Справа № 520/9491/18
Суддя: Заічко О.В.
Дата ухвалення: 2019-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2019 р. № 520/9491/18

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді - Заічко О.В.,

при секретареві судового засідання - Мараєвій О.В.,

розглянувши у письмовому провадженні в приміщенні суду в м. Харкові адміністративну справу за позовом Комунального спеціалізованого підприємства "Харківгорліфт" до Головного управління ДФС у Харківській області про скасування податкових повідомлень - рішень,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з зазначеним позовом про скасування податкових повідомлень-рішень.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що висновки перевірки, на підставі яких були винесені оскаржувані податкові повідомлення - рішення, ґрунтуються лише на припущеннях та спростовуються наявними у нього первинними документами бухгалтерського та податкового обліку, які, в свою чергу, свідчать про реальне здійснення спірних господарських операцій. Таким чином, позивач вважає, що оскаржувані податкові повідомлення - рішення є протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

Від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи у письмовому провадженні.

Від представника відповідача надійшов відзив на позов, в якому заперечуючи проти позову, останній просив у його задоволенні відмовити з тих підстав, що господарські відносини позивача з ТОВ "СК Трейд ЛТД" є безтоварними та містять ознаки нереальності. З наданих до перевірки документів не вбачається можливим визначити джерело походження товару, отже, його рух по ланцюгу постачання, а також дані щодо транспортування товару. Крім того, наявна податкова інформація відносно контрагента позивача свідчить про безпідставність включення позивачем до складу податкового кредиту відповідних сум ПДВ.

Суд, на підставі ст. 205 КАС України, вважає можливим розглянути справу у письмовому провадженні.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно до вимог ч. 4 ст. 229 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, суд виходить з наступного.

Судом встановлено, що контролюючим органом проведено документальну позапланову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства щодо господарських взаємовідносин з контрагентом - постачальником ТОВ "СК Трейд ЛТД" за грудень 2016 року та березень 2017 року, а також даних щодо подальшої реалізації/придбання та/або використання у власній господарській діяльності, про що складено акт від 26.09.2018 року № 4013/20-40-14-21-07/34754617.

Перевіркою встановлено порушення позивачем абз."а" п.198.1, п.198.3, п. 198.6 ст.198, пп.201.1, 201.10 ст.201 ПК України

На підставі висновків акту перевірки контролюючим органом складено податкове повідомлення - рішення від 25.10.2018 року № 3, яким позивачеві збільшено суму грошового зобов'язання з ПДВ 209475 грн., у т.ч. за основним платежем 139650 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 69825 грн. та податкове повідомлення - рішення від 25.10.2018 року № 3 яким позивачу зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість у сумі 63000 грн. за звітний період декларування березень 2017 року ( а.с.116-120).

Позивач, не погодившись з зазначеними податковими повідомленнями рішеннями, звернувся до суду за їх оскарженням.

По суті позовних вимог суд зазначає наступне.

Суд зазначає, що відповідно до п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України - для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (далі - Закон) первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

З урахуванням пункту 2 статті 3 Закону фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до пунктів 1 та 2 статті 9 Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати

особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно з пунктом 2.1 та 2.4 "Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05 червня 1995 року за № 168/704 (далі - Положення), в редакції чинній на момент виникнення спірних відносин, первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів. Первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України.

Виходячи з п. 185.1 ст. 185 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.

Згідно з п.187.1 ст. 187 Податкового кодексу України датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Відповідно до пп. "а" п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів та послуг.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у звязку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України. Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу. Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Згідно п. 201.1, 201.10 ст. 201 ПК України, на дату виникнення податкових зобовязань платник податку зобовязаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін. При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобовязаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Аналіз наведених норм свідчить, що господарські операції для визначення податкового кредиту мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Таким чином, недоведеність фактичного здійснення господарської операції (нездійснення операції) позбавляє первинні документи юридичної значимості для цілей формування податкової вигоди, а покупця - права на формування цієї податкової вигоди навіть за наявності правильно оформлених за зовнішніми ознаками та формою, але недостовірних та у зв'язку з цим юридично дефектних первинних документів, та незважаючи на наявність доказів сплати вартості товарів, якщо рух коштів не забезпечений зв'язком з господарською діяльністю учасників цих операцій. При цьому, відсутність ділової мети також є підставою для відмови у наданні податкової вигоди.

Перевіряючи висновки перевірки та, як наслідок, оскаржувані податкові повідомлення - рішення, на предмет їхньої відповідності положенням ч.2 ст. 2 КАС України, суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, у перевіряємих періодах позивач мав господарські взаємовідносини з ТОВ "СК Трейд ЛТД".

