБА_1 списати спірні приміщення як зруйновані, для чого подати відповідні документи (а.с.25).

Відповідачка доказів того, що скористалась своїм правом та виключила нежитлові приміщення з реєстру права власності, до суду не надала.

Аналіз фактичних обставин справи та законодавчих норм, що регулюють спірні правовідносини, свідчить про обґрунтованість рішення суду першої інстанції щодо задоволення заявлених позовних вимог.

Так, зміст ст. 266 Податкового кодексу України унормовує, що платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Базою оподаткування є загальна площа об'єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування об'єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

266.6.1. Базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Підпунктом 266.7.3 п.266.7 ст.266 Податкового кодексу України платники податку мають право звернутися з письмовою заявою до контролюючого органу за місцем проживання (реєстрації) для проведення звірки даних щодо:

- обєктів житлової та/або нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності платника податку;

- розміру загальної площі обєктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності платника податку;

- права на користування пільгою із сплати податку;

- розміру ставки податку;

- нарахованої суми податку.

У разі виявлення розбіжностей між даними контролюючих органів та даними, підтвердженими платником податку на підставі оригіналів відповідних документів, зокрема документів на право власності, контролюючий орган за місцем проживання (реєстрації) платника податку проводить перерахунок суми податку і надсилає (вручає) йому нове податкове повідомлення-рішення. Попереднє податкове повідомлення-рішення вважається скасованим (відкликаним).

Згідно з пп. 14.1.175 п.14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податковий борг сума узгодженого грошового зобов'язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до п.54.1 ст.54 Податкового кодексу України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

За правилами пп.54.3.1 п.54.3 ст.54 цього Кодексу контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, якщо платник податків не подає в установлені строки податкову (митну) декларацію.

Згідно з п.59.1 ст.59 Податкового кодексу України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

При цьому, п.59.5 ст.59 цього Кодексу унормовано, що у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.

У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Відповідно до п.95.1 та п.95.2 Податкового кодексу України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.

Головним доводом апеляції є те, що суд першої інстанції не перевірив за якими конкретно обєктами нерухомості їй нарахований податок на нерухоме майно, ставками, ким дані ставки були затверджені.

Колегія суддів вважає, що даний довід не може бути прийнятий до уваги, адже не відноситься до даного предмету спору.

Так, податкові повідомлення-рішення про нарахування податку на нерухоме майно, який є відмінним від податку на земельну ділянку, за якими виникла податкова заборгованість, відповідачкою не оскаржувались, про що вона не заперечує. Очевидно, саме за результатами, вказаних рішень, платнику податків слід було з'ясовувати питання достовірності відомостей, зазначених у спірних рішеннях.

Понад те, як свідчить ст. 266 Податкового кодексу України відомості для бази оподаткування об'єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом беруться контролюючим органом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Водночас відповідачка не скористалась своїм право виключити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, приміщення які були зруйновані, а також не звернулась з письмовою заявою до контролюючого органу за місцем проживання (реєстрації) для проведення звірки даних щодо належних їй обєктів нежитлової нерухомості, в тому числі їх розміру, наявності права на користування пільгою із сплати податку, розміру ставки податку, нарахованої суми податку.

Підсумовуючи викладене та враховуючи те, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та вірно зазначена юридична кваліфікація встановлених фактів, колегія суддів, згідно зі ст. 316 КАС України, дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляції та про залишення рішення суду першої інстанції в силі.

Стаття 328 КАС України встановлює право учасників справи, а також осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки на касаційне оскарження рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Водночас частина 5 вказаної статті встановлює, що не підлягають касаційному оскарженню, у тому числі судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Відповідно до п.7 ч.6 ст.12 КАС України справами незначної складності є справи щодо стягнення грошових сум, що ґрунтуються на рішеннях субєкта владних повноважень, щодо яких завершився встановлений цим Кодексом строк оскарження.

Отже, враховуючи, що судом апеляційної інстанції ухвалено рішення у справі незначної складності, колегія суддів дійшла висновку про відсутність права у учасників справи на касаційне оскарження постанови суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 липня 2018 року залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 липня 2018 року у справі за адміністративним позовом Головного управління ДФС у Миколаївській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Доповідач - суддя І.О. Турецька

суддя Л.В. Стас

суддя Л.П. Шеметенко

Повне судове рішення складено 14.02.2019 року.