Справа № 804/3802/18
Суддя: Барановський Роман Анатолійович
Дата ухвалення: 2018-08-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2018 року Справа № 804/3802/18

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Барановського Р. А.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу №804/3802/18 за позовом ОСОБА_2 до Карлівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області, Головного управління ДФС у Полтавській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Карлівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області (далі - Карлівська ОДПІ, відповідач 1), Головного управління ДФС у Полтавській області, у якому позивач просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення № від 26.10.2016р. та № від 19.06.2017р., прийняті Карлівською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Полтавській області.

Справі за даним адміністративним позовом присвоєно єдиний унікальний номер судової справи - 804/3802/18.

Ухвалою суду від 04.06.2018р. відкрито провадження в адміністративній справі №804/3802/18 за вищезазначеним позовом та ухвалено здійснювати розгляд даної справи за правилами спрощеного позовного провадження згідно ч. 2 ст. 257 та ч. 5 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України у письмовому провадженні.

Згідно ст.126 Кодексу адміністративного судочинства України сторони були належним чином повідомлені про розгляд справи №804/3802/18 у спрощеному провадженні.

Позовні вимоги ОСОБА_2 обґрунтовані протиправністю оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, як таких, що винесені із грубим порушенням податкового законодавства. Так, позивач зазначив, що спірне податкове повідомлення-рішення № від 26.10.2016р. винесено відповідачем 1 на підставі акту камеральної перевірки, згідно висновків якого встановлено контролюючим органом встановлено порушення позивачем ст. 126 Податкового кодексу України в частині несвоєчасної сплати податкового зобов'язання у розмірі 112 333, 50 грн. та зобов'язано позивача сплатити штраф в сумі 22 466, 70 грн. Однак, позивач вважає, що оскільки платники орендної плати за землю, які є фізичними особами, не подають податкові декларації до контролюючого органу щодо орендної плати за землю, то у контролюючого органу взагалі відсутні повноваження проводити камеральні перевірки фізичних осіб у сфері сплати ними орендної плати за землю. Оскільки, камеральна перевірка проведена не на підставі даних, що містяться у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та (або) даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість та (або) даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального, то така перевірка проведена з порушенням процедури її проведення та за відсутності підстав для її проведення. Також немає належного розрахунку штрафної санкції. Отже, дана перевірка не може мати жодних правових наслідків, у тому числі винесення спірного податкового повідомлення-рішення. Протиправність податкового повідомлення-рішення № від 19.06.2017р. позивач аргументує тим, що сума податкового зобов'язання за даним рішенням значно перевищує 3% від суми нормативної грошової оцінки земельної ділянки, визначеної у договорі оренди земельної ділянки від 20.08.2008р., який укладався ОСОБА_2 із Карлівською міською радою. Крім того, дане рішення не містить розрахунку даного зобов'язання.

Позиція Карлівської ОДПІ та Головного управління ДФС у Полтавській області відображена у відзиві на позов та аргументована тим, що Карлівською ОДПІ проведено камеральну перевірку ОСОБА_2 з питань дотримання граничного строку сплати узгодженого податкового зобов'язання по орендній платі за земельні ділянки державної та комунальної власності по Карлівській міській раді, за результатами якої складено акт №359/16-13-06-28/НОМЕР_1 від 16.01.2018р. та згідно висновків якого встановлено порушення п. 287.5 ст. 287 Податкового кодексу України в частині несвоєчасної сплати орендної плати за землю визначеної згідно податкового повідомлення-рішення №15555-15 від 30.06.2014р. в сумі 112 333, 50 грн. по терміну сплати - 29.08.2014р., однак фактично погашено позивачем дане зобов'язання - 04.11.2016р., тобто із затримкою 798 календарних днів. За результатами перевірки Карлівською ОДПІ винесено податкове повідомлення-рішення № від 24.10.2016р., яким застосовано до позивача штрафні санкції (штраф 20%) у розмірі 22 466, 68 грн. Також у відзиві представник відповідачів зазначив, що податкове повідомлення-рішення № від 19.06.2017р. нараховано позивачу до сплати грошове зобов'язання з орендної плати у розмірі 213 119, 79 грн., яке нараховано ОСОБА_2 на підставі укладеного останнім із Карлівською міською радою договору оренди землі від 20.08,2008р. за використання 2,6500 га орендованої земельної ділянки за 2017 рік.

