Справа № 760/13374/18
Суддя: Василенко Ярослав Миколайович
Дата ухвалення: 2019-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя - доповідач - Василенко Я.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Василенка Я.М.,

суддів Кузьменка В.В., Шурка О.І.,

при секретарі Баглай О.Є.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 07.09.2018 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до поліцейського роти № 1 (ОПБ) управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції Непал Ольги Анатоліївни, інспектора роти № 3 батальйону № 3 (ОПБ) управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції Дороганя Ярослава Володимировича, Департаменту патрульної поліції про визнання дій протиправними, скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду першої інстанції з позовом, в якому просила:

- визнати неправомірними дії поліцейського роти № 1 (ОПБ) управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції Непал Ольги Анатоліївни щодо винесення 07.05.2018 постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху за ч. 5 ст. 122 КпАП України;

- скасувати постанову поліцейського роти № 1 (ОПБ) управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції Непал Ольги Анатоліївни про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії НК № 957029 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч. 5 ст. 122 КУпАП.

- визнати неправомірними дії інспектора роти № 3 батальйону № 3 (ОПБ) управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції Дороганя Ярослава Володимировича щодо тимчасового затримання транспортного засобу ТОЙОТА, д/н НОМЕР_1, та оформлення акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 07.05.2018;

- стягнути з Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 1 731, 60 грн. завданої майнової шкоди (збитків), яка включає витрати на евакуацію транспортного засобу та його зберігання на спеціальному майданчику.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 07.09.2018 у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_1 звернулась із апеляційною скаргою, в якій вона просить скасувати оскаржуване рішення, як таке, що прийняте із порушенням норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду справи, у судове засідання не прибули, а тому справа розглядається у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 07.05.2018 поліцейським роти №1 (ОПБ) управління патрульної поліції у м. Києві Непал Ольгою Анатоліївною винесена постанова серії НК № 957029, якою позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 122 КУпАП та накладено штраф в сумі 1020, 00 грн.

З вищевказаної постанови вбачається, що позивач керуючи автомобілем ТОЙОТА, д/н НОМЕР_1, 07.05.2018 на вул. Еспланадній в м. Києві здійснила стоянку/зупинку на місці, що позначене знаком 5.38 з дод. табличкою 7.17 (інвалід), не маючи при собі відповідних документів, чим порушила розділ 33 Правил дорожнього руху.

Позивач, вважаючи протиправними дії відповідача щодо винесення оскаржуваної постанови та тимчасового затримання транспортного засобу, а також протиправною постанову по справі про адміністративне правопорушення, звернулась до суду першої інстанції з даним адміністративним позовом.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що дії поліцейських щодо винесення оскаржуваної постанови та тимчасового затримання транспортного засобу є правомірними, а оскаржувана постанова є обґрунтованою, прийнята на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначений законодавством України, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Апелянт у своїй скарзі зазначає, що відповідачами не доведено правомірності винесення оскаржуваної постанови в цілому, а тому постанова у справі про адміністративне правопорушення підлягає скасуванню, а дії відповідачів визнанню протиправними.

Колегія суддів вважає доводи апелянта частково обґрунтованими та не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов'язані: знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух; не створювати перешкод для проїзду спеціалізованого санітарного транспорту бригад екстреної (швидкої) медичної допомоги, який рухається з включеними проблисковим маячком та спеціальним звуковим сигналом; у випадках, визначених Законом України «Про екстрену медичну допомогу», надавати необхідну домедичну допомогу та вживати всіх можливих заходів для забезпечення надання екстреної медичної допомоги, у тому числі потерпілим внаслідок дорожньо-транспортних пригод.

