Справа № 815/875/18
Суддя: Кравченко К.В.
Дата ухвалення: 2019-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 лютого 2019 р.м.ОдесаСправа № 815/875/18

Пятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді ОСОБА_1,
судді ОСОБА_2,
судді ОСОБА_3

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Котовський винзавод» на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 травня 2018 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Котовський винзавод» до Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області про визнання протиправними та скасування наказів,-

В С Т А Н О В И В:

В лютому 2018 року ТОВ «Котовський винзавод» (надалі позивач) звернулось до суду з позовом до ГУ ДФС в Одеській області (надалі відповідач, ДФС), в якому (з врахуванням уточнень позовної заяви) просило:

- визнати протиправним та скасувати наказ начальника ДФС від 12.02.2018 року №877 про проведення фактичної перевірки ТОВ «Котовський винзавод»;

- визнати протиправним та скасувати наказ начальника ДФС від 21.02.2018 року №1320 про продовження проведення фактичної перевірки ТОВ «Котовський винзавод».

В обґрунтування позовних вимог було зазначено, що незважаючи на те, що у позивача на час проведення фактичної перевірки були відсутні документи, які були предметом перевірки (у зв'язку із їх втратою), контролюючим органом не було надано часу для їх відновлення та прийнято спірний наказ про проведення фактичної перевірки. Також у вказаному наказі не було зазначено конкретної підстави для проведення фактичної перевірки та взагалі не зазначено, яку саме інформацію отримало ДФС, яка сталі підставою для прийняття спірних постанов.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 21.05.2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, прийняти по справі нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 12.02.2018 року начальник ДФС ОСОБА_4 прийняв наказ №877 «Про проведення фактичної перевірки ТОВ «Котовський винзавод» () з метою здійснення контролю дотримання вимог діючого законодавства у сфері виробництва та обігу підакцизних товарів, порядком здійснення готівкових розрахунків, ведення касових операцій, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами), ведення обліку товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, наявності, ліцензій, свідоцтв, яким зобов'язано провести з 12.02.2018 року фактичну перевірку ТОВ «Котовський винзавод», податкова адреса: Одеська обл., м. Подільськ, вул. Соборна, 220, тривалістю 10 діб, перевіряємий період з 16.12.2018 року - по дату закінчення фактичної перевірки.

В цей же день, тобто 12.02.2018 року ДФС направлено позивачу адресу лист «Про надання документів та відбір проб», в якому вказало про необхідність надання позивачем для перевірки певного переліку документів, які стосуються обігу підакцизних товарів, віноматеріалів та винопродукції.

ТОВ «Котовський винзавод» листом від 21.02.2018 року вих.№21/02-3 повідомлено ДФС про необхідність продовження строку перевірки ще на 5 днів, у зв'язку з великою кількістю документів, які потрібно для надання.

Наказом №1320 від 21.02.2018 року продовжено проведення фактичної перевірки ТОВ «Котовський винзавод» на 5 діб.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що спірні накази є правомірними та були прийнятті на підставі діючого законодавства.

При вирішенні даного спору, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до п.75.1.3 п.75.1 ст.75 ПК України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об'єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Підстави та порядок проведення фактичної перевірки визначені у ст. 80 ПК України.

Так, цією статтею передбачено наступне.

Фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи) (п.80.1).

Пунктом 80.2 цієї статті встановлено, що фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції, під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав:

- у разі коли за результатами перевірок інших платників податків виявлено факти, які свідчать про можливі порушення платником податків законодавства щодо виробництва та обігу підакцизних товарів, здійснення платником податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, та виникає необхідність перевірки таких фактів (п.80.2.1);

- у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій, та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів (п.80.2.2.);

- письмового звернення покупця (споживача), оформленого відповідно до закону, про порушення платником податків установленого порядку проведення розрахункових операцій, касових операцій, патентування або ліцензування (п.80.2.3);

- неподання суб'єктом господарювання в установлений законом строк обов'язкової звітності про використання реєстраторів розрахункових операцій, розрахункових книжок та книг обліку розрахункових операцій, подання їх із нульовими показниками (п.80.2.4);

- у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального (п.80.2.5);

- у разі виявлення за результатами попередньої перевірки порушення законодавства з питань, визначених у пункті 75.1.3 (п.80.2.6);

- у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про використання праці найманих осіб без належного оформлення трудових відносин та виплати роботодавцями доходів у вигляді заробітної плати без сплати податків до бюджету, а також здійснення фізичною особою підприємницької діяльності без державної реєстрації (п.80.2.7) .

Фактична перевірка, що здійснюється за наявності обставини, визначеної у пункті 80.2.6, може бути проведена для контролю щодо припинення порушення законодавства з питань, визначених у пункті 75.1.3, одноразово протягом 12 місяців з дати складання акта за результатами попередньої перевірки (п.80.3).