29.06.2016 між Комунальним спеціалізованим підприємством «Харківгорліфт» (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «СК ТРЕЙД ЛТД» (постачальник) укладено договір поставки №1085 щодо поставлення Товару ДК 016:2010-28.22.1 устаткування підіймальне та вантажне та частини до нього (ДК 021:2015 - 42419000-6 частини підіймально - транспортувальне обладнання (лебідки) - 30 штук. Ціна цього договору становить: 2 697 480 грн., у тому числі ПДВ - 449 580 грн.( а.с.17-21).

За умовами договору, оплата здійснюється після отримання замовником товару, а також інших документів, передбачених тендерною документацією та чинним законодавством України, на підставі видаткової накладної та рахунку на фактично поставлений товар (або окрему партію товару). Місце поставки товару - вул. Клочківська 195-А, м. Харків.

В подальшому, 30.12.2016 року між Комунальним спеціалізованим підприємством «Харківгорліфт» та Товариством з обмеженою відповідальністю «СК ТРЕЙД ЛТД» укладено Додаткову угоду №2 до договору №1085 від 29.06.2016 року на подовження дії Договору на термін до 28.02.2017 року на суму 510 840,00 грн., у тому числі ПДВ - 81 140, 00 грн. (а.с.22-23).

Також, 26.01.2017 між Комунальним спеціалізованим підприємством «Харківгорліфт» (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «СК ТРЕЙД ЛТД» (постачальник) укладено Договір про закупівлю №40 щодо поставлення Товару ДК 016:2010-28.22.1 устаткування підіймальне та вантажне та частини до нього (ДК 021:20-0 частини підіймально - транспортувальне обладнання (лебідки ліфтові зі швидкістю руху 0,71 м,с) - 25 штук. Ціна цього Договору становить: 3 150 000 грн. 00 коп., у тому числі ПДВ - 525 000 грн. 00 коп. (а.с.24-28).

За умовами договору, оплата за договором закупівлі здійснюється після отримання Замовником Товару, а також інших документів, передбачених тендерною документацією та чинним законодавством України, на підставі видаткової накладної та рахунку на фактично поставлений товар (або окрему партію товару). Місце поставки товару - вул. Клочківська 195-А, м. Харків.

29.12.2017 року між Комунальним спеціалізованим підприємством Харківгорліфт» та Товариством з обмеженою відповідальністю «СК ТРЕЙД ЛТД» укладено Додаткову угоду №2 до Договору про закупівлю №40 від 26.01.2017 року щодо поставлення Товару ДК 016:2010-28.22.1 устаткування підіймальне та вантажне та частини до нього (ДК 21:20-0 частини підіймально - транспортувальне обладнання (лебідки ліфтові зі швидкістю руху 0,71 м,с) - 15 штук . Ціна цього Договору становить: 1890000 грн. 00 коп., у тому числі ПДВ - 315 000 грн. 00 коп. ( а.с.31-32).

Факт отримання КСП «Харківгорліфт» товару поставленого TOB «СК Трейд ЛТД» на виконання договорів підтверджується накладними № 010301 від 01.03.2017 року, № 211218 від 30.12.2016 року усього на суму ПДВ 202650 грн. ( а.с.33,40).

Зазначений товар отримав начальник відділу матеріально- технічного забезпечення КСП «Харківгорліфт» ОСОБА_1 та прийняв завідуючий центральним складом КСП «Харківгорліфт» ОСОБА_2 за адресою: м. Харків, вул. Клочківська, 195-А, що підтверджується матеріалами справи (а.с.65-80), зокрема, наказами про призначення ОСОБА_1 та ОСОБА_2, розпорядженням Управління комунального майна та приватизації № 108 від 18.02.2008 року щодо розташування центрального складу.

Відповідно до виписки АТ «УкрСиббанк» за рахунком № 6600 КСП «Харківгорліфт» проведено оплату за Договорами ( а.с.36-37, 46-47).

Судом встановлено, що придбаний товар був використаний при виконанні умов договорів підряду, укладених між Департаментом житлового господарства Харківської міської ради (в якості замовника) та КСП «Харківгорліфт» (в якості підрядника) про виконання капітального ремонту житлових будинків комунальної власності ( а.с.81-96).

Рух товару у процесі оприбуткування при отриманні від контрагента та списання при виконанні договорів підряду підтверджується накладними на внутрішнє переміщення, відомостями списання, картками по рахунку 631 ( а.с.34-35,38-39,41-45, 48-61).

