Справа № 808/354/18
Суддя: Батрак Інна Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2019 року (об 11 год. 30 хв.)Справа № 808/354/18 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Батрак І.В.,

за участю секретаря Лялько Ю.В.,

представника позивача Барсукової І.Г.,

представника відповідача Дейкун Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Державного підприємства «Запорізький державний авіаційний ремонтний завод «МІГРЕМОНТ»

до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство «Запорізький державний авіаційний ремонтний завод «МІГРЕМОНТ» (далі - ДП «ЗДАРЗ «МІГРЕМОНТ», позивач) звернулось до Запорізького окружного адміністративного суду (далі - суд) із позовом до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби (далі - Офіс ВПП ДФС, відповідач), в якому просить визнати протиправними та скасувати у повному обсязі податкові повідомлення-рішення від 17.01.2018 №, №, що винесені Офісом великих платників податків Державної фіскальної служби.

На обґрунтування позовних вимог у позовній заяві зазначає, що, що відповідачем жодним чином не доведена правомірність винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень. В акті перевірки не викладено жодних належних та допустимих доказів про юридичну дефектність відповідних первинних документів, про відсутність фактичного виконання ДП «ЗДАРЗ «МІГРЕМОНТ» господарських операцій за правочинами, здійсненими з ТОВ «Промелектроніка», про відсутність доказів транспортування товару, про відсутність витрат підприємства у спірних відносинах, про невідповідність цих операцій дійсному економічному змісту, про несумісність придбаних товарів з напрямом господарської діяльності підприємства, про відсутність використання ДП «ЗДАРЗ «МІГРЕМОНТ» отриманих товарів у своїй господарській діяльності, що зумовлює необґрунтованість висновку суб'єкта владних повноважень про нереальність господарських операцій та безпідставність формування позивачем податкового кредиту. Зауважує, що Податковий кодекс України, встановлюючи певні правила щодо виникнення у платника податку права на податковий кредит, не ставить його в залежність від припущень контролюючого органу щодо дотримання вимог податкового законодавства іншими суб'єктами господарювання у ланцюгу постачання, з якими платник податків жодним чином не пов'язаний. Жодних зауважень щодо належної реєстрації податкових накладних ТОВ «Промелектроніка» акт перевірки не містить, як не містить і зауважень щодо неналежної сплати податкових зобов'язань до бюджету, наявність у ДП «ЗДАРЗ «МІГРЕМОНТ» договорів та всіх необхідних первинних документів, що підтверджують реальне отримання товарів, в акті перевірки не заперечується. Таким чином, на думку позивача, надані документи не мають дефектів форми, змісту або походження, котрі в силу ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», ст. 44 Податкового кодексу України, п.2.4 Положення про забезпечення записів у бухгалтерському обліку, що затверджено наказом Мінфіну України від 24.05.1995 за № 88, спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості, призвели до зміни в структурі активів платника податків, а відтак є належними та допустимими доказами реальності вчинення господарських операцій. Стосовно посилання в акті перевірки на відсутність ТТН слід зазначає, що при перевезенні товару власним автотранспортом у межах власної господарської діяльності оформлення товарно-транспортної накладної не є обов'язковим. Щодо посилання контролюючого органу на відсутність сертифікатів (паспортів) якості, то вказує, що товари, придбані у ТОВ «Промелектроніка», не підлягають обов'язковій сертифікації згідно вимог Переліку продукції, що підлягає обов'язковій сертифікації в Україні, затвердженому наказом Держспоживстандарту України від 01.02.2005 № 28, та не ввозились позивачем на митну територію України. Згідно з Положенням про забезпечення записів у бухгалтерському обліку, що затверджено наказом Мінфіну України від 24.05.1995 за № 88, сертифікати та паспорти виробника не є первинними документами, що підтверджують визначення податкових зобов'язань та кредиту. Стосовно посилання на акти податкових перевірок щодо взаємовідносин ТОВ «Промелектроніка» з його постачальниками як на встановлений факт, то вважаємо за необхідне заперечити, що висновки, викладені в акті перевірки, є лише суб'єктивною думкою перевіряючих, а тому не створюють жодних правових наслідків. Акт перевірки не є рішенням (актом індивідуальної дії) в розумінні Кодексу адміністративного судочинства України, а тому просить суд скасувати оскаржувані податкові повідомлення-рішення Офісу ВПП ДФС.

