Справа № 826/6877/17
Суддя: Губська Олена Анатоліївна
Дата ухвалення: 2019-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/6877/17 Суддя (судді) першої інстанції: Кузьменко В.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Губської О.А.

суддів: Парінова А.Б., Беспалова О.О.,

за участю:

секретаря судового засідання Сергієнко Т.О.,

представника позивача - Шкромиди Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр" на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2018 року (прийняте в порядку письмового провадження) у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр" до Головного управління Держпродспоживслужби в Київській області про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В

Позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Держпродспоживслужби в Київській області про визнання протиправним та скасування рішення про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу від 26 квітня 2017 року №13.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, в якій просить скасувати рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2018 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що відповідачем не дотримано порядку застосування стягнень до розповсюджувачів реклами, визначеного пунктом 46 Типових правил розміщення зовнішньої реклами. Крім того, апелянт зазначає, що в нього була відсутня можливість надати документи та інформацію про вартість розповсюдження реклами, оскільки він рекламу за вказаною адресою не розміщує. Всі розміщені конструкції є вивісками та табличками, а не рекламою, оскільки на них зображені виключно належні Товариству знаки для товарів і послуг.

До Шостого апеляційного адміністративного суду 14.02.2019 від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому він зазначає, що судом першої інстанції винесено обґрунтоване рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин по справі та з врахуванням норм чинного законодавства та просить суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу ТОВ " Споживчий центр" залишити без задоволення.

У судовому засіданні 14 лютого 2019 року представник позивача апеляційну скаргу підтримала.

Відповідач, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання до суду не з'явився, явки свого представника не забезпечив, а тому колегія суддів вважає можливим розглянути справу у його відсутності відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України.

Згідно ст. 308 КАС України справа переглядається в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом апеляційної інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 09 лютого 2017 року відповідач отримав від виконавчого комітету Фастівської міської ради Київської області лист "Про надання інформації" від 30 січня 2017 року №06-22/423 з повідомленням про порушення ТОВ "Споживчий центр" законодавства про рекламу, а саме порушення вимог Типових правил розміщення зовнішньої реклами та Закону України "Про рекламу" в частині розповсюдження зовнішньої реклами без дозволу за адресою розташування реклами: 08500, Київська обл., місто Фастів, вул. Соборна, 51.

Вищезазначене повідомлення містило також копію листа міського голови Фастівської міської ради на ім'я ТОВ "Споживчий центр" з проханням у десятиденний термін з дня отримання листа звернутися до виконавчого комітету Фастівської міської ради для вирішення питання відповідності розміщення зовнішньої реклами рішенню Фастівської міської ради "Про порядок розміщення зовнішньої реклами на території міста Фастова" від 10 лютого 2011 року №30-VI-VI, а також фотокартки місць розміщення зовнішньої реклами позивача та самої зовнішньої реклами.

В рамках розгляду вказаного листа Фастівської міської ради, відповідачем 28 лютого 2017 року направлено на ім'я ТОВ "Споживчий центр" вимогу №10-01-21/1081 про необхідність прибуття уповноваженого представника підприємства до Головного управління Держпродспоживслужби в Київській області та надання необхідних документів, в тому числі: макету розміщення зовнішньої реклами, письмових пояснень, дозволу на розміщення зовнішньої реклами, документального підтвердження вартості розповсюдження реклами (договори, акти виконаних робіт, квитанції про сплату, платіжні доручення про сплату розміщення рекламних засобів тощо).

Вказаною вимогою позивач повідомлений про дату, час і місце розгляду справи про порушення законодавства про рекламу, а саме: 21 березня 2017 року, об 14 год. 00 хв., у приміщенні Головного управління, за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, м. Вишневе, вул. Балукова, 22.

14 березня 2017 року відповідачем отримано пояснення позивача від 10 березня 2017 року №160 з додатками, які не містили інформацію щодо вартості розповсюдженої реклами.

