Справа № 620/3265/18
Суддя: Мельничук Володимир Петрович
Дата ухвалення: 2019-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/3265/18 Головуючий у І інстанції - Скалозуб Ю.О.
Суддя-доповідач - Мельничук В.П.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 лютого 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.

суддів: Бужак Н.П., Костюк Л.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду апеляційну скаргу Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України про визнання неправомірним та скасування рішення,-

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_2 звернулась до Чернігівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України, в якому просила визнати неправомірним та скасувати рішення від 08 вересня 2017 року № 667 про утримання надміру нарахованих сум пенсії.

Обґрунтовуючи позовні вимоги ОСОБА_2 зазначає, що рішенням Відповідача передбачається утримання з неї надміру нарахованих сум пенсій, що становить 13 985 грн. 03 коп., яка утворилась в період з 04.02.2009 року по 30.06.2013 року. Така переплата виникла в зв'язку з поданням, на думку Відповідача, ОСОБА_2 недостовірних відомостей при призначенні їй пенсії. З таким висновком відповідача ОСОБА_2 не погоджується, оскільки недостовірних відомостей вона не подавала, даних не приховувала та взагалі сума переплати, яку зазначає відповідач у своєму рішення становить всю суму, що вона отримала за період з 2009 року по 2013 рік. Позивач зазначає, що пенсійний фонд вказує, що призначенні пенсії їм не було відомо про наявність іншого члена сім'ї, а саме ОСОБА_3, а тому пенсія на двох утриманців мала були призначена в меншому розмірі, проте позивач звертає увагу на судові рішення, які набрали законної сили та якими встановлено, що Відповідачу з 11.02.2019 року було відомо про те, що ОСОБА_3 входив до складу сім'ї померлого годувальника. Зауважує, що за змістом статті 50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» надміру виплачені суми пенсії стягуються з пенсіонера лише в разі зловживання правом на пенсію та подання недостовірних даних. Позивач не вчиняла жодних дій, передбачених вказаною нормою, а тому вважає, що рішення Відповідача має бути скасоване.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2018 року адміністративний позов ОСОБА_2 задовольнено повністю.

Рішення Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України № 667 від 08 вересня 2017 року про утримання з ОСОБА_2 надміру нарахованих сум пенсії визнано протиправним та скасовано.

Не погоджуючись з вищезазначеним судовим рішенням, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні адміністративного позову в повному обсязі.

В апеляційній скарзі Відповідач не погоджується з рішенням суду першої інстанції, та посилається на порушення судом першої інстанції норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Зокрема, Відповідач зазначає, що Управлінням було призначено пенсію ОСОБА_4, матері Позивача, як опікуну неповнолітньої доньки в розмірі 50% обчисленої пенсії за віком померлого годувальника та з урахуванням норм постанови Кабінету Міністрів України № 265 розмір отримуваної пенсії у зв'язку з втратою годувальника становив 100 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого законом для осіб, які втратили працездатність. При цьому звертаючись до управління за отриманням пенсії у зв'язку з втратою годувальника, Управління не було повідомлено про наявність в складі сім'ї ОСОБА_3, а в довідці паспортної служби КП "Новозаводське" Чернігівської міської ради до складу сім'ї входять: ОСОБА_4 та ОСОБА_2, але місцевий суд не звернув на цей факт уваги. При досягненні 18-річного віку ОСОБА_2 самостійно звернулася до управління із заявою про призначення їй пенсії у зв'язку з втратою годувальника - батька. Управлінням було призначено ОСОБА_2 пенсію у зв'язку з втратою годувальника та виплачувалась згідно законодавства в розмірі 100% прожиткового мінімуму встановленого законом для осіб, які втратили працездатність. Звертає увагу суду апеляційної інстанції, що і мати Позивача - ОСОБА_4, і ОСОБА_2 звертаючись до управління за отриманням пенсії в разі втрати годувальника, не повідомили про наявність ще одного утриманця в сім'ї: ОСОБА_3, сина ОСОБА_4 та рідного брата ОСОБА_2. Наявність ще одного непрацездатного члена сім'ї, який має право на отримання пенсії в разі втрати годувальника та виявив би бажання її отримання, вплинуло на розмір отримуваної пенсії Позивача.

