Справа № 420/5229/18
Суддя: Самойлюк Г. П.
Дата ухвалення: 2019-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/5229/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2019 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Самойлюк Г.П., розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Березівської міської ради Одеської області про визнання протиправним рішення № 02-13/1239 від 27.12.2017р., зобовязання надати дозвіл на розміщення тимчасової споруди,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Березівської міської ради Одеської області, в якому позивач, уточнивши позовні вимоги (а.с. 56-59), просить:

визнати протиправним рішення Березівської міської ради Одеської області № 02-13/1239 від 27.12.2017р.;

зобовязати надати дозвіл на встановлення тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності на вул. Пункінській м. Березівка Одеської області, навпроти магазину Тріумф (викопіювання в клопотанні до Березівської міської ради від 29.11.2017р.).

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що оскаржуване рішення Березівської міської ради Одеської області є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки мотиви його прийняття є незрозумілими та безпідставними, оскільки в ньому не зазначено: чи визначене позивачем місце розташування тимчасової споруди (у викопіюванні) є стоянкою, чи проїжджою частиною; які незручності мешканцям міста чи водіям створить тимчасова споруда; які вимоги чинного законодавства буде порушено при встановленні тимчасової споруди у зазначеному позивачем місці. На думку позивача, з урахуванням приписів ст. 123 ЗК України підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Відповідач в обґрунтування правової позиції зазначив, що за результатами розгляду заяв позивача від 09.11.2017р., 29.11.207р., 31.05.2018р. щодо виділення земельної ділянки у користування для встановлення тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності було розяснено, що чинним законодавством визначено механізм розміщення тимчасових споруд торговельного, побутового, соціально-культурного та іншого призначення. За приписами ст. 28 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування. Так, розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності здійснюється відповідно до Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України №244 від 21.10.2011р., та останнім не передбачено надання дозволу на розроблення проекту землеустрою для розміщення тимчасових споруд.

При цьому зазначено, що згідно п.1.12 вказаного Порядку при розміщенні тимчасових споруд враховуються всі наявні планувальні обмеження, передбачені будівельними нормами. Згідно вимог ДБН В.2.2-23:2009 тимчасові споруди сезонної торгівлі, павільйони, кіоски тощо, повинні розміщуватися до будинків та інших споруд на відстані, яку слід приймати залежно від ступеня їх вогнестійкості з ДБН 360, але не менше 10 м. Відповідно до наданої схеми бажаного місця розміщення тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності по вул. Пушкінській (автомобільна стоянка навпроти магазину «Тріумф»), при такому розміщенні тимчасова споруда частково перекриває проїжджу частину автомобільної стоянки, що створюватиме значні незручності мешканцям міста та водіям транспортних засобів.

Ухвалою від 10.10.2018р. відкрито провадження по справі та визначено, що справа буде розглядатись в порядку спрощеного позовного провадження (з викликом сторін); встановлено відповідачу пятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву; встановлено позивачу пятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив; встановлено відповідачу пятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення; встановлено учасникам справи пятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання заяв з процесуальних питань; зобовязано Березівську міську раду Одеської області надати письмові докази по справі; призначено судове засідання по справі на 07.11.2018 р. о 10 год.00 хв.

Ухвалою суду від 07.11.2018 р., яка занесена до протоколу засідання, в судовому засіданні оголошено перерву до 15.11.2018р. 14 год. 30 хв.

Ухвалою суду від 15.11.2018р. заяву ОСОБА_1 про зміну (уточнення) позовних вимог залишено без руху; надано позивачу 10-ти денний строк для усунення недоліків позовної заяви з дня отримання ухвали шляхом оформлення позовної заяви відповідно до вимог ст.ст. 160, 161 КАС України.

Ухвалою суду від 30.11.2018р. прийнято до розгляду заяву про зміну (уточнення) позовних вимог.

Ухвалою суду від 06.12.2018р. призначено проведення розгляду справи в порядку загального позовного провадження зі стадії проведення підготовчого засідання та призначено підготовче засідання по справі на 09.01.2019 р. о 14 год. 30 хв.

Ухвалою суду від 09.01.2019 р., яка занесена до протоколу засідання, у судовому засіданні оголошено перерву до 24.01.2019 р. 14 год. 30 хв.

Ухвалою суду від 24.01.2019 р. підготовче провадження у справі закрито; призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 13.02.2019 р. о 10 год. 00 хв.

До судового засідання 13.02.2019 р. всі учасники справи не зявились, явку представників не забезпечили, про дату, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином та завчасно.