Так, у поясненнях від 10 березня 2017 року №160 позивач зазначив про те, що ТОВ "Споживчий центр" не розповсюджує рекламу за вказаною у вимозі адресою, а тому і не надає інформацію про вартість її розповсюдження.

Позивач стверджував, що вказані у вимозі рекламні засоби є лише вивісками, які не містять закликів придбавати товар чи послугу, а вказана на них інформація є інформацією про продукцію і може бути розміщена у місцях, де реалізується продукція, та не є рекламою.

До пояснення від 10 березня 2017 року позивач додав копії свідоцтва на знак для товарів і послуг №150732, рішення Державної служби інтелектуальної власності України від 02 вересня 2016 року, ліцензійного договору на використання торгівельної марки №150732, листа Державної служби з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів від 30 вересня 2016 року №603-1537/13727, розписки ДП "Український інститут інтелектуальної власності" про одержання електронної заявки на знак для товарів та послуг від 10 листопада 2016 року, повідомлення ДП "Український інститут інтелектуальної власності" від 30 листопада 2016 року, роздруківку інформації з сайту БД "Заявки на знаки для товарів і послуг прийняті до розгляду", роздруківки роз'яснення Державної регуляторної служби від 08 лютого 2017 року.

В подальшому, додатковою вимогою від 20 березня 2017 року №10-01-21/1491 відповідач повторно просив позивача надати до 27 березня 2017 року інформацію, передбачену частиною другою статті 26 Закону України "Про рекламу", а саме: письмові пояснення, затверджені макети зовнішньої реклами, що розміщена на фасаді будинку, споруди і спеціальних тимчасових рекламних конструкціях, документальне підтвердження вартості розповсюдженої реклами, належним чином завірену копію ліцензії (дозволу) на право заняття діяльністю з кредитування, іншу інформацію, що може мати істотне значення для прийняття Головним управлінням рішення.

Крім того, вказаною вимогою відповідач повідомив позивача про призначення розгляду справи про порушення законодавства про рекламу на 30 березня 2017 року.

Вимога від 20 березня 2017 року №10-01-21/1291 містила також повідомлення позивачеві про те, що відповідно до частин шостої-восьмої статті 27 Закону України "Про рекламу" та пункту 2 Порядку накладання штрафів за порушення законодавства про рекламу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 травня 2004 року №693, за неподання або подання свідомо неправдивої інформації щодо вартості розповсюдження реклами на рекламодавців, виробників і розповсюджувачів реклами накладається штраф у розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, а у разі неможливості встановлення вартості реклами, розповсюдженої з порушенням вимог законодавства про рекламу, на виробників, рекламодавців і розповсюджувачів реклами накладається штраф у розмірі до 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а повторне вчинення порушень протягом року тягне за собою накладення штрафу у подвійному від передбаченого за ці порушення розмірі.

27 березня 2017 року відповідачем складено протокол про порушення законодавства про рекламу відносно ТОВ "Споживчий центр", з ознаками порушення вимог частини другої статті 26 Закону України "Про рекламу", а саме: неподання на вимогу органу державної влади, на який згідно із законом покладено контроль за дотриманням вимог законодавства про рекламу, документів, усних та/або письмових пояснень, відео- та звукозаписів, а також іншої інформації, необхідної для здійснення повноважень щодо контролю.

30 березня 2017 року відповідачем отримано пояснення позивача від 27 березня 2017 року №206, в якому ТОВ "Споживчий центр" повідомив Головне управління Держпродспоживслужби в Київській області, що запитувану інформацію та копії відповідних документів відповідачу надано листом від 10 березня 2017 року №160.

30 березня 2017 року, на підставі протоколу про порушення законодавства про рекламу від 27 березня 2017 року та доданих матеріалів справи про порушення ТОВ "Споживчий центр" вимог частини другої статті 26 Закону України "Про рекламу", відповідачем прийнято рішення про початок розгляду справи про порушення законодавства про рекламу відносно позивача.