Ухвалою судді від 05.02.2018 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначене на 05 березня 2018 року. Відповідачу запропоновано у 15-денний строк з дня отримання ухвали надати відзив на позовну заяву.

Відповідач позов не визнав, 22 лютого 2018 року надав суду відзив (вх. №6150), у якому пояснює, що позивач у період, що був підданий перевірці, мав господарські взаємовідносини з ТОВ «Промелектроніка». За результатами здійснення аналізу ланцюга постачання товару (комплектуючі), який був придбаний позивачем у зазначеного контрагента, неможливо встановити його походження, оскільки останній формував податковий кредит у період з лютого-грудня 2015року, вересня 2016 року неправомірно враховано суму ПДВ у розмірі 820 684,00 грн. за рахунок придбання товару іншого походження. Відсутність реально вчиненої господарської операції та, як наслідок, юридична дефектність відповідних первинних документів за змістом пункту 44.1 Кодексу не дозволяє формувати дані податкового обліку незалежно від спрямованості умислу платників податку - учасників відповідної операції. Крім того, операції ТОВ «Промелектроніка» та його контрагентів постачальників не підтверджуються стосовно врахування реального часу здійснення операції, місцезнаходження майна, наявності трудових ресурсів, виробничо-складських приміщень та іншого майна, які економічно необхідні для виконання такого постачання або здійснення діяльності, що свідчить про відсутність необхідних умов для результату відповідної господарської, економічної діяльності. Враховуючи обсяги задекларованих операцій, різноплановість проданих товарів, відсутність основних засобів та достатньої кількості трудових ресурсів, вбачається можливим зробити висновок про неможливість здійснення операцій, що задекларована у податковій звітності. Нереальність первинного постачання (продажу), а також відсутність факту реального одержання (купівлі) відповідного обсягу ідентифікованого товару ТОВ «Промелектроніка» доводить нереальність одержання (купівлі) саме цього ідентифікованого товару ДП «ЗДАРЗ «МІГРЕМОНТ». Крім того, за даними Єдиного державного реєстру судових рішень, ТОВ «Промелектроніка» фігурує у декілька кримінальних справах. Результати проведених слідчих дій свідчать про фіктивність діяльності цього підприємства. Позивач, як платник податків був чи міг бути обізнаний щодо протиправної діяльності цього контрагента, яка полягає у незаконній мінімізації податкових зобов'язань. Враховуючи викладене, вважає, що фактично мала місце реалізація товару джерело походження якого не встановлено, наявність факту реалізації вказаним контрагентом ідентифікованих товарів є свідченням набуття у власність без наявності первинних документів, які опосередковують таке отримання, а тому просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Представником позивача надано суду відповідь на відзив (вх. №7198 від 05.03.2018), у якій додатково зазначає, що заперечуючи проти позову, відповідач не зазначив причин, з яких ним знов ігноруються факти винесення судових рішень на користь ДП «ЗДАРЗ «МІГРЕМОНТ», та результати перевірок взаємовідносин Позивача з ТОВ «Промелектроніка», проведених державними органами. Зважаючи на те, що постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 23.09.2015 у справі № 808/5461/15 (залишеної в силі судами апеляційної та касаційної інстанцій) податкові повідомлення-рішення № , № , № від 29.05.2015, прийняті за наслідками попередньої перевірки взаємовідносин з ТОВ «Промелектроніка» за період листопад, грудень 2014 року та січень 2015 року (акт від 14.05.2015 № 48/22-01/07917635), були визнані протиправними та скасовані, а операції з ТОВ «Промелектроніка» такими, що відповідають законодавству, і підтвердженими належними доказами, ця обставина відповідно до ч. 4 ст.78 КАС України не доказується при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або скоба, стосовно якої встановлено ці обставини. Посилаючись на інформацію щодо відкритих в 2017 році кримінальних проваджень у відношенні третіх осіб та не зазначаючи, яким чином це стосується позивача, відповідач залишив поза увагою, що законність діяльності ТОВ «Промелектроніка» протягом 2014-2015 років і його фактичні взаємовідносини з ДП «ЗДАРЗ «МІГРЕМОНТ» були предметом дослідження Подільським РУ ГУ МВС України у м. Києві, зокрема, проводилась перевірка товарності операцій, проведених ТОВ «Промелектроніка» з державними підприємствами оборонно-промислового комплексу. Так, постановою від 25.12.2015 слідчим Подільського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві Камінським Р.В. було закрито кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0005762 від 13.08.2015, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, у зв'язку з відсутністю складу кримінального правопорушення. Вказує, що залишив відповідач без уваги і ту обставину, що фактичність здійснення господарських операцій між ДП «ЗДАРЗ «МІГРЕМОНТ» і ТОВ «Промелектроніка» протягом серпня 2014 року - листопада 2015 року була перевірена і Державною фінансовою інспекцією в Запорізькій області, про що складено акт від 25.03.2016 № 07-21/1. Що стосується посилання відповідача на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 25.05.2017 у справі № 808/1905/16, якою «прийнято рішення на користь контролюючого органу та визнано правомірним акт документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Промелектроніка» № 7/08-26-14/24510970 від 27.04.2016», то дане твердження Офісу ВПП ДФС не відповідає дійсності та спростовується змістом судового рішення, оскільки жодного посилання на дослідження судом безпосередніх взаємовідносин між ТОВ «Промелектроніка» та ДП «ЗДАРЗ «МІГРЕМОНТ» зазначене судове рішення не містить, як не містить і висновку про визнання правомірним акту від 27.04.2016 № 7/08-26-14/24510970. Пред'являючи претензії до кінцевих постачальників у «ланці постачання» щодо підтвердження ними отримання товару, Відповідач залишає поза увагою, що Податковий кодекс України, встановлюючи певні правила щодо виникнення у платника податку права на податковий кредит, не ставить його в залежність від припущень контролюючого органу щодо дотримання вимог податкового законодавства іншими суб'єктами господарювання у ланцюгу постачання, з якими платник податків жодним чином не пов'язаний. Відповідачем повністю ігнорується той факт, що відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарських операцій, вчинених між ДП «ЗДАРЗ «МІГРЕМОНТ» з його безпосередніми контрагентами, у той же час доказова база відповідача, наведена в акті перевірки та відзиві на позовну заяву, ґрунтується лише на припущеннях про сумнівність діяльності третіх осіб, з якими позивач жодним чином не пов'язаний і які знаходяться поза межами його контролю. Дійшовши висновку про безтоварність операцій і порушення позивачем норм податкового законодавства, на думку позивача, відповідач не зазначив в чому саме полягають такі порушення з боку Підприємства.