При цьому, у відзиві зауважено, що будь-якої перевірки позивача податковим органом за даним рішенням не проводилося. Крім зазначеного, представник відповідачів у відзиві зазначив, що ОСОБА_2 жодної вимоги до Головного управління ДФС у Полтавській області не виставлено, в той час як Головне управління ДФС у Полтавській області не приймало відносно позивача оскаржуваних повідомлень-рішень, у зв'язку з чим, на думку представника, не може виступати відповідачем по даній справі. З огляду на викладене представник відповідачів вважає, що Головне управління ДФС у Полтавській області у відповідності до ч. 3 ст. 48 Кодексу адміністративного судочинства України має бути вилучене як відповідач по даній справі та залучено до справи в якості третьої особи на стороні відповідача, оскільки Головним управлінням ДФС у Полтавській області на реалізацію покладених функцій вживаються заходи з стягнення податкового боргу в рамках оскаржуваних повідомлень-рішень.

Слід зауважити, що вищенаведені твердження не відповідають дійсності, оскільки з матеріалів справи слідує, що одне із оскаржуваних податкових повідомлень-рішень (зокрема, податкове повідомлення-рішення №8261857-13 від 19.06.2017р. (у позовній заяві ОСОБА_2 зазначено невірний номер «»), яким позивачу нараховано грошове зобов'язання з орендної плати з фізичних осіб в сумі 213 119, 79 грн. - сформовано Головним управлінням ДФС у Полтавській області (відповідач 2), у зв'язку з чим у задоволенні заявленого представником відповідачів у відзиві клопотання немає правових підстав.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, судом встановлено та матеріалами справи підтверджено наступне.

ОСОБА_2 (код РНОКПП НОМЕР_2) перебуває на обліку у Карлівській ОДПІ (й наразі у Головному управлінні ДФС у Полтавській області як платник орендної плати за землю з фізичних осіб.

24.10.2016р. фахівцем Карлівської ОДПІ проведено камеральну перевірку з питань своєчасності сплати орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності за 2013 рік, за результатами якої відповідачем 1 складено Акт «Про результати камеральної перевірки громадянина ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2) з питання дотримання граничного строку сплати узгодженого податкового зобов'язання по орендній платі за земельні ділянки державної і комунальної власності по Карлівській міській раді» за №001555/16-12-13/НОМЕР_2 від 24.10.016р. (далі - акт перевірки).

Перевіркою встановлено порушення позивачем п. 287.5 ст. 287 Податкового кодексу України, в частині несвоєчасної сплати орендної плати за землю, визначеної згідно податкового повідомлення-рішення № від 31.05.2013р. в сумі 112 333, 41 грн., термін сплати - 29.08.2013р. Фактично податкове зобов'язання погашено 09.08.2016р., з затримкою на 1076 календарних днів.

На підставі акту перевірки Карлівською ОДПІ було сформовано податкове повідомлення-рішення № від 24.10.2016р., яким ОСОБА_2 збільшено грошове зобов'язання за платежем «Орендна плата з фізичних осіб» з огляду на застосування на підставі статті 126 Податкового кодексу України штрафних санкцій (штраф 20%) в сумі 22 466, 70 грн.

Зазначене податкове повідомлення-рішення направлено на адресу позивача, однак повернулось до контролюючого органу з відміткою "за закінчення строку зберігання", що підтверджується копією конверта та рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, що є належним врученням відповідно до ст. 42, п. 58.3 ст. 58 Податкового кодексу України.

19.06.2017р. Головним управлінням ДФС у Полтавській області нараховано ОСОБА_2 грошове зобов'язання за платежем «Орендна плата з фізичних осіб» за 2017 рік в сумі 213 119, 79 грн. шляхом формування податкового повідомлення-рішення №8261857-13, яке отримано позивачем згідно наявної у матеріалах справи копії рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення - 07.07.2017р.

Не погодившись із вищезазначеними податковими повідомленнями-рішеннями контролюючих органів, ОСОБА_2 звернувся до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд зазначає наступне.

Частиною 1 статті 67 Конституції України встановлено, що кожен зобов'язаний сплачувати податки та збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Стаття 68 Конституції України передбачає, що кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України, законів України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, щодо компетенції контролюючих органів, повноважень і обов'язків їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальності за порушення податкового законодавства, врегульовані Податковим кодексом України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно п.75.1 ст.75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Згідно з п.п.75.1.1. п.75.1 ст.75 Податкового кодексу України, камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків, та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального.