06 квітня 2017 року на адресу позивача направлено повторну вимогу від 04 квітня 2017 року №10-01-21/1885, в якій позивач повідомлявся про дату, час і місце розгляду справи про порушення законодавства про рекламу, а саме: 26 квітня 2017 року, об 12 год. 00 хв., у приміщенні Головного управління, за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, м. Вишневе, вул. Балукова, 22.

Вимога від 04 квітня 2017 року №10-01-21/1885 містила також повторне зобов'язання до позивача надати інформацію відповідно до вимог частини другої статті 26 Закону України "Про рекламу" до 24 квітня 2017 року за адресою Головного управління: Київська область, Києво-Святошинський район, м. Вишневе, вул. Балукова, 22.

25 квітня 2017 року відповідачем отримано пояснення позивача від 19 квітня 2017 року №269, в якому ТОВ "Споживчий центр" повідомив Головне управління Держпродспоживслужби в Київській області, що запитувану інформацію та копії відповідних документів відповідачу надано листом від 10 березня 2017 року №160.

Жодні документи на виконання вимоги від 28 лютого 2017 року, додаткової вимоги від 20 березня 2017 року та повторної вимоги від 04 квітня 2017 року до пояснення від 19 квітня 2017 року №269 позивачем не додано.

Пояснення від 19 квітня 2017 року №269 не містили також обґрунтованої причини не надання на вимоги відповідача відповідних документів.

В поясненнях від 19 квітня 2017 року №269 позивач стверджував, що ТОВ "Споживчий центр" не розповсюджує рекламу за вказаною у вимозі адресою, тому не надає інформації про вартість її розповсюдження, а конструкції ТОВ "Споживчий центр" є інформаційними вивісками та/або табличками, інформація на яких не містить закликів до придбання товару чи надання послуги або іншої інформації, призначеної сформувати або підтримати обізнаність споживачів реклами та їх інтерес щодо таких особи чи товару (послуги), така інформація не є рекламою.

26 квітня 2017 року відбулося засідання Головного управління Держпродспоживслужби в Київській області стосовно справи про порушення законодавства про рекламу відносно позивача, яке оформлене протоколом від 26 квітня 2017 року, з рішенням внести на розгляд керівництву Головного управління попередні висновки та матеріали справи для прийняття рішення.

Так, за результатами розгляду справи відповідачем встановлено: неподання на вимогу органу державної влади, на який згідно із законом покладено контроль за дотриманням вимог законодавства про рекламу, документів, усних та/або письмових пояснень, відео- та звукозаписів, а також іншої інформації, необхідної для здійснення повноважень щодо контролю, чим порушено вимоги частини другої статті 26 Закону України "Про рекламу".

За результатами розгляду справи про порушення законодавства про рекламу рішенням Головного управління Держпродспоживслужби в Київській області від 26 квітня 2017 року №13 на позивача накладено штраф у розмірі 1700,00 грн.

Рішення мотивоване тим, що при здійсненні контролю за дотриманням законодавства про рекламу щодо захисту прав споживачів реклами, на підставі матеріалів справи та протоколу засідання від 26 квітня 2017 року, встановлено недотримання вимог законодавства України про рекламу ТОВ "Споживчий центр", в частині ненадання документів та необхідної інформації для здійснення повноважень щодо контролю органу державної влади, на який згідно із законом покладено контроль за дотриманням вимог законодавства про рекламу щодо розповсюдження зовнішньої реклами за адресою: Київська обл., м. Фастів, вул. Соборна, буд. 51, що є порушенням вимог частини другої статті 26 Закону України "Про рекламу".

Не погоджуючись з вказаним рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції дійшов висновку, що оскаржуване рішення відповідача від 26 квітня 2017 року №13 прийнято відповідачем в межах наданих законодавством повноважень та відповідає вимогам законодавства про рекламу.

