Справа № 521/13250/18
Суддя: Мирончук Н. В.
Дата ухвалення: 2019-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/521/12/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2019 року м. Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді: Мирончук Н.В.,

при секретарі судового засідання: Власової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали адміністративної справи за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Одеської митниці ДФС України про скасування постанови про порушення митних правил № 1691/50000/17 від 23.04.2018р. та закриття провадження у справі,-

ВСТАНОВИВ:

До Малиновського районного суду м. Одеси звернувся з адміністративним позовом ОСОБА_2 до Одеської митниці ДФС України, в якому просив скасувати постанову у справі про порушення митних правил № 1691/50000/17 від 23.04.2018 р. про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 485 МК України та закрити справу про адміністративне правопорушення.

Свої вимоги позивач обгрунтував наступним.

Він, ОСОБА_2 та його представник не були присутні під час винесення даної постанови, оригінал якої він не отримував, копію| постанови у справі про порушення митних правил № 1691/50000/17 від 23 квітня 2018року, представник позивача отримав поштою 30.07.2018 року.

Посилаючись на паспорт громадянина Болгарії та Посвідчення особи №644315358, видане МВС Софія 06.08.2012 року, позивач вказує, що він є громадянином Болгарії та що 27.10.2017 р. при перетині державного кордону на автомобілі, марки «БМВ Х5» д/н НОМЕР_1, країна реєстрації Болгарія, кузов № НОМЕР_2 , по смузі руху «зелений коридор» та проходженні митних формальностей, зазначений паспорт був ним пред'явлений співробітникам митниці.

Позивач вказує, що вказаний транспортний засіб, яким він керував на час перетину кордону, належить Товариству з обмеженою відповідальністю «ВИНО І ПЛОДОВЕ БЕСАРАБІЯ», яке зареєстроване на території Болгарії, засновником та директором якого також є він - ОСОБА_2

Позивач вказує, що ним при перетині державного кордону на автомобілі, марки «БМВ Х5», д/н НОМЕР_3, неодноразово здійснювався перетин державного кордону на зазначеному автомобілі, в режимі тимчасового ввезення до 09.09.2018 року, а саме: 18.04.2017 р.(в'їзд) - 12.05.2017 р. (виїзд); 13.05.2017 р. (в'їзд)-26.07.2017р. (виїзд); 29.07.2017р. (в'їзд) - 06.09.2017р. (виїзд).

На думку позивача, здійснивши пропуск на територію України транспортного засобу позивача у такому режимі і без сплати митних платежів, протягом 2017 року, митний орган фактично погоджувався із такими умовами ввезення ним автомобіля, марки «БМВ Х5» д/н НОМЕР_1, країна реєстрації Болгарія.

У Постанові Одеської митниці ДФС від 23.04.2018 року у справі про порушення митних правил № 1691/50000/17 вказано, що ОСОБА_2 09.09.2017р. вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 485 МК України, при переміщенні на митну територію України транспортного засобу, марки «БМВ Х5» д/н НОМЕР_1, країна реєстрації Болгарія.

На думку позивача, оскільки Одеська митниця ДФС зазначає, що днем вчинення правопорушення є 09.09.2017 року і в запиті до експерта Одеська Митниця ДФС просить надати довідку про вартість транспортного засобу в країні реєстрації, станом на 09.09.2017 р., а постанову у справі про порушення митних правил № 1691/50000/17 Одеська митниця ДФС винесла 23 квітня 2018 р., то, на думку позивача, він притягнутий до адміністративної відповідальності поза межами строку притягнення до адміністративної відповідальності.

Тобто, позивач мотивує свій позов тим, що в його діях відсутній склад порушення митних правил, визначених ст. 485 МК України; він притягнутий до адміністративної відповідальності поза межами строку притягнення до адміністративної відповідальності та при розгляді справи відповідачем було порушено його право на розгляд справи в його присутності і право на захист, а тому просить позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, надав до суду відзив та додатки до відзиву.

У відзиві відповідачем зазначено наступне.

