Справа № 826/4715/16
Суддя: Сорочко Євген Олександрович
Дата ухвалення: 2019-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/4715/16 Суддя (судді) суду 1-ї інстанції:
ПОСТАНОВА

Іменем України

13 лютого 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Сорочка Є.О.,

суддів Коротких А.Ю.,

Федотова І.В.,

за участю секретаря с/з Грисюк Г.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Одеської митниці ДФС на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 26 вересня 2018 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фастімпекс" до Державної фіскальної служби України, Одеської митниці ДФС про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Одеської митниці Державної фіскальної служби України про коригування митної вартості від 25.09.2015 №500060001/2015/610176/2;

- визнати протиправним та скасувати рішення Одеської митниці Державної фіскальної служби України про коригування митної вартості від 02.10.2015 №500060001/2015/610181/2;

- визнати протиправним та скасувати рішення Державної фіскальної служби України від 19.02.2016 № 3737/6/99-99-25-01-04-15 щодо відмови у задоволенні скарг.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 26 вересня 2018 року позов задоволено частково:

- визнано протиправним та скасовано рішення Одеської митниці Державної фіскальної служби України про коригування митної вартості від 25.09.2015 №500060001/2015/610176/2;

- визнати протиправним та скасувати рішення Одеської митниці Державної фіскальної служби України про коригування митної вартості від 02.10.2015 №500060001/2015/610181/2. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Одеська митниці ДФС в апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове, яким у цій частині відмовити у задоволенні позову, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що оскаржувані рішення є правомірними та обгрунтованими.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу просить відмовити у її задоволенні, посилаючись на необґрунтованість доводів скаржника.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що ТОВ «ФАСТІМПЕКС» та SHANGHAI RENZHAO STANDARD PARTS CO., LTD., (KHP) 01.03.2012 укладено зовнішньоекономічний контракт №R/F/0312 на поставку засобів кріплення.

У зв'язку із здійсненням SHANGHAI RENZHAO STANDARD PARTS CO., LTD., (KHP) поставки товару, а саме засобів кріплення, позивачем до Одеської митниці ДФС подано вантажно-митні декларації: від 24.09.2015 № 500060001/2015/017676 та від 01.10.2015 № 500060001/2015/018016.

Декларування митної вартості імпортованих товарів здійснено за ціною договору (контракту) - за основним методом визначення митної вартості.

До декларацій, в підтвердження обґрунтованості визначення митної вартості за ціною контракту позивач надав, серед іншого, наступні документи: міжнародні автомобільні накладні (CMR) № 15, № 5 та 91 від 30.09.2015; коносамент MSCUEX738189 від 30.08.2015; платіжний документ, що підтверджує вартість товару № 35491 від 09.09.2015; документ, що підтверджує вартість перевезення товару №35491 від 09.09.2015; прайс-лист виробника товару №б/н від 18.08.2015; розрахунок ціни (калькуляція) №б/н від 18.08.2015; рахунок-фактура (інвойс) №LY15067 від 18.08.2015; пакувальний лист №б/н від 18.08.2015; доповнення до зовнішньоекономічного контракту №1 від 10.08.2012, №3 від 20.01.2014; зовнішньоекономічний контракт № R/F/0312 від 01.03.2012; договір про перевезення №3 від 04.05.2014; інформація про позитивні результати радіологічного контролю товару № 2761 від 30.08.2015; інформація про позитивні результати ветеринарно-санітарного контролю всіх харчових продуктів № 2761 від 30.08.2015; сертифікат про проходження товару форми А № G 10034 від 27.08.2015; копія митної декларації краї відправлення від 26.08.2015 року №10974275;

Під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів посадовою особою Одеської митниці ДФС запропоновано декларанту подати додаткові документи на підтвердження митної вартості товару та обраного методу її визначення:

- за митною декларацією № 500060001/2015/017676 від 24.09.2015 року надати виписки з бухгалтерської документації, каталогів, специфікацій виробника товару (з перекладом на українську мову), висновки про якісні характеристики товарів підготовлених спеціальними експертними організаціями;

- за митною декларацією № 500060001/2015/018016 від 01.10.2015 року надати виписки з бухгалтерської документації, каталогів, висновки про якісні характеристики товарів підготовлених спеціальними експертними організаціями.