Надаючи правову оцінку висновкам суду першої інстанції, доводам апеляційної скарги, виходячи з наявних у справі матеріалів, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про рекламу» та Типовими правилами розміщення зовнішньої реклами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2003 року №2067 (далі - Типові правила).

Закон України «Про рекламу» від 03.07.1996 року №270/96-ВР (далі - Закон №270/96-ВР) визначає засади рекламної діяльності в Україні, регулює відносини, що виникають у процесі виробництва, розповсюдження та споживання реклами.

Згідно з ч. 1 ст. 16 Закону № 270/96-ВР, розміщення зовнішньої реклами у населених пунктах проводиться на підставі дозволів, що надаються виконавчими органами сільських, селищних, міських рад, а поза межами населених пунктів - на підставі дозволів, що надаються обласними державними адміністраціями, а на території Автономної Республіки Крим - Радою міністрів Автономної Республіки Крим, в порядку, встановленому цими органами на підставі типових правил, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 2 Типових правил розміщення зовнішньої реклами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2003 року №2067 (надалі по тексту - Типові правила), дозвіл - документ установленої форми, виданий розповсюджувачу зовнішньої реклами на підставі рішення виконавчого органу сільської, селищної, міської ради, який дає право на розміщення зовнішньої реклами на певний строк та у певному місці.

Відповідно до пунктів 45,46 Типових правил, контроль за додержанням цих Правил здійснюють виконавчі органи сільських, селищних, міських рад та інші органи відповідно до законодавства; у разі порушення порядку розповсюдження та розміщення реклами уповноважена особа органу, який здійснює контроль за додержанням цих Правил, звертається до розповсюджувача зовнішньої реклами з вимогою усунення порушень у визначений строк. У разі невиконання цієї вимоги орган, який здійснює контроль, подає інформацію спеціально уповноваженому органу виконавчої влади у сфері захисту прав споживачів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини першої ст. 26 Закону № 270/96-ВР, контроль за дотриманням законодавства України про рекламу здійснюють у межах своїх повноважень, зокрема центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів - щодо захисту прав споживачів реклами.

За змістом пункту 3 частини другої статті 27 згаданого Закону, відповідальність за порушення законодавства про рекламу несуть розповсюджувачі реклами, винні в порушенні встановленого законодавством порядку розповсюдження та розміщення реклами.

Згідно з ч. 6 ст. 27 Закону, за неподання або подання завідомо недостовірної інформації щодо вартості розповсюдженої реклами та/або виготовлення реклами та/або вартості розповсюдження реклами центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів, необхідної для здійснення ними передбачених цим Законом повноважень, на рекламодавців, виробників реклами та розповсюджувачів реклами накладається штраф у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до пункту 9 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про рекламу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.05.2004 року № 693 (далі - Порядок № 693), підставою для розгляду справи про порушення законодавства про рекламу (далі - справа) є відповідний протокол, складений уповноваженою посадовою особою Антимонопольного комітету, Національної ради з питань телебачення і радіомовлення, Мінфіну, НКЦПФР або Держспоживінспекції та її територіальних органів.

Згідно з пунктом 10 Порядку №693, протокол про порушення законодавства про рекламу подається Держспоживінспекції або її територіальним органам за місцем вчинення порушення. Протокол розглядається у місячний строк.

За змістом пунктів 11-16 Порядку №693, за наявності ознак порушення законодавства про рекламу приймається рішення про початок розгляду справи.

Посадові особи Держспоживінспекції та її територіальних органів, які розглядають справу: перевіряють відповідність реклами вимогам законодавства до змісту та достовірності реклами, порядку її виготовлення і розповсюдження; отримують документи, усні чи письмові пояснення, відео- та звукозаписи, а також іншу інформацію, що стосується порушень законодавства про рекламу; готують попередні висновки і вносять їх на розгляд Голови Держспоживінспекції, його заступників, начальників територіальних органів Держспоживінспекції, їх заступників.