Предметом камеральної перевірки також може бути своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків) та/або своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизних накладних, виправлення помилок у податкових накладних та/або своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов'язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах.

Згідно п.76.1 ст. 76 Податкового кодексу України - камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) такого органу або направлення на її проведення. Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком, Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов'язкова.

Пунктом 76.2 статті 76 Податкового кодексу України визначено, що порядок оформлення результатів камеральної перевірки здійснюється відповідно до вимог статті 86 цього Кодексу.

Відповідно до п. 86.2 ст. 86 Податкового кодексу України, за результатами камеральної перевірки у разі встановлення порушень складається акт у двох примірниках, який підписується посадовими особами такого органу, які проводили перевірку, і після реєстрації у контролюючому органі вручається або надсилається для підписання протягом трьох робочих днів платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

Під час розгляду справи судом встановлено, що 20.08.2008р. між позивачем та Карлівською міською радою укладено договір оренди землі, за умовами якого ОСОБА_2 приймає в строкове платне користування земельну ділянку для комерційного використання площею 2,6500 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_3 Орендна плата за користування земельною ділянкою становить 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Договір укладено строком на 49 років.

Згідно зі ст. 2 Закону України "Про плату за землю" (у редакції чинній на момент укладення договору) використання землі в Україні є платним. Плата за землю справляється у вигляді земельного податку або орендної плати, що визначається залежно від грошової оцінки земель.

Відповідно до п. 15.1 ст. 15 Податкового кодексу України, платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти та нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об'єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об'єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов'язок зі сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Статтею 288 Податкового кодексу України передбачено, що підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки, а об'єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду.

Згідно з п.287.5. ст.287 Податкового кодексу України податок фізичними особами сплачується протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.

Як слідує зі змісту акта перевірки, по узгодженому податковому повідомленню-рішенню № від 31.05.2013р. в сумі 112 333, 50 грн. граничний термін сплати був 29.08.2014р., однак фактична сплата позивачем здійснена лише 09.08.2016р. (тобто із затримкою у 1076 календарних днів), що підтверджено відомостями, відображеними в обліковій картці платника податку, копія якої міститься в матеріалах справи та не заперечується позивачем.

Податкове повідомлення-рішення № від 31.05.2013р. є чинним, оскільки доказів його скасування або відкликання до суду не надано.

Згідно пп.14.1.175 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

При цьому, згідно з п. 87.9 ст. 87 Податкового кодексу України - у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов'язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до ст.95 цього кодексу або за рішенням суду у випадках, передбачених законом. Спрямування коштів платником податків на погашення грошового зобов'язання перед погашенням податкового боргу забороняється, крім випадків спрямування цих коштів на виплату заробітної плати та єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Зміст вищенаведених норм Податкового кодексу України спростовує доводи позивача щодо незаконності проведення Карлівською ОДПІ відповідної камеральної перевірки, оскільки статтею 75 Податкового кодексу України передбачено, що предметом камеральної перевірки може бути своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов'язання на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах, тобто відповідач 1 на підставі ІС "Податковий блок" та облікової картки позивача з орендної плати, що сплачується фізичними особами проведено камеральну перевірку та встановлено порушення строку сплати узгоджених зобов'язань.

Згідно ст. 58 Податкового кодексу України, податкове повідомлення-рішення містить підставу для такого нарахування (зменшення) податкового зобов'язання та/або зменшення суми бюджетного відшкодування та/або зменшення від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість, або заниження чи завищення суми податкових зобов'язань, заявленої у податковій декларації, або суми податкового кредиту, заявленої у податковій декларації з податку на додану вартість; посилання на норму цього Кодексу та/або іншого закону, контроль за виконанням якого покладено на контролюючі органи, відповідно до якої був зроблений розрахунок або перерахунок грошових зобов'язань платника податків; суму грошового зобов'язання, що повинен сплатити платник податку; суму зменшеного бюджетного відшкодування та/або зменшення від'ємного значення результатів господарської діяльності або від'ємного значення суми податку на додану вартість; граничні строки сплати грошового зобов'язання та/або строки виправлення платником податків показників податкової звітності; попередження про необхідність складення та реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної/розрахунку коригування до неї або про необхідність виправлення помилок, допущених під час зазначення реквізитів податкової накладної, у випадках, передбачених цим Кодексом; попередження про наслідки несплати грошового зобов'язання або внесення виправлень до показників податкової звітності в установлений строк; граничні строки, передбачені цим Кодексом для оскарження податкового повідомлення-рішення.