Перед початком фактичної перевірки, з питань дотримання порядку здійснення розрахункових операцій та ведення касових операцій, посадовими особами контролюючих органів на підставі підпункту 20.1.10 пункту 20.1 статті 20 цього Кодексу може бути проведена контрольна розрахункова операція (п.80.3).

Зі змісту спірного наказу слідує, що фактична перевірка позивача проводиться з метою здійснення контролю дотримання вимог діючого законодавства у сфері виробництва та обігу підакцизних товарів, порядком здійснення готівкових розрахунків, ведення касових операцій, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами), ведення обліку товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, наявності, ліцензій, свідоцтв.

Наведена у спірному наказі мета проведення фактичної перевірки позивача узгоджується з положеннями підпункту 75.1.3 п.75.1 ст.75 ПК України, в якому визначені цілі такого виду перевірок.

В пункті 81.1 ст.81 ПК України викладені вимоги до наказу на проведення перевірки, відповідно до яких в наказі обовязково зазначаються наступні відомості: дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися.

Апелянт стверджує про невідповідність спірного наказу цим вимогам, оскільки, на його думку, в ньому не зазначені підстави для її проведення, які передбачені у п.80.2 ст.80 ПК України.

Відповідач заперечує проти цього, зазначаючи, що в спірному наказі є посилання на підпункт 80.2.5 п.80.2 ст.80 ПК України, як на підставу для проведення фактичної перевірки, яким передбачено два випадки проведення фактичної перевірки. Першим випадком ДФС вважає отримання інформації про порушення законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а другий випадок це здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального. Саме другим випадком відповідач обґрунтовує наявність передбаченої пп.80.2.5 п. 80.2 ст.80 ПК України підстави для проведення фактичної перевірки позивача.

Суд першої інстанції, обґрунтовуючи існування зазначених у пп.80.2.5 п.80.2 ст.80 ПК України підстав для проведення фактичної перевірки позивача, виклав в повному обсязі зміст доповідної записки начальника управління контролю за обігом та оподаткуванням підакцизних товарів ДФС від 01.02.2018 року (а.с.33-34), яка долучена відповідачем до відзиву на позовну заяву в якості підтвердження існування підстав для проведення фактичної перевірки позивача.

Однак в цій доповідній записці, як і в спірному наказі, не вказано, яка інформація була отримана відповідачем щодо порушень з боку позивача, коли та ким така інформація надана, а також відповідачем не надано взагалі жодного доказу отримання такої інформації/звернення.

Колегія суддів зазначає, що передбачені у пп.80.2.5 п.80.2 ст.80 ПК України підстави для проведення фактичної перевірки повязані виключно із фактом отримання конкретної інформації про порушення субєктом господарювання вимог законодавства в сфері виробництва та/або обігу підакцизних товарів.

Посилання апелянта на те, що згідно пп.80.2.5 п.80.2 ст.80 ПК України достатньою самостійною підставою для проведення фактичної перевірки є здійснення відповідачем функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу підакцизних товарів, колегія суддів вважає помилковими, оскільки таке тлумачення цієї норми повністю нівелює необхідність існування інших передбачених у п.80.2 ст.80 ПК України підстав для проведення фактичних перевірок дотримання вимог законодавства в цій сфері, адже такими функціями контролюючий орган наділений законодавчо на постійній основі.

Виходячи з викладеного, колегія суддів погоджується з доводами апелянта про відсутність у спірному наказі від 12.02.2018 року №877 визначених у п.80.2 ст.80 ПК України підстав для проведення фактичних перевірок.

Оцінюючи доводи апелянта про неможливість проведення фактичної перевірки внаслідок факту втрати позивачем документів, необхідних для проведення такої перевірки, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до п.44.1 ст.44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, визначених абзацом першим цього пункту.

Згідно з п.44.3 ст.44 ПК України платники податків зобов'язані забезпечити зберігання документів, визначених у п.44.1 цієї статті, а також документів, пов'язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складання якої використовуються зазначені документи, а в разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.

У разі ліквідації платника податків документи, визначені у п.44.1 ст.44 Податкового кодексу, за період діяльності платника податків не менш як 1095 днів, що передували даті ліквідації платника, в установленому законодавством порядку передаються до архіву.

Відповідно до п.44.5 ст.44 ПК України в разі втрати, пошкодження чи дострокового знищення документів, зазначених у пунктах 44.1 і 44.3 ст.44 цього Кодексу, платник податків зобов'язаний у п'ятиденний строк з дня такої події письмово повідомити орган державної податкової служби за місцем обліку в порядку, встановленому Податковим кодексом для подання податкової звітності, та митний орган, яким було здійснено митне оформлення відповідної митної декларації.

Платник податків зобов'язаний відновити втрачені документи протягом 90 календарних днів з дня, що настає за днем надходження повідомлення до органу державної податкової служби, митного органу.

У разі неможливості проведення перевірки платника податків у випадках, передбачених цим підпунктом, терміни проведення таких перевірок переносяться до дати відновлення та подання документів до перевірки в межах визначених цим підпунктом строків.