Держспоживінспекція та її територіальні органи повідомляють рекламодавців, виробників та розповсюджувачів реклами про розгляд справи не пізніш як за три дні до дати розгляду, а у невідкладних випадках - не пізніш як за один день.

Справа розглядається за участю представника особи, щодо якої порушено справу. В разі його відсутності справу може бути розглянуто, якщо незважаючи на своєчасне повідомлення про місце і час розгляду справи не надійшло обґрунтоване клопотання про відкладення розгляду справи.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з протоколу засідання Головного управління Держпродспожислужби в Київській області від 26 квітня 2017 року стосовно справи про правопорушення законодавства про рекламу вбачається, що за результатами розгляду справи встановлено розповсюдження ТОВ «Споживчий центр» зовнішньої реклами з рекламним сюжетом з умовною назвою «ШвидкоГроші», яка розміщена на фасаді споруди та поблизу цієї споруди на спеціальних тимчасових виносних конструкціях за адресою: Київська область, м.Фастів, вул.Соборна, 51 (відділення № 164 ТОВ «Споживчий центр») без відповідного дозволу органу виконавчої влади, що є порушенням вимог частини першої статті 16 Закону.

При цьому, з матеріалів справи також вбачається, що ТОВ «Споживчий центр» відповідачем неодноразово направлялись вимоги щодо надання необхідних документів для здійснення контролю за дотриманням вимог законодавства про рекламу.

Разом з тим, документи, які вимагав надати відповідач, позивачем не надавалися. При цьому, апелянт стверджував, що вказана інформація не є рекламою, а являється інформаційною табличкою та/або вивіскою.

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно статті 1 Закону України «Про рекламу», реклама - інформація про особу чи товар, розповсюджена в будь-якій формі та в будь-який спосіб і призначена сформувати або підтримати обізнаність споживачів реклами та їх інтерес щодо таких особи чи товару; зовнішня реклама - реклама, що розміщується на спеціальних тимчасових і стаціонарних конструкціях - рекламоносіях, розташованих на відкритій місцевості, а також на зовнішніх поверхнях будинків, споруд, на елементах вуличного обладнання, над проїжджою частиною вулиць і доріг.

Стаття 9 Закону України «Про рекламу» визначає правила ідентифікації реклами.

Так, відповідно до вимог вказаної норми Закону реклама має бути чітко відокремлена від іншої інформації, незалежно від форм чи способів розповсюдження, таким чином, щоб її можна було ідентифікувати як рекламу.

Реклама у теле- і радіопередачах, програмах повинна бути чітко відокремлена від інших програм, передач на їх початку і наприкінці за допомогою аудіо-, відео-, комбінованих засобів, титрів, рекламного логотипу або коментарів ведучих з використанням слова "реклама".

Інформаційний, авторський чи редакційний матеріал, в якому привертається увага до конкретної особи чи товару та який формує або підтримує обізнаність та інтерес глядачів (слухачів, читачів) щодо цих особи чи товару, є рекламою і має бути вміщений під рубрикою "Реклама" чи "На правах реклами".

Прихована реклама забороняється.

Цією ж нормою однозначно закріплено, що не є рекламою в розумінні Закону України «Про рекламу».

Так, логотип телерадіоорганізації, яка здійснює трансляцію програм, передач, не вважається рекламою.

Вивіска чи табличка з інформацією про зареєстроване найменування особи, знаки для товарів і послуг, що належать цій особі, вид її діяльності (якщо це не випливає із зареєстрованого найменування особи), час роботи, що розміщена на внутрішній поверхні власного чи наданого у користування особі приміщення, на зовнішній поверхні будинку чи споруди не вище першого поверху або на поверсі, де знаходиться власне чи надане у користування особі приміщення, біля входу в таке приміщення, не вважається рекламою.