Товариством з обмеженою відповідальністю «СК ТРЕЙД ЛТД» на користь позивача складено податкові накладні № 26 від 28.12.2016 р., № 27 від 30.12.2016 р. та № 2 від 01.03.2017 р. усього на суму ПДВ 202650 грн. ( а.с. 62-64).

Позивачем вказану суму ПДВ було включено до складу податкового кредиту у звітних періодах декларування - за грудень 2016 року та березень 2017 року, про що також вказував відповідач у відзиві на позов.

Оцінивши зазначені правочини за правилами ст. 90 КАС України, суд зазначає, що такі укладені між правоздатними та дієздатними юридичними особами, за формою та змістом не суперечать закону, предметом спірних правочинів не є речі, що обмежені в цивільному обороті..

Отже, дані договори визнаються судом належним та допустимим доказом наявності між позивачем та контрагентом факту вчинення правочинів в розумінні ст.202 Цивільного кодексу України.

Суд також зазначає, що згідно ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Доказів наявності у позивача та його контрагентів спільного інтересу щодо фіктивного отримання коштів за поставлений товар (що могло б мати місце у разі пов'язаності цих осіб), в матеріалах справи не міститься. За правилами Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" операція по списанню коштів з банківських рахунків платника податку призводить до зміни стану та структури активів і зобов'язань такого платника. Отже, наявність факту (і це не заперечується сторонами) про належну оплату товару визнаються судом належними та допустимими доказами реальності вчинених між позивачем та контрагентами позивача господарських операцій.

Оглянуті судом первинні документи не мають дефектів форми, змісту або походження, котрі в силу Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", Податкового кодексу України та Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості, зазначені документи призвели до зміни в структурі активів платника податків, а відтак сприймаються судом як належні та допустимі докази реальності вчинення господарських операцій.

У ході розгляду справи відповідачем за правилами ч.2 ст.77 КАС України не спростовано достовірності відомостей цих первинних документів.

Суд також відмічає, що межі юридичної відповідальності кожного платника податків, яка відповідно до ст. 61 Конституції України має індивідуальний характер, поширюються на діяння, що визнаються законом протиправними та були вчинені саме цим платником.

Позивач, як платник податків, самостійно несе відповідальність за достовірність і своєчасність обчислення та сплату лише ним самим податку до бюджету відповідно до законодавства України. Він не може нести відповідальність за порушення контрагентами правил здійснення господарської діяльності та/або податкової дисципліни, як і не може нести відповідальність за неподання контрагентом первинних документів. У разі якщо контрагентом були допущені порушення норм податкового або іншого законодавства, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цього контрагента, а не сумлінного платника податків.

Таку ж правову позицію підтримано Верховним Судом зокрема, в постанові від 24 січня 2018 року у справі №824/942/13.

Матеріали даної справи не містять доказів наявності між позивачем та його контрагентами при укладанні і виконанні договорів, взаємоузгоджених зловмисних дій, спрямованих на порушення існуючого в державі суспільного ладу або моральних засад. Таких доказів суду відповідачем не надано, а судом при виконанні вимог ст. 9 КАС України не виявлено.

В ході перевірки відповідачем не встановлено у позивача наміру отримати за договорами, укладеними з ТОВ "СК Трейд ЛТД" іншого результату, ніж отримання товару та прибутку, по ланцюгу використання вказаного товару у процесі виконання договорів підряду, укладених з Департаментом житлового господарства Харківської міської ради.

Отже, рух активів у процесі здійснення господарських операцій, отримання економічної вигоди позивачем, наявність спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарських операцій є свідченням про спричинення господарськими операціями реальних змін майнового стану платника податків. А відповідно свідчить про реальність (фактичність) операцій та засвідчення їх відповідними документами первинного та податкового обліку.

За таких обставин суд відхиляє посилання відповідача на податкову інформацію відносно ТОВ "СК Трейд ЛТД" в контексті не підтвердження факту здійснення ним господарських операцій за відсутності джерела погодження товарів у підприємств - постачальників, яка у перевіряємий періодах дозволила контролюючому органу дійти до висновку про фіктивність угод між позивачем та ТОВ "СК Трейд ЛТД" та вказує, що така містить лише загальну оцінку господарської діяльності зазначеного контрагента позивача, без оцінки їх спільної діяльності, зокрема, щодо реальності здійснення досліджуваних господарських операцій.

Крім того зазначеному, по ланцюгу постачання товарів: постачальники - ТОВ "СК Трейд ЛТД" ( котрим було згодом поставлено товар позивачу) вже було надано оцінку судом в рамках розгляду справи № 820/899/18, який своїм рішенням від 14.06.2018 року було задоволено позов ТОВ "СК Трейд ЛТД"" та скасовано податкове повідомлення - рішення ГУ ДФС в Харківській області від 02.01.2018 року № 1. В ході розгляду справи суд першої інстанції, з висновками якого погодився Харківський апеляційний адміністративний суд, залишаючи своєю постановою від 05.09.2018 року без змін рішення від 14.06.2018 року, дійшов висновків про реальність правочинів, укладених ТОВ "СК Трейд ЛТД" з контрагентами - постачальниками (а.с.97-115).