Згідно ч. 3 ст. 194 КАС України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

28.01.2019 р. (вх. № 33014/19) від позивача надійшла заява, в якій останній повідомив про неможливість зявитися до судового засідання та просив суд розглянути справу за його відсутності за наявними у справі матеріалами.

За приписами ч.1 ст. 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не зявилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта (ч. 9 ст. 205 КАС України).

Згідно ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи наведене, у зв'язку із неприбуттям у судове засідання 19.04.2018р. всіх учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце судового розгляду, суд дійшов висновку про розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі письмовими доказами.

Відтак, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, керуючись КАС України в редакції чинній з 15.12.2017 р.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд,-

ВСТАНОВИВ:

09.11.2017 р. та 29.11.2017 р. позивач звертався до Березівської міської ради Одеської області з клопотанням, у якому просив надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для розміщення та обслуговування тимчасової споруди торгівельного призначення для здійснення підприємницької діяльності орієнтовною площею 30 кв.м, яка розташована в межах населеного пункту м. Березівка, Березівського району, Одеської області, зазначену на викопіюванні з карти міста. До клопотання були додані графічні матеріали із зазначенням бажаного місця розташування земельної ділянки.

27.12.2017 р. (вих. №02-13/1239) Березівська міська рада своїм листом відмовила позивачу в наданні вказаного дозволу з посиланням на норми ч. 2 ст. 134 Земельного кодексу України та п.1.12 Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України №244 від 21.10.2011р. При цьому зазначено, що при розміщенні тимчасових споруд ураховуються всі наявні планувальні обмеження, передбачені будівельними нормами. Згідно вимог Державних будівельних норм України ДБН В.2.2.-23:2009 тимчасові споруди сезонної торгівлі, павільйони, кіоски тощо повинні розміщуватися до будинків та інших споруд на відстані, яку слід приймати залежно від степеня їх вогнестійкості згідно з ДБН 360, але не менше 10 м. Також позивачу запропоновано обрати інше місце з врахуванням наведеного (а.с. 13).

В уточненій позовній заяві позивач зазначив, що 26.06.2018 р. ним отримано оскаржуване рішення, а зазначений позов (уточнений) подано до суду 26.11.2018 р., відтак з урахуванням приписів ч.2 ст. 122 КАС України строк звернення до суду з цим позовом не пропущено.

Суд звертає увагу, що відповідач не надав до суду доказів направлення позивачу/отримання останнім оскаржуваного рішення, в тому числі на вимогу суду. Факту отримання позивачем оскаржуваного рішення 26.06.2018 р. відповідач не спростовував та іншого належними та допустимими доказами не доводив.

31.05.2018 р. позивач звертався до відповідача із заявою, в якій просив укласти земельний сервітут на право на розміщення тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності у м. Березівка Одеської обл. Березівського району, відповідно до графічно зазначення бажаного місця розташування земельної ділянки, зазначеного у викопіюванні, доданому до клопотання від. 29.11.2017р. (а.с. 11).

25.06.2018 р. (вих. № 02-13/851) за результатами розгляду вищевказаної заяви позивачу повідомлено, що з приводу викладеного у заяві питання Березівською міською радою Одеської області вже неодноразово надавались розяснення та пропозиції, а саме листами від 27.11.2017р. (вих. № 02-13/1128) та від 27.12.2017р. (вих. №02-13/1239). У звязку з чим, з посиланням на приписи ст. 8 Закону України «Про звернення громадян», зазначено про те, що не розглядаються повторні звернення одним і тим же органом від одного і того ж громадянина з одного і того ж питання, якщо перше вирішено по суті (а.с. 12).

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зазначені критерії є вимогами для суб'єкта владних повноважень, який приймає відповідне рішення, вчиняє дії чи допускає бездіяльність.

Відповідно до ч.2 ст. 28 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності - одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту.

Тимчасова споруда для здійснення підприємницької діяльності може мати закрите приміщення для тимчасового перебування людей (павільйон площею не більше 30 квадратних метрів по зовнішньому контуру) або не мати такого приміщення.

Розміщення малих архітектурних форм здійснюється відповідно до Закону України "Про благоустрій населених пунктів" (ч.4 ст. 28 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»).

Розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування (ч.4 ст. 28 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»).

Порядок розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затверджений наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України №244 від 21.10.2011р. (далі - Порядок №244), визначає механізм розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності.

Згідно п. 1.3 Порядку №244 тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності (далі - ТС) - одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту.

За приписами 1.12 Порядку №244 при розміщенні ТС ураховуються всі наявні планувальні обмеження, передбачені будівельними нормами.