Відповідно до абзацу 8 п.2 Типових правил розміщення зовнішньої реклами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2003 року №2067 вивіска чи табличка - елемент на будинку, будівлі або споруді з інформацією про зареєстроване найменування особи, знаки для товарів і послуг, що належать такій особі, вид її діяльності (якщо це не випливає із зареєстрованого найменування особи), час роботи, що розміщений на зовнішній поверхні будинку, будівлі або споруди не вище першого поверху або на поверсі, де розташовується власне чи надане у користування особі приміщення (крім, випадків, коли суб'єкту господарювання належить на праві власності або користування вся будівля або споруда), біля входу у таке приміщення, який не є рекламою.

Отже, аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що реклама - це інформація, а вивіска (табличка) - спосіб розміщення інформації. Вивіска (табличка) може мати як рекламний характер, так і інформаційний. Різниця полягає у змісті інформації, а не способі її представлення.

Відповідно до пунктів 48, 49 Типових правил вивіски чи таблички: повинні розміщуватися без втручання у несучі конструкції, легко демонтуватися, щоб не створювати перешкод під час робіт, пов'язаних з експлуатацією та ремонтом будівель і споруд, на яких вони розміщуються; не повинні відтворювати зображення дорожніх знаків; не повинні розміщуватися на будинках або спорудах - об'єктах незавершеного будівництва; площа поверхні не повинна перевищувати 3 кв. метрів.

З наведених норм слідує, що вивіска чи табличка має відповідати таким умовам: місце розміщення (на внутрішній поверхні власного чи наданого у користування особі приміщення, на зовнішній поверхні будинку чи споруди не вище першого поверху або на поверсі, де знаходиться власне чи надане у користування особі приміщення, біля входу в таке приміщення); розмір - загальна площа не повинна перевищувати 3 кв.м.; зміст (інформація про зареєстроване найменування особи, знаки для товарів і послуг, що належать цій особі, вид її діяльності (якщо це не випливає із зареєстрованого найменування особи), час роботи).

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного суду від 02.08.2018 по справі №814/2539/14.

Як вбачається з матеріалів справи, у поясненнях, адресованих відповідачу на виконання його вимог, позивач посилається на відсутність закликів про придбання послуг та про розміщення лише таблички та вивіски із зображенням знаку для товарів і послуг "ШвидкоГроші. Гроші до зарплати" та кредитних умов, зокрема: суми кредиту (3000 грн.), строк прийняття рішення про видачу кредиту (20 хвилин), документів, які подаються для отримання кредиту (паспорт та код), інформації про сайт і номер телефону, за яким можна отримати докладнішу інформацію.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що зазначена зовнішня реклама містить в собі інформацію не лише про найменування зареєстрованого знака для товарів і послуг, а й інформацію, яка призначена (покликана) сформувати або підтримати обізнаність споживачів реклами та їх інтерес до такого товару (послуги). У рекламному сюжеті з умовною навою «ШвидкоГроші» до відома споживачів реклами доводиться інформація про можливість отримання готівки «гроші до зарплати, готівкою одразу 3000 грн.», номер телефону та електронна адреса сторінки в мережі Інтернет «, sgroshi.com.ua».

Дійсно, в частині слів "ШвидкоГроші" це є зображення знаку для товарів і послуг класу 36 "Банківські операції, інформування фінансове; керування фінансове; консультування фінансове; оцінювання фінансове (страхування, банківські операції, нерухоме майно); ощадні банки; надавання фінансових позик; кредитні операції; грошові перекази; фінансування", який зареєстрований Державною службою інтелектуальної власності України за ТОВ "Сорок два" відповідно до свідоцтва на знак для товарів і послуг від 25 січня 2012 року №150732.

Проте, решта інформації за своєю суттю є інформацією призначеною (покликаною) сформувати або підтримати обізнаність споживачів та їх інтерес до товару/послуги "Швидко/гроші", тобто є рекламою.

