Справа № 743/118/19
Суддя: Мельничук Володимир Петрович
Дата ухвалення: 2019-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 743/118/19 Головуючий у І інстанції - Жовток Є.А.
Суддя-доповідач - Мельничук В.П.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.

суддів: Земляної Г.В., Лічевецького І.О.,

при секретарі: Андрієнко Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, згідно з ст. 229 КАС України, апеляційну скаргу Громадянина Народної Республіки Бангладеш - ОСОБА_3 на рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 25 січня 2019 року у справі за адміністративним позовом Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області до Громадянина Народної Республіки Бангладеш - ОСОБА_3 про продовження строку затримання в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні,-

В С Т А Н О В И Л А:

Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області звернулось до Ріпкинського районного суду Чернігівської області з адміністративним позовом до Громадянина Народної Республіки Бангладеш - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, про продовження строку затримання Відповідача в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на шість місяців.

В обґрунтування своїх вимог Позивач зазначив, що рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 23.08.2018 року у справі № 638/12171/18 Відповідача примусово видворено, за межі України, затримано та поміщено до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України терміном на 6 місяців. Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 23.08.2018 року набрало законної сили. Приймаючи до уваги, що Відповідач не має документів, які дають право на виїзд з України і документів посвідчуючих його особу, Позивачем направлялися запити через Департамент у справах іноземців та осіб без громадянства ДМС України з метою ідентифікації Відповідача. У зв'язку з ненадходженням відповіді на запити Позивача, видворити Відповідача за межі України не виявляється можливим.

Рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 25 січня 2019 року адміністративний позов задоволено частково.

Продовжено строк затримання громадянина Народної Республіки Бангладеш- ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, до 23.08.2019 року, включно. В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеним судовим рішенням, Громадянином Народної Республіки Бангладеш - ОСОБА_3 подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.

В апеляційній скарзі Відповідач не погоджується з рішенням суду першої інстанції, та посилається на порушення судом першої інстанції норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Зокрема, Відповідач зазначає, що немає жодного законодавчого обґрунтування для продовження строку його тримання у пункті, оскільки він ніяким чином не перешкоджав ідентифікації та видворення. Відповідач надавав Позивачу правдиву інформацію відносно себе.

Позивачем відзив на апеляційну скаргу не подавався.

За приписами частини 17 статті 289 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу у десятиденний строк після закінчення строку на апеляційне оскарження з повідомленням учасників справи.

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, оскільки учасники справи у судове засідання не з'явились.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 серпня 2018 року у справі № 638/12171/18 Відповідача примусово видворено, за межі України, затримано та поміщено до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, оскільки він незаконно перебуває в Україні.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 серпня 2018 року набрало законної сили.

З матеріалів справи вбачається, що ГУДМС України в Харківській області 10.09.2018 року, 30.10.2018 року, 12.12.2018 року зверталось до Департаменту у справах іноземців та осіб без громадянства ДМС України.

На час звернення з позовом до суду ГУДМС України в Харківській області не отримало інформації про належність Відповідача до громадянства Народної Республіки Бангладеш, а також відомостей, котрі ідентифікують його особу.

Задовольняючи адміністративний позов часткового суд першої інстанції виходив з того, що наявні визначені ст. 289 КАС України підстави для продовження строку затримання Відповідача в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, у зв'язку неможливість ідентифікації особи Відповідача.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його обґрунтованим з огляду на таке.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, відповідно до частини 4 статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (далі - Закон № 3773-VI) іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більше як вісімнадцять місяців. У разі звернення особи під час її перебування в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, вона продовжує перебувати в зазначеному пункті до остаточного прийняття рішення за заявою.

Умови перетинання державного кордону іноземцями та особами без громадянства у разі в'їзду в Україну визначені ст. 8 Закону України від 05.11.2009 року №1710-VI «Про прикордонний контроль».

Відповідно до ч. 3 вказаної норми, Уповноважені службові особи Державної прикордонної служби України надають іноземцю, особі без громадянства дозвіл на перетинання державного кордону у разі виїзду з України за умови:

1) наявності в нього дійсного паспортного документа;

2) відсутності щодо нього рішення уповноваженого державного органу України про заборону виїзду з України.

Отже, іноземці або особи без громадянства можуть виїхати за межі території України за наявності дійного паспортного документу.