Крім того, позивача повідомлено про можливість подати інші додаткові документи для підтвердження митної вартості товарів.

Декларантом 25.09.2015 та 02.10.2015 повідомлено про неможливість надання додаткових документів для підтвердження митної вартості товарів у 10-й термін.

Рішеннями Одеської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів:

- від 25.09.2015 №500060001/2015/610176 митну вартість імпортованих товарів №2 скориговано із застосуванням другорядного методу визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів на рівні 1,25 доларів США за 1 кг нетто;

- від 02.10.2015 № 500060001/2015/610181/2 митну вартість імпортованих товарів скориговано із застосуванням другорядного методу визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів на рівні 0,98 доларів США за 1 кг нетто.

Після прийняття рішення про коригування митної вартості товарів позивачем здійснено заходи щодо випуску товару у вільний обіг під фінансову гарантію за митними деклараціями № 500060001/2015/017676 від 24.09.2015 (сума фінансової гарантії складала 1.738,73 гривень) та № 500060001/2015/018016 від 01.10.2015 (сума фінансової гарантії складала 8.721,06 гривень).

В подальшому, для підтвердження заявленої митної вартості товарів, що декларуються згідно вантажно-митних декларацій № 500060001/2015/017676 від 24.09.2015 та № 500060001/2015/018016 від 01.10.2015, листом від 01.12.15 №0112-8/017774 та від 15.12.2015 № 1512-10/018053 до Одеської митниці ДФС позивачем надано додаткові документи: виписка з бухгалтерської документації (реєстри документів, відомості, платіжні доручення, рахунки-фактури, акти); специфікацію від 24.07.2015 з перекладом; висновки оцінювача про якісні характеристики товару від 27.10.15 №27/10-2015 та від 29.10.2015 № 29/10-2015.

Листами від 09.12.2015 №1532/10/15-70-61 та від 23.12.2015 № 4089/10/15-70-61 Одеською митницею ДФС повідомлено ТОВ «Фастімпекс» про те, що у митниці відсутні підстави для визнання заявленої позивачем митної вартості товарів за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (за основним методом визначення митної вартості).

Не погодившись з такими рішеннями, позивач звернувся до суду з позовом.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновків про те, що відповідачем неправомірно застосовано другорядний метод визначення митної вартості.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки доводи та вимоги апеляційної скарги не стосуються рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог, у задоволенні яких було відмовлено, то колегія суддів рішення суду у цій частині не переглядає.

Відповідно до пункту 20 частини першої статті 4 Митного кодексу України (далі - МК) митна декларація - заява встановленої форми, в якій особою зазначено митну процедуру, що підлягає застосуванню до товарів, та передбачені законодавством відомості про товари, умови і способи їх переміщення через митний кордон України та щодо нарахування митних платежів, необхідних для застосування цієї процедури.

Згідно частини першої статті 49 МК митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою (частина перша статті 52 МК).

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 52 МК декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов'язані заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів.

Відповідно до частини першої статті 53 МК у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

У частині другій цієї статті наведений перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів.

Частиною третьою статті 53 МК встановлено обов'язок декларанта або уповноваженої ним особи на письмову вимогу митного органу протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з положенням частини четвертої вказаної статті у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв'язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, подає (за наявності) визначені в ній документи.

Відповідно до частини першої статті 54 МК контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості. При цьому у митного органу можуть виникнути обґрунтовані сумніви у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов'язковою, оскільки з цією обставиною закон пов'язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов'язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у статті 58 МК.

У свою чергу, митний орган має право відійти від наведених вище законодавчих обмежень, що пов'язують з перевіркою основного переліку документів, які підтверджують митну вартість, та витребувати від декларанта додаткові документи лише якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, адже такі вади не дозволяють митному органу законно здійснити визначений законом мінімум митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи для розмитнення задекларованого товару.

Отже, з огляду на законодавчо встановлену компетенцію митниці при перевірці митної вартості імпортованих товарів, зазначені розбіжності повинні бути не будь-якими, а лише тими, що стосуються числового значення заявленої митної вартості чи розрахунку митної вартості здійсненої декларантом.

З матеріалів справи вбачається, що спірне рішення обґрунтоване тим, що документи, надані позивачем до митного оформлення, містять розбіжності, декларантом подано не всі додаткові документи для підтвердження митної вартості.