До податкового повідомлення-рішення додається розрахунок податкового зобов'язання (за наявності) та штрафних (фінансових) санкцій.

Так, Карлівською ОДПІ сформовано податкове повідомлення-рішення № від 24.10.2016р. та додано до нього розрахунок.

За визначенням, наданим у підпункті 14.1.157 статті 14 Податкового кодексу України, податкове повідомлення-рішення - письмове повідомлення контролюючого органу (рішення) про обов'язок платника податків сплатити суму грошового зобов'язання, визначену контролюючим органом у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законодавчими актами, контроль за виконанням яких покладено на контролюючі органи, або внести відповідні зміни до податкової звітності

Слід зазначити, що моментом визначення суми грошового зобов'язання є саме прийняття контролюючим органом такого податкового повідомлення-рішення, а не час отримання податкового повідомлення-рішення.

Згідно з п.п.14.1.152 п.14.1 ст. 14 Податкового кодексу України - погашення податкового боргу є зменшення абсолютного значення суми такого боргу, підтверджене відповідним документом.

Відповідальність за несплату узгодженої суми податкового зобов'язання передбачена статтею 126 Податкового кодексу України.

Так, відповідно до пункту 126.1 статті 126 Податкового кодексу України, у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Зазначена норма, як випливає з її змісту, є універсальним приписом, який підлягає застосуванню в будь-яких випадках прострочення встановленого Податковим кодексом України строку сплати узгодженого податкового зобов'язання.

Отже, незалежно від того, з яких причин платником податку не було своєчасно погашено узгоджену суму грошового зобов'язання, такий платник після фактичного погашення боргу повинен сплатити суму штрафу у розмірі, який залежить від терміну прострочення.

Крім того, пунктом 126.1 статті 126 Податкового кодексу України передбачена відповідальність у вигляді штрафу застосовується в силу самого факту погашення податкового боргу з простроченням і розмір такої відповідальності залежить виключно від терміну прострочення, а не від способу і порядку погашення податкового боргу.

Тобто, правопорушення, відповідальність за яке встановлена пунктом 126.1 статті 126.1 Податкового кодексу України, полягає в несвоєчасній сплаті суми узгодженого грошового зобов'язання. Відповідне порушення є закінченим у момент збігу передбаченого податковим законодавством строку сплати узгодженого, але не сплаченого платником податків грошового зобов'язання, а розмір штрафу визначається нормативно та фактично залежить від тривалості прострочення до моменту погашення боргу (до 30 днів або понад 30 днів).

Отже, з огляду на те, що граничним терміном сплати узгодженого грошового зобов'язання з орендної плати з фізичних осіб за 2013 рік є 29.08.2013р., згідно податкового повідомлення-рішення № від 31.05.2013р. з орендної плати, а сплата відбулась лише 09.08.2016р., тобто з затримкою на 1076 календарних днів, застосування штрафної санкції у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу є правомірним.

За таких обставин, суд зазначає, що оскільки при перевірці підстав проведення камеральної перевірки та прийняття податкового повідомлення-рішення № від 24.10.2016р. судом не встановлено порушень чинного законодавства України, спірне податкове повідомлення-рішення, яким визначено позивачу суму податкового зобов'язання за платежем «Орендна плата з фізичних осіб» у вигляді штрафних санкцій у розмірі 20 % грошового зобов'язання погашеного з затримкою на 1076 календарних днів прийнято на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, у зв'язку з чим оскаржуване ОСОБА_2 податкове повідомлення-рішення Карлівської ОДПІ № від 24.10.2016р. є правомірними.

Стосовно заявленої ОСОБА_2 позовної вимоги про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Полтавській області за №8261857-13 від 19.06.2017р., яким визначено для сплати зобов'язання з орендної плати з фізичних осіб у розмірі 213 119, 79 грн., слід зазначити наступне

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_2 уклав із Карлівською міською радою договір оренди землі від 20.08.2008р., за умовами якого позивач приймає на підставі рішення 28 сесії Карлівської міської ради 5 скликання від 16.07.2008р. в строкове платне користування земельну ділянку для комерційного використання площею 2,6500 га, яка знаходиться за адресою Полтавська область, м.Карлівка, пров. Огородній, 1, 1-б, 1-в, кадастровий номер НОМЕР_3 Договір укладено на 49 років. Орендна плата за користування земельною ділянкою становить 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Розмір орендної плати може переглядатися не частіше одного разу в два роки: у разі зміни умов господарювання, передбачених договором.