27 жовтня 2017 року о 01 годині 07 хвилин в зону митного контролю пункту пропуску ««Рені - Джюрджюлешти (авто)» митного поста «Ізмаїльський» Одеської митниці ДФС, у напрямку з України до Болгарії, на канал руху «зелений коридор», в'їхав легковий автомобіль, марки «БМВ» реєстраційний номер - РВ 7839 СВ, країна реєстрації Болгарія, під керуванням громадянина ОСОБА_2, який надав паспорт громадянина Болгарії НОМЕР_8, орган, що видав - МВР Софія.

Під час здійснення митного контролю та перевірки документів, наданих позивачем, представниками митниці було встановлено, що, відповідно до інформації, згідно модулю «Орієнтування» з АСМО «Інспектор», громадянином ОСОБА_2, 09.09.2017 року було ввезено на митну територію України вказаний автомобіль «БМВ», р.н. НОМЕР_1, країна реєстрації Болгарія, кузов НОМЕР_2, через пункт пропуску «Рені-Джюрджюлешть» митного поста «Ізмаїльський» Одеської ДФС (код підрозділу (500510000) в режимі «тимчасове ввезення до 1 року».

Згідно до інформації, надісланої листом Державної прикордонної служби України №5/10/723 (вх. № 328/6-27 Одеської митниці ДФС від 01.09.2017), громадянин ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, був зареєстрований в АДРЕСА_1, має паспорт громадянина України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон та ідентифікаційний код фізичної особи платника податку - НОМЕР_5.

Відповідачем вказано, що ОСОБА_2, маючи статус громадянина -резидента, при ввезенні на митну територію України автомобіля «БМВ Х5», р.н. НОМЕР_1, реєстрації Болгарії, заявив митному органу України, що він є громадянином Болгарії та нерезидентом, чим вчинив протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів.

Опитаний за обставинами справи громадянин України, ОСОБА_2, на підставі ст. 63 Конституції України, відмовився від надання пояснень.

За вказаних обставин, працівником Одеської митниці ДФС у відношенні громадянина України ОСОБА_2 було складено протокол про ПМП №1691/50000/17 від 27.10.2017 за ознаками 485 МК України.

В ході провадження у даній справі було проведено експертне автотоварознавче дослідження, з метою встановлення вартості в країні реєстрації транспортного засобу «БМВ Х5», р/н НОМЕР_1, реєстрації Болгарії.

Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження від №154/17 «Про оцінку транспортного засобу», виданого ПП «ОСОБА_7.», вартість вказаного автомобіля складає 338 707,29грн..

Згідно до службової записки м/п «Ізмаїльський» Одеської митниці ДФС від 28.11.2017 №4132/15-70-68, з урахуванням вищевказаної вартості, у разі ввезення зазначеного транспортного «БМВ Х5», р/н НОМЕР_1, країна реєстрації Болгарія, кузов НОМЕР_2, на митну територію України, громадянином резидентом підлягають сплаті митні платежі, у розмірі 635 527,1 грн.

На думку представника відповідача, маючи статус громадянина-резидента, ОСОБА_2, при тимчасовому ввезенні на митну територію України автомобілю іноземної реєстрації, заявив органу доходів і зборів України, що він є громадянином Болгарії та нерезидентом, чим вчинив дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, у розмірі 635 527,1 гривень, які підлягали б сплаті, у разі ввезення зазначеного транспортного засобу на митну територію України резидентом.

А тому, на підставі викладеного, представник відповідача просив відмовити в задоволенні адміністративного позову до Одеської митниці ДФС, у повному обсязі.(а.с.74-80).

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд прийшов до наступного.

Згідно ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Судом встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що, 09.09.2017 року гр. ОСОБА_2, було ввезено на митну територію України автомобіль «БМВ», р.н. НОМЕР_1, країна реєстрації Болгарія, кузов НОМЕР_2, через пункт пропуску «Рені -Джюрджюлешть» митного поста «Ізмаїльський» Одеської ДФС (код підрозділу (500510000) в режимі «тимчасове ввезення до 1 року».

При ввезенні на митну територію України автомобіля «БМВ Х5», р.н. НОМЕР_1, країна реєстрації Болгарія та під час проходження митних формальностей, громадянин ОСОБА_2 надав паспорт громадянина Болгарії НОМЕР_8, орган, що видав - МВР Софія.