Встановивши вказані обставини, які, на думку митного органу, викликають сумніви щодо правильності визначення митної вартості, відповідач на виконання вимог ч. 3 ст. 53 МК витребував у позивача додаткові документи.

При цьому, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК.

Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Відповідно до частини першої статті 55 МК рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Згідно пунктів 1, 4 частини другої статті 55 МК прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування.

В обґрунтування оскаржуваних рішень відповідачем вказано, що відомостей щодо порядку здійснення розрахунків за товари у документах поданих до митного оформлення не міститься, у платіжних документах відсутні посилання на інвойс в призначенні платежу, в відсутні страхові документи проти звичайних ризиків у незалежних страхових компаній, а документи, що містять відомості про вартість страхування викликають сумніви, тобто сума транспортних витрат нижча порівняно з мінімальними витратами на кілограм товару аналогічних країн відправлення, виду транспорту та умовах поставки при попередніх митних оформленнях, у прайс-листі відсутні посилання на інвойс та контракт, позивачем раніше здійснювалася поставка такого ж товару за нижчими цінами.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Враховуючи викладені норми, у ході розгляду даної справи необхідно перевірити доводи митного органу, покладені в основу оскаржуваних рішень, що наведені вище.

Відповідно до пунктів 4, 5 частини другої статті 53 МК документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару.

Контролюючий орган посилається на те, що відповідно до п. 3.1 контракту від 01.03.12 №R/F/0312 сплата за товари здійснюється як у вигляді передплати, так і можливе відстрочення платежу, а жодних відомостей щодо порядку здійснення розрахунку за товари у документах, поданих до митного оформлення не міститься.

Водночас, як вірно вказано судом першої інстанції, пунктом 1.7 «Умови платежів» Положення про форму зовнішньоекономічних договорів (контрактів), затвердженого наказом Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України від 06.09.01 № 201 (далі - Положення), встановлено, що залежно від обраних сторонами умов платежу в тексті договору (контракту) зазначаються умови банківського переказу до (авансового платежу) та/або після відвантаження товару.

Відповідно до п.3.1 контракту №R/F/0312 від 01 березня 2012 року оплата за товар здійснюється покупцем в доларах США шляхом безготівкового банківського переказу грошових коштів на розрахунковий рахунок продавця, зазначений у цьому контракті, як часткова передплата, 100% передплата або оплата по факту поставки.

Таким чином, нормами Положення та умовами контракту передбачена як передплата товару, так і оплата по факту поставки, що спростовує висновки митного органу стосовно відсутності відомостей про порядок розрахунків. Обставини здійснення або 100% передплати, або 100% оплати по факту поставки для правильності визначення митної вартості товару не мають значення, оскільки в обох випадках має місце повна оплата товару.

Так, факт повної оплати спірного товару, підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями в іноземній валюті (т. 1 а.с. 41, 101), які також надавалися до митного органу.

Суд першої інстанції вірно відхилив доводи контролюючого органу з приводу того, що в у вказаних платіжних дорученнях відсутні посилання на зовнішньоекономічний інвойс як на підставу для визначення митної вартості. У вказаних документах є посилання на відповідний контракт від 01.03.12 №R/F/0312, що є цілком достатнім для ідентифікації платежу. Будь-яких вимог щодо необхідності зазначення у полі «Призначення платежу» саме інвойсу, норми законодавства не містять.

Відповідно до пункту 8 частини другої статті 53 МК документами, які підтверджують митну вартість товарів, є якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Отже, страхові документи та документи, що містять відомості про вартість страхування подаються лише у випадку якщо таке страхування здійснювалося.

Проте, колегія суддів наголошує на тому, що будь-яких доказів страхування спірного товару матеріали справи не містять, а відповідачем надано не було.

Твердження контролюючого органу про те, що відповідно до п. 2.1 контракту від 01.03.12 №R/F/0312 передбачені умови поставки FOB, при цьому ризики за втрату вантажу несе покупець, а в поданих документах відсутні відомості про страхування вантажу, колегія суддів відхиляє.