Відповідно до ст. 5 Закону України "Про оренду землі" №161-ХІУ від 06.10.1998р. - орендарями земельних ділянок є юридичні або фізичні особи, яким на підставі договору оренди належить право володіння і користування земельною ділянкою.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про плату за землю№2535-ХІІ» від 03.07.1992р. (у редакції чинній на момент укладення договору) використання землі в Україні є платним. Плата за землю справляється у вигляді земельного податку або орендної плати, що визначається залежно від грошової оцінки земель.

Підпунктом 16.1.4 пунктом 16.1 статті 16 Податкового кодексу України, встановлено обов'язок платника податків сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до п. 15.1 ст. 15 Податкового кодексу України - платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти та нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об'єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об'єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов'язок зі сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

За змістом п. 288.1. ст. 288 Податкового кодексу України передбачено, що органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які укладають договори оренди землі, повинні до 1 лютого подавати органу державної податкової служби за місцезнаходженням земельної ділянки переліки орендарів, з якими укладено договори оренди землі на поточний рік, та інформувати відповідний орган державної податкової служби про укладення нових, внесення змін до існуючих договорів оренди землі та їх розірвання до 1 числа місяця, що настає за місяцем, у якому відбулися зазначені зміни.

Підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.

Платником орендної плати є орендар земельної ділянки, (п.288.2 ст. 288 Податкового кодексу України).

Об'єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду, (п.288.3 ст. 288 Податкового кодексу України).

Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем (п.288.4 ст. 288 Податкового кодексу України).

У відповідності до вимог вищезазначених норм права Карлівською ОДПІ отримано від Карлівської міської ради договір оренди землі, укладений 20.08.2008р. між Карлівською міською радою та громадянином ОСОБА_2

Згідно даного договору оренди землі ОСОБА_2 є орендарем земельної ділянки для комерційного призначення загальною площею 2,6500 га розташованої за адресою АДРЕСА_1 (кадастровий номер НОМЕР_3). Орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі та в розмірі 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки за рік оренди.

Відповідно до п. 1.1 ст. 1 Податкового кодексу України правовідносини з приводу сплати зобов'язань з орендної плати за землю є виключно податковими правовідносинами, а тому у даному випадку при зміні розміру орендної плати за землю, зміні грошової оцінки землі повинна сплачуватися орендна плата за землю відповідно до нової грошової оцінки.

Разом з тим поняття, правила та положення, установлені Податковим кодексом та законами з питань митної справи, застосовуються виключно для регулювання відносин, передбачених статтею 1 цього Кодексу. У разі якщо поняття, терміни, правила та положення інших актів суперечать поняттям, термінам, правилам та положенням цього Кодексу, для регулювання відносин оподаткування застосовуються поняття, терміни, правила та положення цього Кодексу (п.5.1, п. 5.2 ст.5 Податкового кодексу України).

Враховуючи вищевикладене при сплаті орендної плати за землю та зміні її розміру у зв'язку із зміною грошової оцінки повинні застосовуватися виключно вимоги "податкового законодавства, а не умов цивільно-правового договору оренди, (пріоритет норм спеціального закону над загальним наявний як у п.5.2 ст. 5 Податкового кодексу України так і у ст. 7 Кодексу адміністративного судочинства України).

Пунктом 288.4 статті 288 Податкового кодексу України передбачено, що розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.

Слід зауважити, що п.288.5 ст. 288 Податкового кодексу України є імперативною нормою права та не передбачає права вибору платнику орендної плати за землю, а саме даною нормою передбачено, що розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою для інших категорій земель - (в т.ч. земель призначених для комерційного використання) трикратного розміру земельного податку, що встановлюється цим розділом.

Відповідно до п. 289.1 ст. 289 Податкового кодексу України для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.

Отже розмір орендної плати для земель іншого (відмінного від с/г призначення) має складати 3 % від нормативної грошової оцінки за земельні ділянки на відповідний рік.

Разом з тим вимогами п. 286.5 Податкового кодексу України, нарахування фізичним особам сум податку проводиться органами державної податкової служби, які видають платникові до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку визначеному статтею 58 цього Кодексу.