Відповідно до ухвали суду від 05.03.2018 підготовче засідання було відкладене на 29 березня 2018 року.

13 березня 2018 року від представника відповідача надійшли заперечення (вх. №7934), у яких наголошує, що за загальним правилом відповідність платника податків є індивідуальною, і позивач не має відповідати за дії свого контрагента, але в даному спірному випадку Офіс звертає увагу суду на те, що право платника податку включити до складу валових витрат звітного періоду, виникає лише за тими витратами, які пов'язані з виробничою діяльністю та підтверджені відповідними документальними доказами, а податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мас бути фактично здійснений і підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків. Аналогічна позиція неодноразово висловлювалася Верховним Судом України у справах, з подібним предметом спору, в яких Верховний Сул України звертає увагу на необхідність з'ясування судами при розгляді справ на те. чи мали операції з придбання та реалізації товарів (послуг) реальний характер, як перевозились і зберігались товари (чиїм транспортом, за чий рахунок, яким є розмір витрат, якою особою виконувались роботи чи надавались послуги, які матеріали використовувалися для виконання робіт), чи були такі операції взагалі можливі з урахуванням оперативності їх проведення та інших суттєвим обставин, від яких залежить здійснення господарських операцій. Враховуючи правову позицію Верховного суду України, Офіс акцентує увагу на тому, що при вирішенні питання правомірності включення платником податків витрат до складу валових витрат та податкового кредиту, а також правильності документального оформлення ним господарських операцій, неприпустимо розглядати господарську діяльність цього платника податків відокремлена від діяльності його контрагента, яка має безпосередній зв'язок з поставкою товарів (послуг) і їх документальним оформленням, оскільки для ведення податкового обліку будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством, лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Тобто, якщо господарські операції фактично не відбулися, первинні документи, складені платником податку та його контрагентом на підтвердження такої операції, не відповідають дійсності та не можуть бути підставою для збільшення в податковому обліку сум валових витрат та (чи) податкового кредиту, а обов'язок суду саме в тому і полягає, щоб встановити дійсні обставини справи при розгляді адміністративного позову безвідносно до позиції сторін, що випливає з офіційного з'ясування обставин справи як принципу адміністративного судочинства, закріпленого нормами ст.7, ч. 4 та 5 ст. 11 КАС України (Ухвала ВАСУ від 16.05.2017 у справі № К/800/16138/16), а наявність у контрагента позивача реальної можливості здійснити поставку товарів (послуг) та реальність його витрат у зв'язку з придбанням товарів (послуг), які були в подальшому поставлені позивачу - є безпосередньо пов'язаними з правом формування позивачем валових витрат та податкового кредиту за період, що перевірявся контролюючим органом. Відповідно до наведеного, вважає помилковими доводи позивача про достатність наявних у нього первинних документів, які відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» та Положенню про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, та які підтверджують наявність витрат на придбання робіт та послуг у його контрагентів, та які підтверджують істотні зміни у структурі активів і зобов'язань позивача внаслідок господарських операцій з контрагентами. Помилковість наведених доводів позивача пов'язана з тим, що в даному випадку позивач стверджує про наявність «належно оформлених первинних документів» і «істотних змін у структурі активів і зобов'язань позивача» без врахування наявних в матеріалах справи доказів неможливості контрагентами здійснити спірні у цій справі господарські операції поставки товарів.

