Справа № 360/3919/18
Суддя: Гаврищук Тетяна Григорівна
Дата ухвалення: 2019-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2019 року справа №360/3919/18

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд:

головуючого судді: Гаврищук Т.Г.

суддів: Сіваченка І.В.

Шишова О.О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м.Сєвєродонецьку Луганської області на ухвалу Луганського окружного адміністративного суду (суддя Смішлива Т.В.) від 12 грудня 2018 року (повний текст рішення складено 12 грудня 2018 року) у справі №360/3187/18 за позовом Управління Пенсійного фонду України в м.Сєвєродонецьку Луганської області до Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Луганській області про визнання неправомірними дій та скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Луганській області про визнання неправомірними дії щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №57598054 від 06.11.2018 року та скасування зазначеної постанови.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 28 листопада 2018 року відмовлено позивачу в задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору. Позовну заяву залишено без руху, у зв'язку із тим, що позовна заява подана без додержання вимог, встановлених ст.ст.160,161 КАС України, встановлено позивачу десяти днів з дня отримання зазначеної ухвали на усунення недоліків, а саме надати до суду документ про сплату судового збору в розмірі 1 762,00 грн. та клопотання про поновлення строку на звернення до адміністративного суду разом з відповідними обґрунтуваннями та доказами.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2018 року позов повернуто заявнику.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення про направлення адміністративної справи до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права. Позивач зазначив, що Кодекс адміністративного судочинства України не пов'язує право суду поновити пропущений строк звернення до адміністративного суду з певним колом обставин, що спричинили пропуск строку. Таким чином, в кожному випадку, суд з урахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінює доводи, що наведені на обґрунтування клопотання про його поновлення, та робить висновок щодо поважності чи не поважності причин пропуску строку. Позивач вважає, що в даному випадку, зважаючи на незначний термін пропуску строку звернення до суду, який в межах спірних правовідносин є не суб'єктом владних повноважень, а стороною виконавчого провадження, яка оскаржує рішення державного виконавця, а також на доводи про велику завантаженість працівників Управління, вважає поважними причини пропуску строку звернення до суду з метою запобігання порушенню права на судовий захист.

Всі особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не прибули, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, відзив на скаргу, дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст.169 Кодексу адміністративного судочинства України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтею 160,161 цього Кодексу, протягом п'яти днів з дня позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, у якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 28 листопада 2018 року позовну заяву залишено без руху, у зв'язку із тим, що позовна заява подана без додержання вимог, встановлених ст.ст.160,161 КАС України, встановлено позивачу десяти днів з дня отримання зазначеної ухвали на усунення недоліків, а саме надати до суду документ про сплату судового збору в розмірі 1 762,00 грн та клопотання про поновлення строку на звернення до адміністративного суду разом з відповідними обґрунтуваннями та доказами.

На виконання вимог ухвали суду першої інстанції про залишення позовної заяви без руху, позивачем до суду першої інстанції надано квитанцію про сплату судового збору та клопотання про поновлення строку на звернення до адміністративного суду.

В обґрунтування поновлення строку звернення до суду позивач посилається на ст.74 Закону України «Про виконавче провадження», згідно якої рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів, а тому позивач вважає, що у разі обчислення строку в робочих днях, то строк звернення до суду не пропущено. Крім того, позивач посилався на велике навантаження спеціалістів юридичного відділу, що пов'язане з необхідністю підготовки відзивів, підготовки апеляційних скарг та касаційних скарг по справам щодо поновлення пенсійних витрат а також те, що в управлінні знаходиться майже 43000 справ ВПО, а тому управлінням і було пропущено строк звернення до суду.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2018 року відмовлено позивачу у задоволенні клопотання про поновлення пропущеного строку звернення до суду. Позов повернуто заявнику у зв'язку з не усуненням недоліків позовної заяви.

Наведені обставини сторонами не оспорюються.

Частиною 1 статті 122 КАС України визначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно із ч. 2 ст. 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 3 ст. 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця визначено статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства України, за приписами частини 1 якої учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Пунктом 1 частини 2 статті 287 КАС України встановлено, що позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Водночас, частиною 5 статті 74 Закону України від 02 червня 2016 року N 1404-VIII "Про виконавче провадження" визначено, що рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Як вбачається з матеріалів справи, постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №57598054 від 06 листопада 2018 року отримано позивачем відповідно до штемпелю - 09.11.2018 року за вх. № 9401/21, до суду з позовною заявою позивач звернувся 21.11.2018 року, (штемпель на конверті). Тобто, позивач звернувся до суду в межах строку звернення, встановленого Законом України "Про виконавче провадження".

Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись до суду з позовом, позивач заявляв клопотання про поновлення строку звернення до суду, в якому в якості наявності поважних причин, серед іншого, наголошував на тому, що звернення до суду відбулося з дотриманням строків, встановлених ч.5 ст.74 Закону України "Про виконавче провадження".

Суд апеляційної інстанції вважає, що наведені позивачем у клопотанні про поновлення строку причини пропуску строку звернення до суду є поважними, а тому судом першої інстанції безпідставно відмовлено у задоволенні клопотання.

Суд апеляційної інстанції також враховує правову позицію Європейського суду з прав людини (далі - Суд), викладену, зокрема, в рішенні від 14 жовтня 2010 року у справі "Щокін проти України" (заяви N 23759/03 та N 37943/06), де Суд визначив концепцію якості закону, зокрема з вимогою, щоб він був доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості й точності порушує вимогу "якості закону". В разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов'язків осіб, національні органи зобов'язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто, норми законодавства, які допускають неоднозначне або множинне тлумачення, завжди трактуються на користь особи.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції допустив порушення процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, у зв'язку з чим судове рішення, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 320 КАС України, підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись статтями 23, 33, 292, 308, 311, 312, 315, 320, 321, 322, 325, Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м.Сєвєродонецьку Луганської області на ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2018 року у справі №360/3187/18 - задовольнити.

Скасувати ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2018 року та адміністративну справу №360/3187/18 направити до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

Повне судове рішення складено 20 лютого 2019 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з 20 лютого 2019 року та оскарженню не підлягає.

Головуючий: Т.Г. Гаврищук

Судді: І.В. Сіваченко

О.О. Шишов