Справа № 2340/4730/18
Суддя: А.В. Руденко
Дата ухвалення: 2019-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2019 року справа № 2340/4730/18

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Руденко А.В., розглянувши у письмовому провадженні в спрощеному позовному провадженні без виклику сторін в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Черкаській області про визнання протиправним та скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до Головного управління Державної фіскальної служби у Черкаській області, в якій просить визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-1649-54 від 08.11.2018.

Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що з 06.04.2018 взятий на облік як платник податків, відомості щодо якого не підлягають включенню до Єдиного державного реєстру, та зобовязаний сплачувати єдиний внесок на загальнообовязкове державне соціальне страхування. Позивач сплатив єдиний внесок на загальнообовязкове державне соціальне страхування 10.07.2018 за період з квітня по червень 2018 року в розмірі 2457 грн. 18 коп. та 09.10.2018 за період з липня по вересень 2018 року в розмірі 2457 грн. 18 коп.

Відповідач направив позивачу вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 08.11.2018 №Ф-1649-54, згідно якої на підставі ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» позивачу нарахував борг у сумі 4914,36 грн. у звязку з тим, що позивач сплатив єдиний внесок на інший бюджетний рахунок. Позивач не погоджується з вимогою про сплату боргу, оскільки кошти були списані з рахунку позивача у визначений абз. 3 ч. 8 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» строк, та зараховані до Державного бюджету України на єдиний казначейський рахунок. Помилка в частині зазначення іншого бюджетного рахунку зі сплати єдиного внеску за умови фактичної сплати суми податку та її надходження до бюджету не є підставою для застосування штрафних (фінансових) санкцій. Аналогічні висновки вказані в постанові Верховного Суду України від 16.06.2015 у справі №21-377а15. З вказаних підстав позивач вважає оскаржувану вимогу протиправною, та такою що порушує його права.

Відповідач проти позову заперечив. 29.12.2018 надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позивачем не було сплачено своєчасно суму єдиного внеску, оскільки у платіжному дорученні вказаний невірний бюджетний рахунок. Якщо платник неправильно заповнив реквізити платіжних документів та підписав їх або спрямував кошти на неправильний код бюджетної класифікації (тобто не на код, за яким повинні бути погашені податкові зобовязання), то кошти на відповідний рахунок не надійдуть, а отже сума зобовязання платника не буде погашена. Щодо посилань позивач на судову практику зазначив, що вона стосується податків, а не єдиного соціального внеску, тому не повязана із спірними правовідносинами. З вказаних підстав просив у задоволенні позову відмовити.

03.01.2019 позивач подав відповідь на відзив на позову заяву, в якій зазначив доводи, аналогічні викладеним у позовній заяві.

14.01.2019 відповідач подав заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначив, що 03.01.2019 відбулося перерахування коштів з одного бюджетного рахунку на інший. У звязку з тим, що оскаржувана вимога станом на дату розгляду справи відкликана, просив суд відмовити у задоволенні позову.

16.01.2019 позивач надав пояснення, в яких зазначив, що грошові зобовязання, визначені в оскаржуваній вимозі, є неузгодженими до дня набрання судом рішенням законної сили; відкликання податкового повідомлення-рішення чи податкової вимоги не є перешкодою для їх скасування, оскільки не відновлює становище позивача, яке існувало до моменту прийняття такого рішення.

Ухвалою суду від 05.12.2018 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження та ухвалено розпочати розгляд справи по суті з 04.01.2019 без виклику учасників справи.

Дослідивши письмові докази, які містяться у справі, суд встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) перебуває на обліку в Золотоніській обєднаній державній податковій інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Черкаській області як платник податків, відомості щодо якого не підлягають включенню до Єдиного державного реєстру, що підтверджується довідкою №001 від 06.04.2018.

Згідно дубліката квитанції №0.0..1 від 10.07.2018 позивач сплатив кошти у сумі 2457 грн. 18 коп., в призначенні платежу зазначив «Єдиний внесок за квітень-червень 2018».

Згідно дубліката квитанції №0.0..1 від 09.10.2018 позивач сплатив грошові кошти у сумі 2457 грн. 18 коп., в призначенні платежу зазначив «ЄСВ для ФОП. У т.ч. спрощена система оподаткування.».

08.11.2018 відповідач сформував та направив позивачу вимогу №Ф-1649-54 про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску у сумі 4914 грн. 36 коп., яка була отримана позивачем 20.11.2018.