Вказані обставини в силу ч.4 ст.78 КАС України,не підлягають доказуванню.

Таким чином, посилаючись на порушення позивачем вимог Податкового кодексу України податковим органом не надано достатніх доказів неправомірного декларування спірних господарських операцій з боку позивача.

Встановлені у даній справі обставини свідчать про те, що господарські операції між позивачем та його контрагентом ТОВ "СК Трейд ЛТД" та по подальшому ланцюгу є реальними, відповідають дійсному економічному змісту та підтверджуються необхідними документами, що є свідченням добросовісності позивача при здійсненні вказаних операцій. Укладені договори між позивачем та його контрагентами у судовому порядку недійсними не визнавались, доказів на спростування зазначеного суду не надано.

Решту посилань контролюючого органу, як висновків про фіктивність угод, суд відхиляє, виходячи з наступного.

Так, щодо ненадання сертифікатів походження товару, суд зазначає, що сертифікат якості на товар не належить до документів, на підставі яких формується бухгалтерський і податковий облік та не містить відомостей про господарську операцію, ненадання позивачем у спірних правовідносинах сертифікатів щодо походження товару не є доказом наявності складу податкового правопорушення.

Щодо посилань відповідача на неподання до перевірки документального підтвердження щодо переміщення товарів, суд зазначає наступне. Товарно-транспортна накладна призначена для обліку руху товарно-матеріальних цінностей та розрахунків за їх перевезення автомобільним транспортом, тобто товарно-транспортна накладна є доказом, який підтверджує факт надання/отримання транспортних послуг, а не реальність господарської операції у цілому. Відсутність товарно-транспортних накладних не є безумовною підставою ставити під сумнів здійснення господарських операцій. Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні не встановлюють правил податкового обліку валових витрат та податкового кредиту платника податків. При цьому, документи обумовлені правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом, зокрема, товарно-транспортна накладна та подорожній лист, не є документами первинного бухгалтерського обліку, що підтверджують обставини придбання та продажу товарно-матеріальних цінностей.

Аналогічні правові висновки викладені в постанові Верховного Суду від 11 вересня 2018 року у справі № 804/4787/16.

Положенням п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України передбачено, що підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, є податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних. Жодних зауважень щодо відсутності реєстрації в ЄРПН податкових накладних по операціям позивача з ТОВ "СК Трейд ЛТД", а також відсутність первинних документів за цими господарськими операціями відповідачем не надано.

Суд вказує, що можливі або реальні податкові правопорушення контрагентів позивача знаходяться поза межами відповідальності останнього та не можуть тягнути за собою зменшення податкового кредиту з ПДВ.

Отже, суд не може покласти в основу судового рішення документи та обґрунтування контролюючого органу щодо обставин нереальності господарської операції, оскільки такі ґрунтуються виключно на припущеннях і у своїй сукупності не можуть беззаперечно підтверджувати такі обставини.

На підставі вищевикладеного, висновок відповідача стосовно податкових правопорушень позивача спростований в ході розгляду справи, а тому, податкові повідомлення - рішення, як наслідки таких порушень у вигляді відповідальності є такими, що підлягають скасуванню

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, розглянувши усі подані документи і матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат здійснюється з урахуванням ст. 139 КАС України.

Керуючись ст. ст. 243-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Комунального спеціалізованого підприємства "Харківгорліфт" (вул. Ярослава Мудрого, буд. 30,м. Харків,61024, ) до Головного управління ДФС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46,м. Харків,61057, ) про скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити.

Скасувати податкові повідомлення - рішення Головного управління ДФС у Харківській області від 25.10.2018 року № 3 та від 25.10.2018 року № 3, які винесені відносно Комунального спеціалізованого підприємства "Харківгорліфт".

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46,м. Харків,61057, ) на користь Комунального спеціалізованого підприємства "Харківгорліфт" (вул. Ярослава Мудрого, буд. 30,м. Харків,61024, ) витрати по оплаті судового збору у розмірі 4087,13 грн. ( чотири тисячі вісімдесят сім гривень 13 копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через Харківський окружний адміністративний суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи, як передбачено п.15 Перехідних положень КАС України; після початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи - безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 15 лютого 2019 року.

Суддя Заічко О.В.