Відповідно до ухвали від 29.03.2018 (в редакції ухвали суду від 06.04.2018 про виправлення описки) провадження у справі зупинене за клопотанням представників сторін до 29 травня 2018 року.

У зв'язку з відсутністю судді Батрак І.В. на роботі 29 травня 2018 року на підставі наказу від 24.05.2018 №33 «Про участь у судовому форумі», розгляд справи призначений на 30 травня 2018 року.

Ухвалою суду від 30.05.2018 судом задоволено клопотання представників сторін про продовження процесуального строку, визначеного ухвалою суду від 29.03.2018, до 18 липня 2018 року.

18 липня 2018 року підготовче засідання не відбулося, в зв'язку із знаходженням судді Батрак І.В. в період з 10.07.2018 по 22.07.2018 в відпустці. Підготовче засідання призначене на 25 липня 2018 року.

Відповідно до ухвали від 25.07.2018 судом задоволено клопотання представників сторін та продовжений процесуальний строк, визначений ухвалою суду від 29.03.2018, до 09 жовтня 2018 року.

Розгляд справи, призначений на 09 жовтня 2018 року, не відбувся в зв'язку з находженням судді Батрак І.В. в період з 08.10.2018 по 12.10.2018 у відрядженні (Наказ №64 від 03.10.2018). Розгляд справи призначений на 13 листопада 2018 року.

13 листопада 2018 року розгляд справи не відбувся в зв'язку з находженням судді Батрак І.В. в період з 29.10.2018 по 19.11.2018 на лікарняному. Розгляд справи призначений на 05 грудня 2018 року.

Відповідно до ухвали суду від 05.12.2018 продовжений процесуальний строк, визначений ухвалою суду від 29.03.2018, до 23 січня 2019 року.

23 січня 2019 року провадження у справі поновлено.

Судом 23 січня 2019 року вирішено закрити підготовче провадження у справі та призначене судове засідання на 04 лютого 2019 року.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, надав пояснення аналогічні викладеним у позові та додаткові усні пояснення. Просить адміністративний позов задовольнити повністю.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечив, надавши пояснення, аналогічні викладеним у відзиві. Просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

На підставі статті 243 КАС України в судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення та оголошено про час виготовлення рішення у повному обсязі.

Розглянувши та дослідивши надані документи, заслухавши пояснення представників сторін, судом встановлені наступні обставини.

