Справа № 826/18368/13-а
Суддя: Юрченко В.П.
Дата ухвалення: 2019-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

14 лютого 2019 року

Київ

справа №826/18368/13-а

адміністративне провадження №К/9901/2765/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача - Юрченко В.П., суддів - Васильєвої І.А., Пасічник С.С., розглянувши в порядку письмового провадження
касаційну скаргуТовариства з обмеженою відповідальністю «Виробнича фірма «ІНВЕКС Телеком» (далі - ТОВ «ВФ «Інвекс Телеком»)
на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 10 квітня 2014 року (колегія у складі суддів: Хрімлі О.Г., Ганечко О.М., Літвіної Н.М.)
у справі 826/18368/13-а
за позовомТОВ «ВФ «Інвекс Телеком»
доДержавної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві (далі - ДПІ у Голосіївському районі м. Києва)
третя особаОСОБА_2
провизнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «ВФ «Інвекс Телеком» звернулося до суду з позовом до ДПІ у Голосіївському районі м. Києва про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № , № , № від 17 червня 2013 року.

Зазначили, що оскаржуваними рішеннями позивачу збільшено суму грошових зобов'язань з податку на додану вартість (далі - ПДВ), податку на прибуток та зменшено розмір від'ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту. Рішення прийняті на підставі матеріалів перевірки, якою встановлена безтоварність господарської операції позивача та ТОВ «Асіті Трейд» з придбання комплекту екранованої камери до ТЗІ «Гарант-3РМ».

Позов обґрунтований тим, що реальність вказаної угоди підтверджується первинними документами. Крім того, вказують, що рішенням суду податковому органу заборонено використовувати інформацію, викладену в акті про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Асіті Трейд», проте саме цією інформацією відповідач скористався при винесенні оскаржуваних рішень.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 25 грудня 2013 року позов задоволено.

Рішення обґрунтовано тим, що реальність господарської операції між позивачем та ТОВ «Асіті Трейд» підтверджується належними первинними документами.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 10 квітня 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано, а у справі ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Апеляційний суд зазначив, що позивачем не було дотримано вимоги щодо документального підтвердження спірних сум податкового кредиту та валових витрат.

Не погоджуючись з рішенням апеляційного суду, ТОВ «ВФ «ІНВЕКС-Телеком» подало касаційну скаргу, де просить його скасувати, а рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Касаційна скарга обґрунтована посиланням на рішення суду, яким податковому органу заборонено використовувати інформацію, викладену в акті про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Асіті Трейд».

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 13 травня 2015 року відкрито касаційне провадження у справі.

10 січня 2018 року касаційна скарга передана на розгляд судді Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду Юрченко В.П. в порядку пункту четвертого частини першої розділу 7 «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства у редакції Закону від 03 жовтня 2017 року № 2147.

Відповідач та третя особа відзиву на касаційну скаргу не подавали.

Переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення касаційної скарги, з таких підстав.

Судами встановлено, що за результатами проведеної документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ «ІНВЕКС-Телеком» за період з 01 по 31 грудня 2011 року відповідачем складено акт № 375/1-22-20-18017573 від 05 червня 2013 року.

Перевіркою встановлено порушення позивачем пункту 138.2 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України, пунктів 198.1, 198.6 статті 198, пункту 201.4 статті 201 Податкового кодексу (далі - ПК) України.

В акті перевірки міститься посилання на акт ДПІ у Шевченківському районі м. Києва ДПС № 617/22-90/37318569 від 01 березня 2013 року «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Асіті Трейд», за змістом якого контрагент позивача не знаходиться за зареєстрованою адресою.

Також у акті міститься витяг з висновку експерта (отриманий під час розслідування кримінального провадження) про невідповідність підписів на реєстраційних документах цього товариства підпису керівника ТОВ «Асіті Трейд».

На підставі висновків акту перевірки прийняті податкові повідомлення-рішення від 17 червня 2013 року:

- № яким позивачу збільшено розмір зобов'язання з податку на прибуток на 584 430 грн;

- № яким позивачу збільшено розмір зобов'язання з ПДВ на 483 566 грн, та застосована штрафна санкція у розмірі 241 783 грн.

- № яким позивачу зменшено суму від'ємного значення, яка після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту, на 24 634,00 грн.

На спростування висновків податкового органу позивачем надано такі первинні документи як платіжні доручення, видаткові накладні, податкові накладні.

Підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі - ПК) визначено, що господарська діяльність - це діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема, за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно зі статтею 1 Закону № 996-ХIV господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.

Відповідно до статті 1 Закону України від 16 липня 1999 року № 996-ХIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон № 996-ХIV) первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно із частинами першою та другою статті 9 Закону № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

У статті 198 ПК встановлено підстави, за яких у платника податку на додану вартість виникає право на податковий кредит; визначено умови, дату, час та порядок його формування; визначено права і обов'язки платників податку в цій сфері податкових правовідносин; підстави, що унеможливлюють віднесення сплаченого (нарахованого) податку до податкового кредиту.

Підпунктом «а» пункту 198.1 статті 198 ПК встановлено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

За змістом пункту 198.6 статті 198 ПК не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно з підпунктом 14.1.27 пункту 14.1 статті 14 ПК України (тут і далі - в редакції до 01 січня 2015 року) витрати - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Відповідно до пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Підпункт 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України встановлював, що не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Таким чином, для віднесення витрат до податкового кредиту з ПДВ та врахування їх при обчисленні податку на прибуток такі витрати повинні бути фактично здійсненими, підтверджуватися належними первинними документами та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

При вирішенні цієї справи Верховний Суд застосовує частину третю статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України, за правилами якої суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Зокрема, зазначає, що судами не у повній мірі досліджено обставини, які мають значення для правильного вирішення цієї справи, а також не надано оцінки усім зібраним у справі доказам.

Так, суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги визнав достатніми доказами реальності спірного правочину такі документи як договір поставки, податкові та видаткові накладні, платіжні доручення.

Апеляційний суд дійшов протилежного висновку про недостатність таких документів для підтвердження реальності господарської операції без наведення належних мотивів щодо наявності (або відсутності) порушень норм матеріального або процесуального права суду першої інстанції, які могли б стати причиною скасування судового рішення.

При цьому судами першої та апеляційної інстанції не наведено у своїх рішеннях змісту господарської операції, про реальність якої йдеться; не досліджено умов постачання, наявності транспортних документів та документів, які підтверджують рух товару (довіреності на отримання товару, складські документи); не досліджено факту використання позивачем відповідного товару у господарській діяльності в тому числі в контексті принципу ділової мети правочину.

Відповідно до частини другої статті 353 КАС України вказані порушення вбачаються підставою для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд.

Під час нового розгляду справи судам необхідно також з'ясувати результати розслідування та наявність (або відсутність) вироку суду у кримінальному провадженні щодо фіктивної господарської діяльності ТОВ «Асіті Трейд» (матеріали досудового розслідування внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000032), на які в запереченнях на позов, та в апеляційній скарзі посилається податкова інспекція.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 355 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробнича фірма «ІНВЕКС Телеком» задовольнити частково.

2. Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 25 грудня 2013 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 10 квітня 2014 року скасувати, а справу направити до суду першої інстанції на новий розгляд.

3. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

........................

........................

.............................

В.П.Юрченко
І.А.Васильєва
С.С.Пасічник
Судді Верховного Суду