Позивачем не подано відзив на апеляційну скаргу.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, яким передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, з 11 лютого 2009 року ОСОБА_4, як опікуну ОСОБА_2 призначено пенсію в разі втрати годувальника - батька ОСОБА_5 в розмірі 50% обчисленої пенсії за віком померлого годувальника. З урахуванням норм постанови Кабінету Міністрів України № 265 розмір, отримуваної пенсії становив 100% прожиткового мінімуму, встановленого законом для осіб, які втратили працездатність.

Після досягнення повноліття ОСОБА_2 самостійно звернулась до управління із заявою та їй призначено пенсію в разі втрати годувальника розпорядженням від 27 квітня 2010 року.

Постановою Новозаводського районного суду міста Чернігова № 751/10237/16-а від 20 квітня 2017 року, яка набрала законної сили, зобов'язано Відповідача нарахувати та виплатити пенсію у зв'язку з втратою годувальника ОСОБА_3 як інваліду III групи з дитинства у відповідності до Закону України «Про державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам» за період часу з 04.02.2009 року по 27.04.2016 року.

На виконання постанови Новозаводського районного суду міста Чернігова № 751/10237/16-а від 20 квітня 2017 року, Управлінням було нараховано пенсію ОСОБА_3 у зв'язку з втратою годувальника як інваліду III групи з дитинства у відповідності до Закону України "Про державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам" за період з 04.02.2009 року по 27.04.2016 року.

У зв'язку з нарахуванням іншого виду пенсії ОСОБА_3 на виконання постанови суду, Управлінням було прийняте рішення про утримання надміру виплачених сум пенсій від 08 вересня 2017 року за № 666 в розмірі 14427,04 грн.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 16 травня 2018 року № 825/1420/18, залишеного без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 05 вересня 2018 року рішення Відповідача про утримання надміру виплачених сум пенсій з ОСОБА_3 від 08 вересня 2017 року за № 666 визнано протиправним та скасовано.

Водночас, Відповідачем 08 вересня 2017 року прийнято рішення № 667 про утримання з ОСОБА_2 надміру виплачених сум пенсії в розмірі 13985,03 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням управління ОСОБА_2 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області зі скаргою, на яку отримала відповідь від 07 листопада 2017 року № 2402/02/П-12, в якій Позивача повідомлено, що на виконання постанови Новозаводського районного суду м. Чернігова від 20 квітня 2017 року з пенсії ОСОБА_2 виділена частка на ОСОБА_3, перераховано розмір пенсії ОСОБА_2 за період з 04.02.2009 року по 30.06.2013 року та нарахована переплата в сумі 13985,03 грн. (а.с. 9).

Вважаючи такі дії Відповідача протиправними ОСОБА_2 звернулась до суду з даним адміністративним позовом за захистом своїх прав та законних інтересів.

Задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_4 при зверненні до пенсійного органу в інтересах неповнолітніх дітей за призначенням пенсії в разі втрати годувальника не було приховано даних щодо сина ОСОБА_3, а як наслідок і в діях ОСОБА_2 (що самостійно отримувала пенсію після досягнення повноліття) не вбачається зловживань або подання недостовірних даних, а тому підстави для повернення надміру отриманих сум пенсії відсутні. Тобто, Чернігівським об'єднаним УПФУ протиправно прийнято рішення № 667 від 08 вересня 2017 року про утримання надміру нарахованих сум пенсії, чим порушено права та законні інтереси ОСОБА_2, які підлягають поновленню, а оскаржуване рішення скасуванню.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його обґрунтованим з огляду на наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами ст. 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з статтею 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Відповідно до ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім'ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по інвалідності, в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у ч. 2 ст. 32 цього Закону, - незалежно від тривалості страхового стажу. Непрацездатними членами сім'ї вважаються, зокрема: 2) діти (у т.ч. діти, які народилися до спливу 10 місяців з дня смерті годувальника) померлого годувальника, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали інвалідами до досягнення 18 років.