Згідно з п.1 контракту №R/F/0312 від 01 березня 2012 року товар поставляється на умовах FOB Шанхай (Інкотермс 2010), за якими у покупця немає зобов'язань щодо укладення договорів страхування. У свою чергу, умови поставки FOB передбачають відсутність у покупця зобов'язання щодо укладення договору страхування (п. Б.3 «Договори перевезення та страхування» статті Б. «Обов'язки покупця», Інкотермс 2010).

Таким чином, у даному випадку, укладення договорів страхування може здійснюватися з власної ініціативи покупця, а тому їх відсутність не може бути порушенням умов поставки чи свідчити про непідтвердження митної вартості.

Таким чином, судом не було встановлено у поданих до декларування документах розбіжностей, ознак підробки або відсутності всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до пункту 6 частини третьої статті 53 МК у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару.

Оскільки судом не було встановлено невідповідності поданих позивачем до декларування документів, то у відповідача не виникало право вимагати додаткові документи, зокрема прейскуранти (прайс-листи) виробника товару.

Колегія суддів зазначає, що чинним міжнародним законодавством не встановлено типової форми прайс-листа, згідно загальноприйнятної світової практики прайс-лист має містити відомості, яких достатньо будь-якому покупцю для отримання інформації щодо умов продажу товару, а саме: найменування товару, артикул та якість товару (за необхідності), одиниці виміру (штуки, упаковки тощо), ціну, з обов'язковим зазначенням валюти, контактна інформація про продавця та будь-які інші положення, що стосуються умов продажу товарів.

Прайс-лист виробника товару не має імперативного характеру та не є документом, що підтверджує митну вартість товару, і за наявності його у декларанта може прийматися митними органами лише до уваги як додаткове джерело інформації для прийняття рішення щодо правильності визначення митної вартості, а тому посилання митного органу на відсутність в прайс-листі посилання на контракт або на інвойс, як на підставу для неможливості застосування першого методу визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту), є безпідставним.

Також колегія суддів звертає увагу на те, що наявність у митного органу інформації про те, що товар, подібний тому, який задекларований позивачем, раніше розмитнювався за іншою вартістю, не може утворити підстав для відмови у визнанні заявленої позивачем митної вартості за основним методом, оскільки митні органи при здійсненні митного контролю, у тому числі й з питань контролю правильності визначення митної вартості, мають діяти у спосіб, визначений МК, а відомості, які містяться в автоматизованій системі аналізу та управління ризиками, мають лише допоміжний інформаційний характер при прийнятті органом доходів і зборів відповідних рішень.

Наявність в автоматизованій системі аналізу та управління ризиками інформації про те, що подібний товар у попередні періоди розмитнювався за вартістю більшою, ніж задекларована декларантом, за відсутності інших визначених законом підстав, що обумовлюють межі і способи здійснення органом доходів і зборів контролю митної вартості, не утворює підстав для відмови у визнанні заявленої декларантом митної вартості за основним методом та її визначенні за іншим методом, оскільки торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору, при цьому безліч обставин можуть впливати на їх ціну (характеристика товару, виробник, торгова марка, умови і обсяги поставок, наявність знижок тощо).

Сама лише наявність у митного органу інформації про здійснені раніше поставки аналогічного товару за іншою, вищою ціною не може бути підставою для коригування митної вартості та встановлення формальних неточностей чи розбіжностей у поданих до декларування документах.

Враховуючи викладене, колегія суддів підтримує висновок суду першої інстанції про те, що будь-яких переконливих аргументів та доказів, які б викликали обґрунтовані сумніви у достовірності проведеного товариством розрахунку митної вартості товару за ціною договору митним органом в оскаржуваних рішеннях не наведено. Митний орган не надав належної оцінки поданим документам та не встановив конкретних обставин та фактів, які перешкоджають митному оформленню товарів за ціною договору.

Аналогічного висновку у подібних правовідносинах, а також за подібних обставин дійшли суди першої та апеляційної інстанцій у справі № 826/28003/15, висновок яких підтримав Верховний Суд у постанові від 11 грудня 2018 року.

Відповідно до частини п'ятої статті 242 КАС, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з частини шостої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення в частині задоволених позовних вимог.

Відповідно до пункту 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов'язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки гуртуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 34, 243, 311, 316, 321, 325, 328, 329, 331 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Одеської митниці ДФС залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 26 вересня 2018 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач Є.О. Сорочко

Суддя А.Ю. Коротких

Суддя І.В. Федотов