ДП «ЗДАРЗ «МІГРЕМОНТ» () є юридичною особою та зареєстровано в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб підприємців за номером 0032272. Видами діяльності за КВЕД є: 30.30 Виробництво повітряних і космічних літальних апаратів, супутнього устаткування, 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля, 52.23 Допоміжне обслуговування авіаційного транспорту, 72.19 Дослідження й експериментальні розробки у сфері інших природних і технічних наук, 33.11 Ремонт і технічне обслуговування готових металевих виробів, 33.16 Ремонт і технічне обслуговування повітряних і космічних літальних апаратів.

При цьому, згідно зі Статутом підприємства позивач є державним комерційним підприємством, заснованим відповідно до наказу Міністерства оборони України від 16 лютого 1998 року № 52. Регулювання, контроль та координація діяльності підприємства здійснюється Державним концерном «Укроборонпром» як уповноваженим суб'єктом господарювання з управлінням об'єктами державної власності в оборонно-промисловому комплексі.

В період з 27.11.2017 по 15.12.2017 Запорізьким управлінням Офісу ВПП ДФС було проведено документальну позапланову виїзну перевірку ДП «ЗДАРЗ «МІГРЕМОНТ» з питань правомірності відображення в податковій звітності з ПДВ за листопад 2014 року - грудень 2015 року, вересень 2016 року господарських операцій з ТОВ «Промелектроніка», про що складено акт № 130/28-10-47-07/07917635 від 22.12.2017 (далі - Акт перевірки).

За результатами перевірки відповідач дійшов висновку про порушення позивачем вимог:

1) п. 192.1 ст. 192, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3 ст. 198, п. 200.1, п. 200.2 ст. 200 Податкового кодексу України, внаслідок чого підприємством занижена сума податку на додану вартість, яка підлягає нарахуванню та сплаті до бюджету за перевіряємий період у розмірі 677 659,00 грн., в тому числі: лютий 2015 року - 68 455,00 грн., березень 2015 року - 278 168,00 грн., квітень 2015 року - 89 979,00 грн., грудень 2015 року - 241 057,00 грн.;

2) п. 192.1 ст. 192, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3 ст. 198, п. 200.1, абз. «в» п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України, внаслідок чого завищено суму від'ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (рядок 21 декларації з ПДВ) за вересень 2016 року у розмірі 143 025,00 грн.

Не погоджуючись із висновками Акту перевірки, ДП «ЗДАРЗ «МІГРЕМОНТ» надало контролюючому органу свої заперечення (№ 06/06 від 02.01.2018), що листом-відповіддю від 12.01.2018 №1188/10/28-10-47-07 залишені Офісом ВПП ДФС без задоволення.

На підставі Акту та вказаних порушень відповідачем 17.01.2018 були прийняті податкові повідомлення-рішення:

- № , яким позивачу зменшено розмір від'ємного значення податку на додану вартість за вересень 2016 року у сумі 143 025,00 грн.;

- № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 847 073,75 грн., у тому числі 677 659,00 грн. за податковим зобов'язанням, 169 414,75 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

Вважаючи прийняті відповідачем рішення протиправними позивач звернувся до суду із даним позовом про їх скасування.

Ураховуючи викладене, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України № 2755-VI від 02.12.2010 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі - Податковий кодекс України), який набрав законної сили 01.01.2011.

Згідно з пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Пунктом 44.1 ст.44 Податкового кодексу України передбачено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Відповідно до пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно з п. 198.3 ст. ст. 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

При цьому, відповідно до п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу. Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати складення податкової накладної.

Пунктом 200.1 ст. 200 Податкового кодексу України передбачено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Згідно з п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Податкова накладна та/або розрахунок коригування до неї, складені та зареєстровані після 1 липня 2017 року в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження.

Податкові накладні, які не надаються покупцю, а також податкові накладні, складені за операціями з постачання товарів/послуг, які звільнені від оподаткування, підлягають реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Таким чином, податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість має бути підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, які є підставою для формування податкового обліку платника податків. Податкова накладна є документом, який підтверджує факт сплати покупцем податку на додану вартість у ціні товару.

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства.

Бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Таким чином, відображення господарської операції у податковому обліку повинно здійснюватися відповідно до її реального економічного змісту на підставі первинних документів бухгалтерського обліку.

Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена підпунктом 1.2 пункту 1, підпункту 2.1 пункту 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року №88 (далі - Положення) - первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозоли адміністрації на їх проведення.

Згідно з пп. 2.4 п. 2 Положення, первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.

