Справа № 640/2125/19
Суддя: Погрібніченко І.М.
Дата ухвалення: 2019-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

15 лютого 2019 року № 640/2125/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Погрібніченка І.М. при секретарі судового засідання Білоус А.С. розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу
за позовомОСОБА_1
до третя особа:Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Корольова Михайла Андрійовича ПАТ КБ «Приватбанк»
про визнання незаконною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 26.12.2018 року № 57970806,
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

07 лютого 2019 року до Окружного адміністративного суду міста Києва звернулась ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1, позивач) з позовом до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Корольова Михайла Андрійовича (далі - приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Корольов М.А., приватний виконавець, відповідач), третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «Приватбанк» (далі - ПАТ КБ «Приватбанк», третя особа) про визнання незаконною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 26.12.2018 року № 57970806.

Позивач наголошує на тому, що відповідачем не перевірено виконавчий документ на предмет відповідності вимогам Закону. Зокрема, приватний виконавець не звернув увагу на те, що його видано з порушенням приписів ст. 88 Закону України «Про нотаріат», оскільки право вимоги не було безспірним та стягнення повинно було бути проведено за період, що перевищував 3 роки.

Окрім цього, в порушення вимог чинного законодавства оскаржуване рішення не містить інформації про виконавчий округ, в якому здійснює свою діяльність приватний виконавець, а виконавчий напис та винесена на його підставі постанова, містять розбіжності щодо адреси стягувача та неточності щодо власників квартири, зазначеній в ній.

Відтак, позивач вважає, що приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Корольов М.А. 26 грудня 2018 року незаконно виніс постанову про відкриття виконавчого провадження № 57970806, отже ОСОБА_1 просить вказану вище постанову скасувати.

Ухвалою суду від 08.02.2019 року за вказаною позовною заявою було відкрито спрощене позовне провадження та призначено судове засідання на 14.02.2019 року.

Сторони адміністративної справи та третя особа в судове засідання не прибули, у зв'язку із чим суд дійшов до переконання про можливість розгляду справи в письмовому провадженні на підставі ч. 9 ст. 205 кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідач 13.02.019 року через канцелярію суду подав копії матеріалів виконавчого провадження № 57970806.

Третя особа письмових пояснень з приводу позовної заяви до суду не надала.

Розглянувши наявні документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

03 вересня 2018 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. вчинено виконавчий напис № 1236, яким запропоновано звернути стягнення на нерухоме майно - квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, що належить на праві власності ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які є майновими поручителями ОСОБА_1 за її кредитними зобов'язаннями за кредитним договором № 172КМ_В, укладеним між ними та ЗАТ КБ «ПриватБанк» 24.01.2008 року.

Зазначене нерухоме майно на підставі договору іпотеки, посвідченого 24.01.2008 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лисенком О.О. за реєстровим № 612, передане в іпотеку Акціонерному товариству Комерційний банк «Приватбанк» .

За рахунок коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна, запропоновано задовольнити вимоги АТ КБ «Приватбанк», шляхом перерахування коштів на рахунок № НОМЕР_2 в АТ КБ «Приватбанк» у розмірі:

- Заборгованість за кредитом - 446 101,70 гривень,

- Заборгованість за відсотками - 1 518 140,74 гривень,

- Комісія - 15 518,10 гривень,

- Пеня - 1 398 132,24 гривні,

- Штраф - 168 894,64 гривні,

Що загалом становить 3 546 787 (три мільйони п'ятсот сорок шість тисяч сімсот вісімдесят сім) гривень 42 копійки.

26 грудня 2018 року за заявою ПАТ КБ «Приватбанк» Приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Корольовим М.А. було відкрито виконавче провадження № 57970806 з виконання зазначеного виконавчого напису № 1236 від 03.09.2018 року.

Незгода з вказаним вище рішенням щодо відкриття виконавчого провадження № 57970806 обумовила позивача звернутися до суду з даним адміністративним позовом.

Оцінивши за правилами статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення позивача та представника третьої особи, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини суд зазначає таке.

Спірні правовідносини врегульовано нормами Конституції України, Закону України "Про нотаріат" від 02 вересня 1993 року № 3425-XII (далі - Закон № 3425-XII), Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" від 02 червня 2016 року № 1403-VIII (далі - Закон № 1403-VIII), Закону України "Про виконавче провадження" від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII), Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за № 489/20802 (далі - Інструкція № 512/5) та ін.