Відповідно до п.44.6 ст.44 ПК України у разі, якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому п.44.7 цієї статті, платник податків не подає посадовим особам органу державної податкової служби, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого неподання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником у податковій звітності, вважається, що такі документи були у нього відсутні на час складання такої звітності.

Як слідує з матеріалів справи, позивач листом від 01.02.2018 року №01/02-1 повідомив ГУ ДФС в Одеській області про втрату документів, повязаних з його фінансово-господарською діяльністю за період з 2001 року по 31.01.2018 року (а.с.9), і про цей факт позивач 31.01.2018 року повідомив органи поліції, що підтверджується відповідною інформацією Приморського відділу поліції ГУНП в Одеській області від 01.02.2018 року (а.с.10).

Відхиляючи посилання позивача на факт втрати ним документів, повязаних з його фінансово-господарською діяльністю, як на підставу для відкладення проведення фактичної перевірки на термін, необхідний для відновлення таких документів, суд першої інстанції зазначив, що позивач знаходиться на обліку ДПІ у Приморському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області з 07.06.2001 року, однак про втрату документів повідомив ГУ ДФС в Одеській області листом, що вказує про невиконання позивачем вимог про необхідність повідомлення у п'ятиденний строк з дня витрати документів письмово орган державної податкової служби за місцем обліку.

Також суд першої інстанції зазначив, про відсутність доказів створення на підприємстві позивача комісії для встановлення переліку відсутніх документів та розслідування причин їх пропажі або знищення, а також вказав що позивач не оскаржує дії співробітників ГУ ДФС в Одеській області щодо проведення фактичної перевірки позивача.

Колегія суддів з такими доводами суду першої інстанції не може погодитися, оскільки передбачений пунктом 44.5 ст.44 ПК України перенос проведення перевірки пов'язаний виклично з неможливістю проведення перевірки внаслідок втрати пошкодження чи знищення документів, необхідних для проведення перевірки.

А неможливість проведення фактичної перевірки позивача наслідок втрати ним документів, повязаних з його фінансово-господарською діяльністю за період з 2001 року по 31.01.2018 року, прямо вбачається, як з тексту спірного наказу, в якому викладена мета перевірки, так і з листа ДФС в адрес позивача від 12.02.2018 року «Про надання документів та відбір проб», в якому вказано про необхідність надання для перевірки документів, які стосуються обігу підакцизних товарів, віноматеріалів та вино продукції (а.с.13-14).

Посилання суду першої інстанції на те, що позивач знаходиться на обліку в ДПІ у Приморському районі м. Одеси, а про втрату документів позивач повідомив ГУ ДФС в Одеській області, колегія суддів відхиляє, оскільки спірний наказ на проведення перевірки та запит про надання документів від 12.02.2018 року були видані саме Головним управлінням ДФС в Одеській області, якому з 01.02.2018 року було достеменно відомо про втрату позивачем документів, які є необхідними для проведення перевірки, яка призначена спірним наказом.

За таких обставин, на час винесення спірного наказу про проведення фактичної перевірки вже існували обєктивні причини, які в силу приписів пункту 44.5 ст.44 ПК України викликали необхідність перенесення дати проведення фактичної перевірки позивача в сфері у сфері виробництва та обігу підакцизних товарів.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень суди перевіряють чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Колегія суддів вважає, що, спірний наказ начальника ДФС від 12.02.2018 року №877 про проведення фактичної перевірки ТОВ «Котовський винзавод» визначеним у ч.2 ст.2 КАС України критеріям для оцінки рішення субєкта владних повноважень не відповідає, оскільки прийнятий не у спосіб, передбачений Податковим кодексом України, внаслідок не зазначення в ньому підстав для проведення такої перевірки, а також без з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, оскільки відповідачем залишена поза увагою така підстава для перенесення термінів такої перевірки, яка передбачена в пункті 44.5 ст.44 ПК України.

З огляду на викидане, спірний наказ про проведення фактичної перевірки від 12.02.2018 року, а також і наступний наказ від 21.02.2018 року №1320 про продовження терміну цієї перевірки підлягають скасуванню, як такі, що не узгоджуються з приписами законодавства та порушують законні права та інтереси позивача.

Підсумовуючи все вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню внаслідок невірного застосування норм матеріального права.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Керуючись ст.311, ст.315, ст.317, ст.321, ст.322, ст.325, ст.329 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Котовський винзавод» - задовольнити.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 травня 2018 року скасувати.

Прийняти по справі нову постанову, якою позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Котовський винзавод» задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області від 12 лютого 2018 року №877 «Про проведення фактичної перевірки ТОВ «Котовський винзавод»;

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області від 21 лютого 2018 року №1320 «Про продовження проведення фактичної перевірки ТОВ «Котовський винзавод»».

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя ОСОБА_1
Судді ОСОБА_2 ОСОБА_3