Відповідно до пп. 2.15 та 2.16 п. 2 Положення забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать законодавчим та нормативним актам.

Таким чином, первинні документи, які складені суб'єктами господарської діяльності на операції, що суперечать законодавчим і нормативним актам, та такі що не відповідають сутності і не несуть доказовості відносно змісту здійсненної операції не є документами, які можуть бути підставою для відображення в облікових регістрах господарського та податкового обліку.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки, тощо) мають силу первинних документів лише у разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактично здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх оформлених реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Судом встановлено, що ДП «ЗДАРЗ «МІГРЕМОНТ» у періоді, який перевірявся, мало господарські відносини, зокрема, з ТОВ «Промелектроніка.

Так, між ДП «ЗДАРЗ «МІГРЕМОНТ» та ТОВ «Промелектроніка» укладено договори купівлі-продажу №3276/3/2013 від 10.01.2013 та № 3630/3/2014 від 21.08.2014, за умовами яких ТОВ «Промелектроніка» (Продавець) зобов'язується передати у власність позивача (Покупець) товар в номенклатурі, кількості та по ціні, що вказані в договорі та специфікаціях, що є невід'ємною частиною договору. Якість товару повинна відповідати ТУ і ДСТ, іншим чинним нормативним документам, для відповідного виду продукції.

На виконання умов зазначених договорів, контрагентом поставлено товар (зокрема: паяльна станція, желт. фільтр, трубки термоусадочні, лампи, осцилограф, лампа-фара, перемикач, вольтметр, реле, діод, тумблери, конденсатор, щітки електричні, запобіжник тощо), що підтверджується специфікаціями до договорів, рахунками-фактурами, платіжними документами, видатковими та податковими накладними, перелік яких також наведений в додатках до акту перевірки від 22.12.2017 № 130/28-10-47-07/07917635. Оплата за отриманий товар позивачем проводилася шляхом безготівкового розрахунку, що підтверджується відповідними платіжними дорученнями.

Доставка товару здійснювалася власним транспортом позивача, що підтверджується подорожніми листами, наданими позивачем до матеріалів справи.

Судом також зазначено, що на підтвердження факту здійснення господарських операцій за договорами з ТОВ «Промелектроніка», позивачем надані первинні документи, зокрема, договори, видаткові накладні, платіжні доручення, розрахункові документи, які складені у відповідності до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Придбаний у контрагента товар позивачем оприбутковано та використано у власній господарській діяльності.

Крім того, право на податковий кредит виникло на підставі податкових накладних, складених та належним чином зареєстрованих цим контрагентом. Зазначене підтверджується і змістом Акту перевірки. Жодних зауважень щодо оформлення та реєстрації податкових накладних ТОВ «Промелектроніка» акт від 22.12.2017 № 130/28-10-47-07/07917635 не містить.

Суд вважає, що в акті перевірки суб'єктом владних повноважень не зазначено жодних належних та допустимих доказів про відсутності фактичного виконання позивачем господарських операцій за укладеними договорами, про відсутність витрат позивача у спірних правовідносинах, про несумісність предмету укладеного договору з напрямом господарської діяльності позивача, що зумовило необґрунтованість і невідповідність закону висновків суб'єкта владних повноважень про фіктивність правочинів та їх вчинення без мети реального настання правових наслідків. Усі доводи відповідача носять характер припущень.

Суд звертає увагу відповідача, що Податковий кодексу України не ставить право на податковий кредит в залежність від обов'язкового підтвердження декларування відповідної суми податкових зобов'язань контрагентом. Податок на додану вартість є непрямим податком і сплачується при придбання товару (послуги) не безпосередньо до бюджету, а постачальнику товарів (послуг). І лише у такого постачальника товару (послуг), який у складі вартості придбаного товару (послуги) отримав податок на додану вартість, виникають зобов'язання стосовно сплати податку до бюджету. При цьому, покупець товарів (послуг) не може нести відповідальність за постачальника.