22.11.2018 позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій зазначив, що сплатив єдиний соціальний внесок за період з квітня по вересень 2018 року на загальну суму 4914 грн. 36 коп. В заяві вказав, що дані кошти сплатив помилкового на рахунок державної податкової інспекції за місцем здійснення діяльності. Зважаючи на викладене, просив перерахувати кошти у сумі 4914 грн. 36 коп., які були помилково сплачені як єдиний соціальний внесок на необхідний рахунок, а саме: отримувач коштів Золотоніська ОДПІ (Драбівське відділення), код отримувача 39494512, рахунок отримувача 2310, банк отримувача Головне управління Державної казначейської служби України у Черкаській області, МФО 854018, символ рахунку 204. До заяви додав копії квитанцій №0.0..1 від 10.07.2018 та №0.0..1 від 09.10.2018.

Згідно інтегрованої картки позивача станом на 31.12.2018 обліковувалась недоїмка на загальну суму 4914 грн. 36 коп. 03.01.2019 зараховано 4914,36 грн. як перерахування коштів з одного бюджетного рахунку на інший за платіжним дорученням №7 від 03.01.2019. Станом на 03.01.2019 заборгованість відсутня.

Вважаючи оскаржувану податкову вимогу протиправною позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд виходить з наступного.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов?язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов?язкове державне соціальне страхування від 08.07.10 №2464-VI (далі - Закон №2464).

Відповідно до статті 1 Закону №2464, єдиний внесок на загальнообов?язкове державне соціальне страхування це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов?язкового державного соціального страхування в обов?язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов?язкового державного соціального страхування.

Згідно пункту 5 частини 1 статті 4 Закону №2464 платниками єдиного внеску є особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Судом встановлено, що згідно довідки №001 від 06.04.2018 позивач перебуває на обліку в Золотоніській обєднаній державній податковій інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Черкаській області як особа, яка здійснює незалежну професійну діяльність.

Відтак, позивач є платником єдиного внеску.

Згідно пункту 1 частини 2 статті 6 Закону №2464 платник єдиного внеску зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Згідно абзацу 3 частини 8 статті 9 Закону №2464 платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5 1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Згідно частини 5 статті 9 Закону №2464 сплата єдиного внеску здійснюється у національній валюті шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, для його зарахування.

Таким чином, вказана норма Закону №2464 містить припис про сплату єдиного внеску не інакше як на рахунок органу доходів і зборів, відкритий для його зарахування.

Судом встановлено, що позивач маючи намір сплатити єдиний соціальний внесок за період з квітня по вересень 2018 року на загальну суму 4914 грн. 36 коп., згідно квитанцій №0.0..1 від 10.07.2018 та №0.0..1 від 09.10.2018, помилково перерахував вказані кошти на рахунок державної податкової інспекції за місцем здійснення діяльності, замість належного рахунку для сплати єдиного соціального внеску.

Таким чином, позивач обовязок щодо сплати єдиного соціального внеску за період з квітня по вересень 2018 року не виконав.

Згідно частини 4 статті 25 Закону №2464 орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Відповідач встановивши недоїмку зі сплати позивачем єдиного внеску сформував та направив позивачу вимогу №Ф-1649-54 про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску у сумі 4914 грн. 36 коп.

Враховуючи викладене, відповідач діяв відповідно до Закону №2464.

Під час розгляду справи судом встановлено, що у звязку з із поданням позивачем заяви від 22.11.2018 про перерахування коштів у сумі 4914 грн. 36 коп. з рахунку на який вказані кошти були помилково сплачені, на рахунок, належний для сплати єдиного внеску, відповідач здійснив таке перерахування 03.01.2019. Вказана обставина підтверджується наданою відповідачем інтегрованою карткою позивача.

Відповідно до положень підпункту 60.1.1 пункту 60.1 статті 60 Податкового кодексу України податкова вимога вважається відкликаною, якщо сума податкового боргу самостійно погашається платником податків або органом стягнення.

Оскільки сума недоїмки зі сплати єдиного внеску погашена, оскаржувана вимога №Ф-1649-54 від 08.11.2018 є відкликаною.

Таким чином, предмет спору у справі відсутній, відтак позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Згідно частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У звязку з відмовою у задоволенні позову розподіл судових витрат відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства не здійснюється.

Керуючись статтями 6, 9, 14, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (вул. Ватутіна, 10, смт. Драбів, Черкаська область, 19800, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) до Головного управління Державної фіскальної служби у Черкаській області (вул. Хрещатик, 235, м. Черкаси, 18001, ) відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя А.В. Руденко