За приписами ст. 39 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» на всіх членів сім'ї, які мають право на пенсію у зв'язку з втратою годувальника, призначається одна спільна пенсія.

Пунктом 3 частини 1 статті 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається з дня, що настає за днем смерті годувальника, якщо звернення про призначення такого виду пенсії надійшло протягом 12 місяців з дня смерті годувальника.

Відповідно до статті 50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Згідно з ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

При цьому, судом першої інстанції вірно встановлено, що в постанові Київського апеляційного адміністративного суду від 12 липня 2017 року у справі № 751/10237/16-а зазначено « 11.02.2009 року його мати - ОСОБА_4 зверталась до Чернігівського ОУПФУ з заявою про призначення пенсії в разі втрати годувальника на нього та його сестру - ОСОБА_2, надавши дві довідки про склад сім'ї померлого годувальника: одну - на його сестру ОСОБА_2, яка була зареєстрована разом з матір'ю за однією адресою; та другу - відповідно до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління ПФУ № 22-1 від 25.11.2005, (подання якої було обов'язковим), у якій було зазначено місце проживання померлого годувальника ОСОБА_5 та відповідно склад його сім'ї. З даної довідки вбачалось, що на момент смерті батька, позивач проживав разом з ним».

Також, вказаною постановою встановлено, що з 11.02.2009 органу Пенсійного фонду було відомо про те, що ОСОБА_3 входив складу сім'ї ОСОБА_6

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що ОСОБА_4 при зверненні до пенсійного органу в інтересах неповнолітніх дітей за призначенням пенсії в разі втрати годувальника не було приховано даних щодо сина ОСОБА_3, а як наслідок і в діях ОСОБА_2 (що самостійно отримувала пенсію після досягнення повноліття) не вбачається зловживань або подання недостовірних даних, а тому підстави для повернення надміру отриманих сум пенсії відсутні.

Отже, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов до висновку про те, що Чернігівським об'єднаним УПФУ протиправно прийнято рішення № 667 від 08 вересня 2017 року про утримання надміру нарахованих сум пенсії, чим порушено права та законні інтереси ОСОБА_2, які підлягають поновленню, а оскаржуване рішення скасуванню, з чим погоджується колегія суддів.

Також, суд першої інстанції правомірно керувався принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 1 ст. 6 КАС України).

Верховенство права є найважливішим принципом правової держави. Змістом цього принципу є пріоритет (тобто верховенство) людини, її прав та свобод, які визнаються найвищою соціальною цінністю в Україні. Цей принцип закріплено у ст. 3 Конституції України.

Окрім того, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Як зазначено в п. 4.1 Рішення Конституційного суду України від 02.11.2004 року № 15-рп/2004 суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує захист гарантованих Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях визначив окремі ознаки принципу верховенства права у розбудові національних систем правосуддя та здійсненні судочинства, яких мають дотримуватись держави - члени Ради Європи, що підписали Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Також, колегія суддів бере до уваги правову позицію Європейського суду з прав людини, яка викладена в справі «Пономарьов проти України» (пункт 40 мотивувальної частини рішення від 3 квітня 2008 року), в якому Суд наголосив, що «право на справедливий судовий розгляд», яке гарантовано п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду.

У справі «Сокуренко і Стригун проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що «стаття 6 Конвенції не зобов'язує держав - учасників Конвенції створювати апеляційні чи касаційні суди. Однак там, де такі суди існують, необхідно дотримуватись гарантій, визначених у статті 6» (пункт 22 мотивувальної частини рішення від 20 липня 2006 року).

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Положеннями ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглянувши доводи Відповідача, викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування не вбачається, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: Н.П. Бужак

Л.О. Костюк