Дана позиція відповідає практиці Верховного Суду України у подібних правовідносинах (постанова від 11.12.2007, справа № 21-137во06), де ВСУ дійшов висновку про те, що у разі невиконання контрагентом зобов'язання зі сплати податку до бюджету, відповідальність та негативні наслідки настають саме щодо цієї особи. Ця обставина не є підставою для позбавлення платника ПДВ права на його відшкодування у разі, коли цей платник виконав усі передбачені законом умови щодо отримання такого відшкодування та має необхідні документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

В акті перевірки контролюючим органом зазначено, що аналізом задекларованих податкових накладних встановлено невідповідність придбаних контрагентами товарів товарам, придбаним позивачем. Однак, при проведенні вказаного аналізу контролюючий орган обмежився лише операціями контрагента позивача за період виписування позивачу податкових накладних та не з'ясував можливість придбання такого товару в іншому періоді.

Щодо доводів відповідача, про неможливості встановлення походження товару, який в подальшому реалізований позивачу, суд зазначає про те, що позивач не зобов'язаний та не має об'єктивної можливості під час придбання товару у контрагента встановлювати його походження, а тому не може нести відповідальність з урахуванням таких обставин діяльності контрагента.

Окрім того, позивач позбавлений можливості впливати на його контрагентів в частині здійснення ними господарської діяльності в рамках чинного законодавства України, зокрема і в частині своєчасної подачі до контролюючих органів податкової звітності.

Суд також зазначає, що відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом.

З огляду на вказане, суд погоджується з доводами позивача, що безтоварність здійснених останнім господарських операцій, на що посилається відповідач, не підтверджена у встановленому законом порядку жодним доказом, сам висновок носить характер припущення.

Враховуючи наявність господарської мети при укладанні договорів, надання первинних документів, які свідчать про виконання правочинів та використання їх результатів у господарській діяльності позивачем, суд дійшов висновку щодо реальності вчинених правочинів з контрагентом.

Отже, доводи відповідача стосовно нереальності господарських операцій між позивачем та його контрагентом є такими, що суперечать письмовим доказам наявним в матеріалах справи.

Крім того, сама по собі наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце.

Так само, посилання податкового органу на податкову інформацію, одержану по контрагенту позивача не доводить обґрунтованість висновків, викладених в акті перевірки від 22.12.2017 № 130/28-10-47-07/07917635, оскільки вона не спростовує дійсність укладених позивачем з контрагентами правочинів щодо придбання товару, і не може вважатись судом безспірним доказом порушення податкового законодавства з боку позивача. Чинне законодавство не ставить умовою дійсності правочинів, а також виникнення податкових зобов'язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів. Платник податків не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх зобов'язань.

Реальні зміни майнового стану позивача підтверджуються як необхідною первинною документацію (у тому числі й платіжними документами), так і подальшим рухом придбаного товару в процесі виробництва (зокрема, картками обліку категорійних матеріальних засобів та відповідними проводками у бухгалтерському обліку).

Стосовно посилання відповідача на відсутність ТТН слід зазначити, що при перевезенні товару власним автотранспортом у межах власної господарської діяльності оформлення товарно-транспортної накладної не є обов'язковим, про що правильного висновку дійшов суд першої інстанції. Як зазначено вище, перевезення товару власним транспортом позивач підтвердив наданням відповідних подорожніх листів, що є достатнім для висновку про реальність такого перевезення.

Зауваження щодо оформлення подорожніх листів є безпідставними, оскільки станом на час розгляду справи відсутній чинний нормативно-правовий акт, який би встановлював їх форму, наказ Держкомстату України від 17.02.1998 № 74 «Про затвердження типової форми первинного обліку роботи службового легкового автомобіля та Інструкції про порядок її застосування» втратив чинність ще в 2013 році на підставі Наказу Державної служби статистики №95 від 19.03.2013. До того ж певні недоліки у оформленні документів не можуть свідчити про безтоварність господарських відносин.

Щодо наявності кримінальних проваджень, відповідачем проігноровано, що позивач не може нести відповідальність за дії контрагента при відсутності власної вини, інакше порушуються основні конституційні засади: дотримання принципу справедливості як невід'ємного елементу верховенства права (стаття 8 Конституції України), індивідуальний характер відповідальності, тобто що відповідати має саме той, хто припустився порушення (стаття 61 Конституції України), забезпечення доведеності вини (стаття 129 Конституції України).