Згідно п.п. 2.1-2.3 Порядку №244 підставою для розміщення ТС є паспорт прив'язки ТС (додаток 1).

Замовник, який має намір встановити ТС, звертається до відповідного виконавчого органу сільської, селищної, міської ради, районної державної адміністрації із відповідною заявою у довільній формі про можливість розміщення ТС.

До заяви додаються:

графічні матеріали із зазначенням бажаного місця розташування ТС, виконані замовником у довільній формі на топографо-геодезичній основі М 1:500 кресленнями контурів ТС з прив'язкою до місцевості;

реквізити замовника (найменування, П.І.Б., адреса, контактна інформація).

Цей перелік документів є вичерпним.

Відповідно до п. 2.4 Порядку №2.4 відповідність намірів щодо місця розташування ТС комплексній схемі розміщення ТС (у разі її наявності), будівельним нормам визначає відповідний орган з питань містобудування та архітектури, який утворено у складі виконавчого органу відповідної сільської, селищної, міської ради, районної державної адміністрації, протягом десяти робочих днів з дня подання зазначеної заяви.

У разі відсутності у складі відповідного виконавчого органу сільської, селищної, міської ради органу з питань містобудування та архітектури відповідність намірів щодо місця розташування ТС на території сільської, селищної, міської ради визначає орган з питань містобудування та архітектури відповідної районної державної адміністрації за територіальною належністю. У такому випадку строк розгляду заяви становить п'ятнадцять робочих днів.

Згідно п. 2.5 Порядку №244 про відповідність намірів замовника щодо місця розташування ТС комплексній схемі розміщення ТС (у разі її наявності), будівельним нормам замовник повідомляється відповідним органом з питань містобудування та архітектури письмово протягом трьох робочих днів з дня такого визначення відповідності намірів або замовнику надається аргументована відмова щодо реалізації намірів розміщення ТС.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач фактично оскаржує відповідь Березівської міської ради Одеської області № 02-13/1239 від 27.12.2017р., якою за результатами розгляду клопотання позивача від 29.11.2017 р. про виділення земельної ділянки у користування для встановлення тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності та надання дозволу на розробку проекту землеустрою земельної ділянки розяснено останньому порядок розміщення тимчасових споруд та акцентовано увагу на тому, що розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності здійснюється відповідно до Порядку №244, яким не передбачено надання дозволу на розроблення проекту землеустрою земельної ділянки для розміщення тимчасових споруд.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, позивач звертався 29.11.2017 р. до відповідача з клопотанням, в якому, посилаючись на норми ст.ст. 122, 123 ЗК України, просив, зокрема, надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою (а.с. 23), за результатами розгляду яких позивачу було надано відповідь листом від 27.12.2017 р. (вих. № 02-13/1239)(а.с. 25).

Аналіз вищенаведених звернень позивача свідчить про те, що останній звертався до відповідача з клопотаннями/заявою, в яких з посиланням на приписи ст.ст. 99, 100, 122, 123 ЗК України, просив надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою, укласти земельний сервітут на земельну ділянку (викопіювання в клопотанні від 29.11.2017р.), а не з вимогами про надання дозволу на розміщення тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності відповідно до Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України №244 від 21.10.2011р.

Позивачу було розяснено, що відповідно до п.1.12 Порядку №244 при розміщенні тимчасових споруд ураховуються всі наявні планувальні обмеження, передбачені будівельними нормами. Згідно вимог Державних будівельних норм України ДБН В.2.2.-23:2009 тимчасові споруди сезонної торгівлі, павільйони, кіоски тощо повинні розміщуватися до будинків та інших споруд на відстані, яку слід приймати залежно від степеня їх вогнестійкості згідно з ДБН 360, але не менше 10 м. А відповідно до наданої схеми бажаного місця розміщення тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності по вул. Пушкінська (автомобільна стоянка навпроти магазину «Тріумф»), при такому розміщенні тимчасова споруда частково перекриває проїжджу частину автомобільної стоянки.

Згідно пункту «в» ст.99 ЗК України власники або землекористувачі земельних ділянок чи інші заінтересовані особи можуть вимагати встановлення таких земельних сервітутів: право на розміщення тимчасових споруд (малих архітектурних форм).

Так, згідно ч. 2 ст. 21 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» мала архітектурна форма - це елемент декоративного чи іншого оснащення обєкта благоустрою.