Згідно з підпунктом 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України - контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов'язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

У разі переходу права власності на земельну ділянку від одного власника до іншого протягом календарного року податок сплачується попереднім власником за період з 1 січня цього року до початку того місяця, в якому він втратив право власності на зазначену земельну ділянку, а новим власником - починаючи з місяця, в якому у нового власника виникло право власності.

Відповідно до п. 289.1 ст. 289 Податкового кодексу України, для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних

відносин, здійснює управління у сфері оцінки земель та земельних ділянок.

Пунктом 289.3 ст. 289 Податкового кодексу України визначено, що центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації не пізніше 15 січня поточного року забезпечують інформування центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, і власників землі та землекористувачів про щорічну індексацію нормативної грошової оцінки земель.

Нормативна оцінка землі, що орендується позивачем згідно наявного у матеріалах справи витягу з технічної документації станом на 01.01.2015р. складає 4 676 818, 05 грн.

При цьому згідно інформації Центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин коефіцієнт індексації землі у 2016 році за 2015 рік складає 1,433, у 2017 році за 2016 рік складає 1,06грн.

Таким чином нормативна грошова оцінка земельної ділянки, що орендується ОСОБА_2 з урахуванням коефіцієнтів індексації 2015 та 2016 років складає 7 103 993,08 = (4676 818,05грн. х 1,433х 1,06).

Враховуючи умови договору (п.9) укладеного позивачем з Карлівською міською радою Полтавської області від 20.08.2008р. ОСОБА_2 повинен сплачувати орендну плату у розмірі 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки за рік оренди, що відповідно складає на 2017 рік 213 119, 79 грн. (7 103 993, 079 грн. х 3%), де 7 103 993, 079 - нормативно-грошова оцінка на 2017 рік з урахуванням коефіцієнтів індексації за 2015 та 2016 роки.

У зв'язку з чим Позивачу відповідно до п. 286.5 ст. 286 Податкового кодексу України було нараховано орендну плату згідно договору оренди земельної ділянки в сумі 213 119,79 грн. відповідно до умов договору за використання 2,6500 га землі, у зв'язку з чим Головним управлінням ДФС у Полтавській області було сформовано податкове повідомлення-рішення №8261857-13 від 19.06.2017р., яке направлено та вручено позивачу 07.07.2017р.

Отже, стосовно нарахування позивачу зобов'язання з орендної плати у розмірі 213 119,79 грн. варто зазначити, що дане зобов'язання нараховане ОСОБА_2 на підставі договору оренди землі від 20.08.2008р. за використання 2,6500 га орендованої земельної ділянки за 2017 рік.

Відповідно до вимог п.286.5 ст. 286 Податкового кодексу України - відповідальним за нарахування зобов'язань з орендної плати за землю громадянам є податковий орган (контролюючий орган), у зв'язку з чим нарахування даного зобов'язання здійснено відповідачем 2 у відповідності до вимог п. 288.1 ст. 288 Податкового кодексу України на підставі укладеного позивачем із Карлівською міською радою договору оренди.

Таким чином, надаючи оцінку оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням, суд зазначає, згідно частини 2 статті 6 та частини 2 статті 19 Конституції України - органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, безсторонньо, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення неупереджено, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Отже, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов'язок доказування в спорі покладається на відповідача орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Закріплений у ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 2 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України - суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Суд вважає, що відповідачами надано достатні докази, які свідчать про те, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийнято в межах повноважень податкових органів та у спосіб, що передбачений Конституцією та Законами України, обґрунтовано та правомірно. В той же час, позивач не довів обставин в обґрунтування заявлених позовних вимог, у зв'язку з чим, суд дійшов висновку про відсутність підстав для їх задоволення.

За наведених обставин суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Підстави для вирішення питання про розподілу судових витрат у відповідності до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України - у суду відсутні.

Керуючись ст.ст. 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 (зазначене позивачем у позовній заяві місце проживання/перебування: АДРЕСА_2 РНОКПП НОМЕР_2) до Карлівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області (місцезнаходження: 39500, Полтавська область, м.Карлівка, вул. Леніна, 97; ), Головного управління ДФС у Полтавській області (місцезнаходження: 46000, Полтавська область, м.Полтава, вул. Європейська, 4; ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - відмовити повністю.

Копію рішення суду направити учасникам справи.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Р.А. Барановський