При цьому, посилання апелянта на лист Держпродспоживслужби від 30 вересня 2016 року №603-1537/13727 на підтвердження доводів про те, що розміщена на вивісці та табличці інформація є інформацією про послуги, що ним надаються, також є необґрунтованим, оскільки, як вірно зазначено судом першої інстанції, вищезазначений лист є лише тлумаченням законодавства суб'єктом владних повноважень та не містить норм права, які підлягають застосуванню судом. Крім того, в листі не конкретизовано вивіску чи табличку позивача, яка не вважається рекламою.

Щодо посилання представника позивача в апеляційній скарзі та під час апеляційного розгляду справи на те, що відповідачем не дотримано порядку застосування стягнень до розповсюджувачів реклами, визначеного пунктом 46 Типових правил розміщення зовнішньої реклами, колегія суддів зазначає наступне.

Так, позивач зазначає, що виконавчий комітет Фастівської міської ради Київської області позбавив позивача права на добровільний демонтаж конструкцій або надання пояснень щодо наявності/відсутності порушень, оскільки не звернувся до ТОВ " Споживчий центр" з вимогою про усунення порушень, а одразу надіслав відповідачу лист про порушення, на підставі якого відповідач почав справу про порушення.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що вказане не є предметом розгляду у даній справі, оскільки вданому випадку досліджується лише правомірність дій і рішень конкретно відповідача. В разі незгоди з діями чи бездіяльністю виконавчого комітету Фастівської міської ради Київської області, позивач не позбавлений права на адміністративне чи судове оскарження вказаних дій/бездіяльності.

Так, як було зазначено вище, пунктами 9, 13 Порядку № 693 передбачено, що підставою для розгляду справи про порушення законодавства про рекламу є відповідний протокол, складений уповноваженою посадовою особою Антимонопольного комітету, Національної ради з питань телебачення і радіомовлення, Мінфіну, НКЦПФР або Держспоживінспекції та її територіальних органів. Посадові особи Держспоживінспекції та її територіальних органів, які розглядають справу: перевіряють відповідність реклами вимогам законодавства до змісту та достовірності реклами, порядку її виготовлення і розповсюдження; отримують документи, усні чи письмові пояснення, відео- та звукозаписи, а також іншу інформацію, що стосується порушень законодавства про рекламу; готують попередні висновки і вносять їх на розгляд Голови Держспоживінспекції, його заступників, начальників територіальних органів Держспоживінспекції, їх заступників.

Тобто, на відповідача жодним чином не покладено обов'язку перевіряти факт направлення позивачу листа Фастівської міської ради Київської області та факту його отримання позивачем. В свою чергу, як було зазначено вище, відповідачем неодноразово направлялися позивачу вимоги щодо надання необхідних документів для здійснення контролю за дотриманням вимог законодавства про рекламу, що не заперечується відповідачем. Позивач не був позбавлений права на добровільний демонтаж конструкцій або надання пояснень щодо наявності/відсутності в його діях порушень законодавства про рекламу.

Вказане спростовує посилання позивача на правову позицію, викладену в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 14.06.2016 по справі №К/800/16995/15, оскільки відповідачем у зазначеній справі вказані дії не вчинялися, на відміну від розглядуваної справи.

За таких обставин, судом першої інстанції зроблено вірний висновок про те, що відповідачем дотримано порядок накладення на позивача штрафу.

Посилання апелянта на постанову Верховного Суду по справі №813/2451/17 також є необґрунтованими, оскільки вказана справа стосується зовсім інших правовідносин.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що рішення про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу від 26 квітня 2017 року №13 є правомірним, а тому позовні вимоги ТОВ " Споживчий центр" не підлягають задоволенню.

Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції винесене з дотриманням норм процесуального та матеріального права, судом встановлено всі обставини, що мають значення для справи, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, у зв'язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр" на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2018 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр" до Головного управління Держпродспоживслужби в Київській області про визнання протиправним та скасування рішення- залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддяО.А. Губська

СуддяА.Б. Парінов

СуддяО.О. Беспалов

Повне судове рішення складено 18.02.2019