До малих архітектурних форм належать: альтанки, павільйони, навіси; паркові арки (аркади) і колони (колонади); вуличні вази, вазони і амфори; декоративна та ігрова скульптура; вуличні меблі (лавки, лави, столи); сходи, балюстради; паркові містки; огорожі, ворота, ґрати; інформаційні стенди, дошки, вивіски; інші елементи благоустрою, визначені законодавством.

Розміщення малих архітектурних форм здійснюється відповідно до цього Закону за рішенням власника обєкта благоустрою з дотриманням вимог законодавства, державних стандартів, норм і правил.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що власники або землекористувачі земельних ділянок чи інші заінтересовані особи можуть вимагати встановлення, зокрема такого земельного сервітуту як право на розміщення тимчасових споруд (малих архітектурних форм). Однак, як вбачається з матеріалів справи, позивач прагне отримати дозвіл на встановлення тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності, яка не є малою архітектурною формою, відтак його твердження щодо порушення відповідачем прав на встановлення земельного безпідставне.

Приписами ст.ст. 122, 123 ЗК України визначено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною ОСОБА_2 Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.

Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). ОСОБА_2 Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Приписами ЗК України визначено, що не передбачено надання дозволу на розроблення проекту землеустрою земельної ділянки для розміщення тимчасових споруд.

Разом з тим, позивач у прохальній частині уточненого позову просить зобовязати Березівську міську раду Одеської області надати дозвіл на розміщення тимчасової споруди на земельній ділянці по вул. Пушкінській, м. Березівка, Одеської області, навпроти магазину Тріумф (викопіювання в клопотанні до Березівської міської ради від 29.11.2017р.).

Тобто позивач змінив зміст позивних вимог під час підготовчого провадження у справі, виклавши їх у вищезгаданій редакції, однак неодноразові клопотання/заяви до відповідача вимог не містили.

Суд звертає увагу, що відповідно до ч.1 ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Частиною 1 ст.5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно з ч. 1 ст. 20 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Обов'язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб'єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду.

Рішення суб'єкта владних повноважень є такими, що порушують права і свободи особи у тому разі, якщо такі рішення прийняті суб'єктом владних повноважень поза межами визначеної законом компетенції, або ж оскаржувані рішення є юридично значимими, тобто такими, що мають безпосередній вплив на суб'єктивні права та обов'язки особи шляхом позбавлення можливості реалізувати належне цій особі право або шляхом покладення на цю особу будь-якого обов'язку.

Суд звертає увагу на те, що позовна заява не містить нормативного обґрунтування факту порушення чи обмеження прав та інтересів позивача з боку відповідача, як суб'єкта владних повноважень, зокрема не вказано, які негативні наслідки, спричинені саме рішенням, діями чи бездіяльністю відповідача та яким чином може бути відновлено ймовірно порушене право, у разі задоволення позовних вимог, у зв'язку із чим, в межах спірних правовідносин не вбачається наявності порушеного права, як необхідної умови для задоволення позову саме шляхом зобовязання відповідача надати дозвіл на встановлення тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності на вул. Пункінській м. Березівка Одеської області, навпроти магазину Тріумф (викопіювання в клопотанні до Березівської міської ради від 29.11.2017р.). Позивач не обмежений у своєму праві звернутися до Березівської міської ради Одеської області із заявою про надання дозволу на встановлення тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності, відповідно до Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України №244 від 21.10.2011р.

Враховуючи наведене, виходячи з системного аналізу норм чинного законодавства та матеріалів справи, суд дійшов висновку про безпідставність позовних вимог та відсутність підстав для їх задоволення.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно положень ст. 75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому в силу положень ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов'язок доказування в спорі покладається на відповідача орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв'язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Відповідно до ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи, що суд відмовляє у задоволенні позовних вимог, судовий збір за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача не стягується.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 6, 7, 8, 9, 10, 77, 90, 139, 205, 242-246, 250, 251, 255, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (67300, Одеська область, м. Березівка, вул. 31 Березня, 71; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) до Березівської міської ради Одеської області (67300, Одеська обл., Березівський район, місто Березівка, площа ОСОБА_3, будинок 9; ) про визнання протиправним рішення № 02-13/1239 від 27.12.2017р., зобовязання надати дозвіл на встановлення тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності по вул. Пушкінській м. Березівка Одеської області, навпроти магазину «Тріумф» (викопіювання в клопотанні до Березівської міської ради від 29.11.2017р.),- відмовити.

Рішення може бути оскаржено до П'ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається учасниками справи відповідно до п.15.5 ч.1 розділу VІІ «Перехідні положення» КАС України через Одеський окружний адміністративний суд до П'ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Г.П. Самойлюк

.