Щодо посилання контролюючого органу на відсутність сертифікатів (паспортів) якості, то зазначена обставина не свідчить про порушення позивачем податкового законодавства та не відноситься до суттєвих обставин фінансово-господарської діяльності ДП «ЗДАРЗ «МІГРЕМОНТ», оскільки згідно з Положенням про забезпечення записів у бухгалтерському обліку, яке затверджено наказом Мінфіну України від 24.05.1995 №88, сертифікати та паспорти виробника не є первинними документами, що підтверджують визначення податкових зобов'язань та кредиту.

Отже, оплата товару, його фактичне отримання, оприбуткування та використання у господарській діяльності ДП «ЗДАРЗ «МІГРЕМОНТ» підтверджено належними документами.

Крім того, ДП «ЗДАРЗ «МІГРЕМОНТ», як підприємство, що відноситься до оборонно-промислового комплексу України, здійснює перевірку і оцінку постачальників, продукції та послуг згідно з:

- стандарту підприємства СТП-662-203 Керівництво з організації закупівлі продукції та послуг і оцінці постачальників, який був розроблений на підставі вимог міжнародного стандарту 150 9001:2008 Система менеджменту якості. Вимоги;

- Наказу Державного концерну Укроборонпром від 25.02.2013 №61 «Про затвердження Порядку попередньої кваліфікації постачальника матеріально-технічних ресурсів, робіт та послуг у Державному концерні Укроборонпром та підприємствах-учасниках Концерну».

Згідно з вимогами до якості матеріалів, що постачає промисловість (напівфабрикати, комплектуючі вироби та інше) на підприємстві впроваджена процедура вхідного контролю продукції, розроблена стандартами підприємства СТП-662-214, СТП- 662-224, СТП-662-242.

При виконанні оборонних замовлень держави всі придбані ДП «ЗДАРЗ «МІГРЕМОНТ» товари та послуги проходять перевірку кількості, якості та фактичного отримання не тільки уповноваженими особами підприємства, а в обов'язковому порядку і представництвами державних замовників у відповідності до Положення про представництва державних замовників з оборонного замовлення на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2009 року №1107, про що складаються відповідні акти та висновки. Без зазначених документів виконані ДП «ЗДАРЗ «МІГРЕМОНТ» роботи замовниками не приймаються.

Оцінюючи згадані документи в сукупності та кожен зокрема, суд вважає, що такі не дають підстав для сумніву щодо реальності здійснення вищенаведених операцій або висновку про їх нездійснення. Таким чином, висновок контролюючого органу про безтоварний характер спірних операцій є передчасним, оскільки цей висновок не відповідає фактам, покладеним в його основу. Так, законодавцем презюмується реальність оподатковуваних операцій та витрат платника податку, а також достовірність документів податкового обліку, доки податковим органом це не спростовано належними та допустимими доказами. Викладені обставини та факти не відповідають таким ознакам, позаяк мають характер припущень.

Ці обставини вироком суду або постановою слідчого у кримінальній справі не були встановлені, а лише, як зазначено у Акті перевірки, витікають із отриманої податкової інформації щодо контрагентів позивача та його вже контрагентів.

Ураховуючи вищевикладене, суд вважає, що висновки про порушення позивачем податкового законодавства, зроблені відповідачем в Акті перевірки, є необґрунтованими та недоведеними, у зв'язку з чим спірні рішення контролюючого органу, прийняті відповідачем на підставі встановлених Актом порушень, є протиправними та підлягають скасуванню.

У відповідності до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частинами першою та другою статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не надав суду доказів, які спростовували б доводи позивача, а відтак, не довів правомірності своїх рішень, а тому заявлені позивачем вимоги є такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до приписів частини першої статті 139 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст. ст. 9, 137, 139, 242-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Державного підприємства «Запорізький державний авіаційний ремонтний завод «МІГРЕМОНТ» (69013, м. Запоріжжя, вул. Військбуд, 124, ) до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби (04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, буд. 11-Г, ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати у повному обсязі податкові повідомлення-рішення від 17.01.2018 №, №, що винесені Офісом великих платників податків Державної фіскальної служби.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби на користь Державного підприємства «Запорізький державний авіаційний ремонтний завод «МІГРЕМОНТ» суму судового збору у розмірі 14 851,48 грн. (чотирнадцять тисяч вісімсот п'ятдесят одна гривня сорок вісім копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Повний текст рішення виготовлений 14.02.2019.

Суддя І.В. Батрак