Згідно із ч. 11 ст. 289 КАС України строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більше як на вісімнадцять місяців.

Відповідно до ч. 12 ст. 289 КАС України, про продовження строку затримання не пізніш як за п'ять днів до його закінчення орган (підрозділ), за клопотанням якого затримано іноземця або особу без громадянства, кожні шість місяців подає відповідний адміністративний позов. У такому позові зазначаються дії або заходи, що вживалися органом (підрозділом) для ідентифікації іноземця або особи без громадянства, забезпечення виконання рішення про примусове видворення (реадмісію) або для розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

За приписами ч. 13 ст. 289 КАС України умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію є: відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації; неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

Відповідно до пункту 6 Розділу IIІ Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 23.04.2012 року, № 353/271/150, зареєстрованого в Мін'юсті 21.05.2012 року за № 806/21119, строк затримання іноземців, які незаконно перебувають в Україні, не може перевищувати шести місяців.

У разі наявності умов, за яких неможливо забезпечити примусове видворення особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більше ніж до вісімнадцяти місяців.

Умовами, за яких неможливо забезпечити примусове видворення особи, є: відсутність співпраці з боку іноземця під час процедури його ідентифікації;неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

Про продовження строку затримання не пізніш як за п'ять днів до його закінчення орган (підрозділ), за клопотанням якого затримано іноземця, кожні шість місяців подає відповідний адміністративний позов. У такому позові зазначаються дії або заходи, що вживалися для виконання рішення про примусове видворення або для розгляду заяви про визнання біженцем чи особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Матеріалами справи підтверджується, що відносно Відповідача Головним управлінням Державної міграційної служби України в Харківській області вжито відповідні заходи щодо ідентифікації Відповідача та приналежності його до громадянства Народної Республіки Бангладеш, шляхом направлення листів від 10.09.2018 року, 30.10.2018 року, 12.12.2018 року до Департаменту у справах іноземців та осіб без громадянства ДМС України, однак відповіді на вказані листи у матеріалах справи відсутні.

Крім того, відсутність будь-яких документів, необхідних для ідентифікації особи вказує на відсутність співпраці з доку Відповідача, що вказує на неможливість ідентифікувати останнього і забезпечити його примусове видворення.

У підпункті "f" пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вказано, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в'їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.

Європейський суд з прав людини у справі «Ливада проти України» (рішення від 26 червня 2014 року) зазначив, що проголошуючи право на свободу, пункт статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод має на увазі фізичну свободу особи, і мета цього положення полягає в не допущенні свавільного позбавлення такої свободи. Перелік винятків із права на свободу, яке гарантує пункт 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, є вичерпним, і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідатиме меті положення пункту 1 статті 5 про захист прав людини і основоположних свобод. Застосування адміністративного затримання для забезпечення доступності особи для подальшого кримінального провадження становить свавільне позбавлення свободи.

Європейський суд з прав людини у справі «Амюр проти Франції» (рішення від 25 червня 1996 року) та у справі «Дугуз проти Греції» (рішення від 06 березня 2001 року) вказав, що у разі, якщо національне законодавство передбачає можливість позбавлення волі - особливо стосовно іноземного громадянина - шукача притулку - таке законодавство повинно бути максимально чітким і доступним для того, щоб уникнути ризику свавілля.

З огляду на це, право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в законі.

Матеріалами справи підтверджується, що граничний строк затримання Відповідача закінчується 23.02.2019 року.

За таких обставин, колегія суддів вважає правомірним висновок суду першої інстанції про наявні визначені ст. 289 КАС України підстави для продовження строку затримання Відповідача в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, а тому строк затримання Громадянина Народної Республіки Бангладеш - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 необхідно продовжити до 23 серпня 2019 року, включно.

Крім того, посилання Відповідача на судову практику адміністративних апеляційних судів, колегією суддів відхиляються, оскільки вона не є обов'язковою для суду. Суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, інших нормативно-правових актів.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Зі змісту ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно та всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглянувши доводи Відповідача, викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування не вбачається, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 229, 241, 242, 243, 271, 272, 289, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Громадянина Народної Республіки Бангладеш - ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 25 січня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: Г.В.Земляна

І.О. Лічевецький