Частина 5 ст. 122 КУпАП передбачає, що зупинка чи стоянка транспортних засобів на місцях, що позначені відповідними дорожніми знаками або дорожньою розміткою, на яких дозволено зупинку чи стоянку лише транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю (крім випадків вимушеної стоянки), а так само створення перешкод водіям з інвалідністю або водіям, які перевозять осіб з інвалідністю, у зупинці чи стоянці керованих ними транспортних засобів, неправомірне використання на транспортному засобі розпізнавального знака «Водій з інвалідністю» тягнуть за собою накладення штрафу від шістдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Стосовно постанови поліцейського роти № 1 (ОПБ) управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції Непал Ольги Анатоліївни серії НК № 957029 від 07.05.2018, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 122 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1 020, 00 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Дорожній знак - це технічний засіб організації дорожнього руху, який має умовні позначення, символи, які інформують учасників дорожнього руху про умови руху, його особливості і необхідні режими, а також про маршрут руху. Перелік і класифікація дорожніх знаків і їх вимоги до учасників дорожнього руху встановлюються главою 33 Правил дорожнього руху України, а їх умовний зовнішній вигляд - додатком № 1 до цих Правил.

Відповідно до розділу 33 Правил дорожнього руху, дорожній знак 5.39 «Зона стоянки» застосовується для позначення місць та майданчиків для стоянки транспортних засобів.

Табличка 7.17 «Інваліди» означає, що дія знака 5.39 поширюється лише на мотоколяски і автомобілі, на яких установлено розпізнавальний знак «Інвалід» відповідно до вимог цих Правил.

Згідно з пунктом 8.4. «ґ» розділу 8 Правил дорожнього руху інформаційно-вказівні знаки запроваджують або скасовують певний режим руху, а також інформують учасників дорожнього руху про розташування населених пунктів, різних об'єктів, територій, де діють спеціальні правила.

Відповідно до п. 1 Розділу 34 Правил дорожнього руху лінії горизонтальної розмітки мають білий колір. Горизонтальна розмітка 1.30 позначає місця стоянки транспортних засобів, які перевозять інвалідів чи на яких установлено розпізнавальний знак «Інвалід».

Пунктом 22 Правил паркування транспортних засобів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 № 1342 визначено, що на майданчиках для паркування обов'язково облаштовуються місця (в обсязі 10 відсотків загальної кількості, але не менш як одне місце) передбаченого стандартами розміру, позначені дорожніми знаками та розміткою для паркування транспортних засобів, зазначених у ч. 6 ст. 30 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні».

На місцях для паркування транспортних засобів, зазначених у ч. 6 ст. 30 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», не можуть бути розміщені інші транспортні засоби.

У разі паркування на місцях, призначених для паркування транспортних засобів, зазначених у ч. 6 ст. 30 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», інших транспортних засобів користувачі цих засобів несуть відповідальність згідно із законодавством.

Виходячи із системного аналізу вказаних вище норм права, паркування (як стоянка, так і зупинка) водієм транспортного засобу на місці, що позначено дорожнім знаком 5.39 «Зона стоянки» з табличкою 7.17 «Інваліди» та дорожньою розміткою 1.30, тобто на місці, де дозволено зупинку чи стоянку лише транспортних засобів, які перевозять інвалідів (крім випадків вимушеної стоянки), створює об'єктивну сторону правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 122 КУпАП.

Статтею 251 КУпАП України встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно з ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Колегія суддів звертає увагу, що поліцейським роти № 1 (ОПБ) управління патрульної поліції у м. Києві Непал О.А., в порушення ч. 2 ст. 77 КАС України, не було надано жодних доказів на підтвердження факту порушення позивачем Правил дорожнього руху, а саме того, що 07.05.2018 керуючи автомобілем ТОЙОТА, д/н НОМЕР_1 на вул. Еспланадній в м. Києві здійснила стоянку/зупинку на місці, що позначене знаком 5.38 з дод. табличкою 7.17 (інвалід), не маючи при собі відповідних документів, чим порушила розділ 33 Правил дорожнього руху.

При цьому, висновки суду першої інстанції про те, що позивач не заперечує того факту, що нею був залишений її транспортний засіб на місці, позначеному дорожнім знаком 5.38 з табличкою 7.17., а також, що її транспортний засіб не був позначений розпізнавальним знаком «Інвалід», колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки не підтверджені жодними належними та допустимими доказами в розумінні ст.ст. 72-76 КАС України.

