Справа № 442/8831/18
Суддя: Хомик А. П.
Дата ухвалення: 2019-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №442/8831/18
Провадження №2-а/442/14/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2019 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Хомика А.П.,

з участю секретаря судового засідання - Лужецької С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі в суду м. Дрогобичі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Інспектора поліції СРПП №2 Дрогобицького ВП Головного управління національної поліції у Львівській області старшого лейтенанта поліції Комара Романа Миколайовича про визнання дій протиправними, скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

встановив:

28.12.2018 позивач звернувся до суду із вказаним позовом до відповідача, в якому просить: визнати дії інспектора протиправними, скасувати постанову серія НК №054463 від 18.12.2018 про притягнення його до адміністративної відповідальності. В обґрунтування позову вказує на те, що постанова є протиправною та підлягає скасуванню.

Відповідно до такої постанови він 18.12.2018 о 22 год. порушив п. 2.3. «В» та п. 31.4.3. Правил дорожнього руху України, а саме нібито здійснив перевезення не пристебнутого пасажира та наніс тонування на розсіювачі світлових пристроїв.

Так, 18.12.2018 близько 22 год. він був зупинений працівниками поліції, які не представились та повідомили, що він здійснив поворот без відповідного світлового сигналу. Він заперечив працівникам поліції та повідомив, що вищевказаних дій не вчиняв, а також попросив пред'явити фото або відео фіксування його правопорушення, або свідків даного правопорушення. Інспектор відмовив йому в грубій формі. Він двічі зателефонував на лінію 102 з приводу порушення його прав.

Розгляд справи відбувся на місці, без підготовки та надання йому часу для звернення за правовою допомогою, подання заперечення.

Разом з тим, доказів, що фари його автомобіля не відповідають вимогам стандартів, в тому числі будь-які експерті дослідження з цього приводу не надані. Світловіддача фар не вимірювалась, відповідні акти технічного стану вказаного автомобіля не складались. У постанові відсутні будь-які посилання на те, які саме розсіювачі світлових пристроїв затоновані.

Зазначає, що всупереч порушення вимог законодавства працівник поліції зазначив в постанові про порушення, яке не відповідає дійсності, а про не ввімкнення ним покажчика повороту чомусь «забув».

Що стосується перевезення не пристебнутого ременем безпеки пасажира, то вказане також не відповідає дійсності, оскільки жодних доказів на підтвердження цього факту інспектором не було надано. Окрім того, зазначаючи про те, що він порушив п. 2.3. «В» ПДР України, інспектор чомусь вказує, що він скоїв право рушення, передбачене ч.1 ст. 121 КУпАП, однак відповідальність за вказане правопорушення, передбачена ч.6 ст. 121 КУпАП.

Також, вважає, що оскаржувана постанова складена відповідачем без дотримання процедури розгляду справи.

Позивач та його представник ОСОБА_3 позовні вимоги підтримали та дали пояснення, які відповідають обґрунтуванню позовної заяви. Просили позов задоволити.

Представник відповідача не з'явився, не повідомивши причин своєї неявки.

Суд дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у сукупності, вважає, що позов слід задоволити.

Встановлено, що Інспектором поліції СРПП №2 Дрогобицького ВП Головного управління національної поліції у Львівській області старшим лейтенантом поліції Комаром Романом Миколайовичем винесено постанову серії НК №054463, від 18.12.2018 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не автоматичному режимі, відповідно до якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121 КпАП України та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340грн..

З вищевказаної постанови вбачається, що 18.12.2018 о 22 год. 05 хв. ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом Опель, номерний знак НОМЕР_1, перевозив пасажира не пристебнутого ременем безпеки, а також на розсіювачах світлових приладів нанесене тонування, що затемнює їх, чим порушив п. 2.3 «в», 31.4.3 «г» ПДР України.

Частина перша статті 121 КУпАП, яка зазначена відповідачем у оскаржуваній постанові, передбачає відповідальність, за керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів, тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Так відповідно до п. 2.3. «в» ПДР України водій зобов'язаний на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки. Дозволяється не пристібатися особі, яка навчає водінню, якщо за кермом учень, а в населених пунктах, крім того, водіям і пасажирам з інвалідністю, фізіологічні особливості яких заважають користуватися ременями безпеки, водіям і пасажирам оперативних та спеціальних транспортних засобів і таксі.

Згідно 31.4.3 «г» ПДР України забороняється експлуатація транспортних засобів за наявності таких технічних несправностей: на світлових приладах немає розсіювачів або використовуються розсіювачі і лампи, що не відповідають типу даного світлового приладу.

Тобто, ст. 121 КУпАП законодавчо пов'язана лише з п. 31.4.3 «г» ПДР України. Однак поряд з тим відповідачем у оскаржуваній постанові також зазначено про порушення позивачем п. 31.4.3 «г» ПДР України, який не підпадає під дію ч.1 ст. 121 КУпАП, за якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності.

Згідно ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно зі ст. 252 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов'язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб'єкта владних повноважень, зокрема, поліцейського, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена чинним законодавством.

Відповідно до ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов'язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд зазначає, що відповідачем на вимогу суду відзиву, у встановлені Законом строки, або інших доказів правомірності складання оскаржуваної постанови надано не було, доказів порушення позивачем ч. 1 ст. 121 КУпАП, п. 2.3. «в», п. 31.4.3. «г». Правомірність своїх дій та правомірність прийняття оскаржуваної постанови не доведено.

Крім того, позивач категорично заперечує факт скоєного адміністративного правопорушення.

Згідно ч. 4 ст. 159 КАС України, неподання суб'єктом владних повноважень відзиву, у встановлені Законом строки, на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд має право, зокрема скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Оскільки під час розгляду судом даної адміністративної справи відповідачем належними та допустимими доказами не доведений факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити повністю шляхом скасування спірної постанови із закриттям справи про адміністративне правопорушення.

Відповідно до абзацу 2 ч.5 ст.139 КАС України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Як встановлено судом відповідній порядок КМУ на сьогоднішній день не прийнятий, а тому судові витрати за розгляд справи, враховуючи звільнення позивача від сплати вказаних судових витрат при зверненні до суду, слід компенсувати за рахунок держави.

Керуючись ст.ст.268,287,288,289 КУпАПст.ст.19, 77,159-163 КАС України, суд -

ухвалив :

Позов задоволити.

Скасувати постанову серії НК №054463 від 18.12.2018 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 121 КУпАП, провадження у справі - закрити.

Судові витрати компенсувати за рахунок держави.

Рішення може бути оскаржено на протязі десяти днів з дня його проголошення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили судовим рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст судового рішення складено 07.02.2019.

Суддя Хомик А.П.