Згідно зі статтею 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону № 1403-VIII примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України "Про виконавче провадження" випадках - на приватних виконавців.

Згідно ч. 1 ст. 3 Закону № 1403-VIII завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом.

Частина 1 статті 1 Закону № 1404-VIII визначає, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до приписів п. 3 ч. 1 ст. 3 Закону № 1404-VIII підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, як виконавчі написи нотаріуса.

Згідно ч. 1 ст. 4 Закону № 1404-VIII у виконавчому документі зазначаються: назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім'я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім'я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); строк пред'явлення рішення до виконання.

У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв'язку та адреси електронної пошти.

Частина 3 ст. 4 Закону № 1404-VIII встановлює, що виконавчий документ підписується уповноваженою посадовою особою із зазначенням її прізвища та ініціалів і скріплюється печаткою. Скріплення виконавчого документа печаткою із зображенням Державного Герба України є обов'язковим, якщо орган (посадова особа), який видав виконавчий документ, згідно із законом зобов'язаний мати таку печатку.

За приписами п. 6 ч. 4 ст. 4 Закону № 1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред'явлення, якщо виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону.

Згідно п. 3 ч. 2 ст. 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов'язаний розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання.

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до ч. 5 ст. 26 Закону № 1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов'язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Матеріалами справи підтверджено, що виконавче провадження № 57970806 відкрито за заявою стягувача - ПАТ КБ «Приватбанк» на підставі виконавчого напису № 1236 від 03.09.2018 року, вчиненого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М.

Як вбачається з наявної в матеріалах справи копії виконавчого напису, він містить в собі всі необхідні реквізити, визначені ч. 1 ст. 4 Закону № 1404-VIII. А відтак, у приватного виконавця були відсутні підстави для повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п. 6 ч. 4 ст. 4 Закону № 1404-VIII.

У той же час, позивач посилається на невідповідність виконавчого напису приписам Закону України «Про нотаріат» № 3425-XII.

З цього приводу суд зазначає таке.

Норми Закону № 3425-XII у ст. ст. 87-89, 90 передбачають стягнення грошових сум або витребування майна за виконавчим написом, умови вчинення виконавчих написів, зміст виконавчого напису, порядок стягнення за виконавчим написом.

Суд констатує, що вказаний вище виконавчий напис, як вірно зазначає позивач, містить посилання на строк, за який проводиться стягнення (що складає понад 10 років), а також інші розбіжності та неточності.

Втім, згідно приписів статті 50 Закону № 3425-XII, позивач має право оскаржити такий виконавчий напис до суду.

У той же час, порушення приписів вказаного закону не утворює підстав повернення виконавчого документу стягувачу за п. 6 ч. 4 ст. 4 Закону № 1404-VIII.

Окрім цього, в наданих суду копії матеріалів виконавчого провадження № 57970806 відсутні будь-які відомості та судові рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки на які посилається позивач. Не були надані такі рішення і під час розгляду даної адміністративної справи, як і жодні рішення про скасування виконавчого напису нотаріусу, прийняті судом до відкриття виконавчого провадження.

У той же час, зазначені позивачем неточності та недоліки оскаржуваної постанови не перешкоджають примусовому виконанню виконавчого напису та не впливають на правомірність рішення, прийнятого приватним виконавцем.

Таким чином, приймаючи до уваги викладене вище, суд приходить до переконання про відповідність оскаржуваної постанови приписам Закону № 1404-VIII та правомірність дій приватного виконавця з приводу відкриття виконавчого провадження.

Аналізуючи зазначені вище норми та приписи ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд приходить до висновку, що відповідач, отримавши виконавчий напис та відкривши виконавче провадження з його виконання діяв: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на викладене суд вважає, що відповідач при винесенні оскаржуваної постанови про відкриття виконавчого провадження дотримався приписів Закону № 1404-VIII та ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а відтак дана постанова є правомірною та скасованою бути не може.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Під час розгляду справи доводи позивача були спростовані, натомість відповідач підтвердив правомірність оскаржуваного рішення, у зв'язку з чим підстави для задоволення адміністративного позову відсутні.

Беручи до уваги положення статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України та враховуючи відмову позивачу у задоволенні позовних вимог, відшкодування судового збору останньому не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 8, 9, 77, 243 - 246, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (ІПН: НОМЕР_1, АДРЕСА_3) відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 КАС України протягом 10 днів з дня його проголошення.

Відповідно до п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» КАС України в редакції Закону № 2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя І.М. Погрібніченко