З огляду на вказане, колегія суддів вважає, що постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії НК № 957029 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч. 5 ст. 122 КУпАП є протиправною та підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 260 КУпАП з метою припинення адміністративних правопорушень, для забезпечення своєчасного і правильного розгляду справ та виконання постанов по справах про адміністративні правопорушення допускаються тимчасове затримання транспортного засобу.

У відповідності до ст. 265-2 КУпАП у разі наявності підстав вважати, що водієм вчинено порушення, частиною третьою статті 122 (в частині порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху), працівник уповноваженого підрозділу, що забезпечує безпеку дорожнього руху, тимчасово затримує транспортний засіб шляхом блокування або доставляє його для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку, що дозволяється виключно у випадку, якщо розміщення затриманого транспортного засобу суттєво перешкоджає дорожньому руху (якщо розміщення затриманого транспортного засобу суттєво перешкоджає дорожньому руху), в тому числі за допомогою спеціального автомобіля - евакуатора.

У відповідності до п. 1 Розділу XII «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» тимчасове затримання транспортного засобу поліцейським проводиться у випадках, передбачених статтею 265-2 КУпАП, зокрема, у разі коли неможливо усунути причину затримання на місці виявлення адміністративного правопорушення, і передбачає примусове припинення використання такого транспортного засобу шляхом його блокування за допомогою технічних пристроїв або доставляння на спеціальний майданчик чи стоянку, якщо транспортний засіб створює значні перешкоди дорожньому руху.

При цьому, оскільки судом встановлена протиправність постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, то колегія суддів приходить до висновку про те, що поліцейський не мав права проводити тимчасове затримання транспортного засобу, у зв'язку із чим з управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 необхідно стягнути завдану майнову шкоду (збитків), яка включає витрати на евакуацію транспортного засобу та його зберігання на спеціальному майданчику в м. Києві в сумі 1 731, 60 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи квитанціями (а.с. 7).

Водночас, колегія суддів зазначає, що частиною 3 ст. 286 КАС України передбачено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб'єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Отже, колегія суддів вважає, що позовні вимоги позивача про визнання неправомірними дій поліцейського роти № 1 (ОПБ) управління патрульної поліції у м. Києві Непал Ольги Анатоліївни щодо винесення 07.05.2018 постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху за ч. 5 ст. 122 КпАП України та визнання неправомірними дій інспектора роти № 3 батальйону № 3 (ОПБ) управління патрульної поліції у м. Києві Дороганя Ярослава Володимировича щодо тимчасового затримання транспортного засобу ТОЙОТА, д/н НОМЕР_1, та оформлення акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 07.05.2018, задоволенню не підлягають, оскільки не входять до повноважень адміністративного суду, передбачених ст. 286 КАС України.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції прийняте рішення з порушенням норм чинного законодавства.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Апелянт надав до суду докази, що спростовують правомірність рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315, п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції вирішив його скасувати та ухвалити нове рішення, оскільки судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 244, 250, 286, 272, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 07.09.2018 - скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до поліцейського роти № 1 (ОПБ) управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції Непал Ольги Анатоліївни, інспектора роти № 3 батальйону № 3 (ОПБ) управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції Дороганя Ярослава Володимировича та Департаменту патрульної поліції про визнання дій протиправними, скасування постанови - задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову поліцейського роти № 1 (ОПБ) управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції Непал Ольги Анатоліївни (РНОКПП - НОМЕР_3) про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії НК № 957029 від 07.05.2018 про накладення на ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_3) адміністративного стягнення за ч. 5 ст. 122 КУпАП.

Стягнути з Департаменту патрульної поліції за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_3) завдану майнову шкоду (збитки), яка включає витрати на евакуацію транспортного засобу та його зберігання на спеціальному майданчику, у сумі 1 731, 60 грн.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і не може бути оскаржена.

Головуючий: Василенко Я.М.

Судді: Кузьменко В.В.

Шурко О.І.