Вказане сторонами не заперечується.

27 жовтня 2017 року о 01 годині 07 хвилин в зону митного контролю пункту пропуску ««Рені - Джюрджюлешти (авто)» митного поста «Ізмаїльський» Одеської митниці ДФС, у напрямку з України до Болгарії, на канал руху «зелений коридор», в'їхав легковий автомобіль, марки «БМВ» реєстраційний номер - НОМЕР_1, країна реєстрації Болгарія, під керуванням громадянина ОСОБА_2, який надав паспорт громадянина Болгарії НОМЕР_8, орган, що видав - МВР Софія.

Під час здійснення митного контролю та перевірки документів, наданих позивачем, представниками митниці 27 жовтня 2017 року було встановлено, що, відповідно до інформації, згідно модулю «Орієнтування» з АСМО «Інспектор», громадянином ОСОБА_2, 09.09.2017 року було ввезено на митну територію України вказаний автомобіль «БМВ», р.н. НОМЕР_1, країна реєстрації Болгарія, кузов НОМЕР_2, через пункт пропуску «Рені-Джюрджюлешть» митного поста «Ізмаїльський» Одеської ДФС (код підрозділу (500510000) в режимі «тимчасове ввезення до 1 року».

Згідно до інформації, надісланої листом Державної прикордонної служби України №5/10/723 (вх. № 328/6-27 Одеської митниці ДФС від 01.09.2017), громадянин ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець Одеської обл. Болградський район, с. Криничне; був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1; має паспорт громадянина України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон та ідентифікаційний код фізичної особи платника податку - НОМЕР_5.

За вказаних обставин, працівником Одеської митниці ДФС у відношенні громадянина України ОСОБА_2 у його присутності було складено протокол про ПМП №1691/50000/17 від 27.10.2017 за ознаками 485 МК України. (а.с.81-82)

Примірник протоколу про порушення митних правил № 1691/50000/17 від 27.10.2017 року, було отримано ОСОБА_2 у той же день - 27.10.2017 року, про що свідчить його особистий підпис у протоколі .(а.с.82).

Опитаний за обставинами справи громадянин України, ОСОБА_2 на підставі ст. 63 Конституції України, відмовився від надання пояснень.(а.с.82).

В ході провадження у даній справі було проведено експертне автотоварознавче дослідження, з метою встановлення вартості в країні реєстрації транспортного засобу «БМВ Х5», р/н НОМЕР_1, реєстрації Болгарії.

Згідно до висновку експертного авто-товарознавчого дослідження від 15.11.2017р. №154/17 «Про оцінку транспортного засобу», експертом визначено вартість вказаного транспортного засобу «БМВ Х5», р/н НОМЕР_1, у розмірі - 338 707,29грн..(а.с.86-87).

Враховуючи визначену експертним дослідженням, вартість автомобіля, службовою запискою м/п «Ізмаїльський» Одеської митниці ДФС від 28.11.2017р. №4132/15-70-68, визначено, що сума обов'язкових митних платежів, які необхідно сплатити при ввезенні на митну територію України зазначеного вище транспортного засобу «БМВ Х5», складає 635 527,1 грн. (а.с.88).

За вказаних обставин, 23.04.2018р. заступником начальника Одеської митниці ДФС - начальника управління протидії митним правопорушенням та міжнародної взаємодії Халковським О.Л. була прийнята постанова в справі про порушення митних правил № 1691/50000/17 відносно ОСОБА_2 про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 485 МК України, (без його участі, з огляду на наявне у матеріалах справи про притягнення до адміністративної відповідальності належне неодноразове повідомлення про дату, час та місце розгляду справи) та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу, в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів, що, на день вчинення порушення становить - 1906581,3грн.(а.с.25-32).

Згідно з ч.1 статті 4 МК України, ввезенням транспортних засобів на митну територію України вважається сукупність дій, пов'язаних із переміщенням транспортних засобів через митний кордон України, у будь-який спосіб у відповідному напрямку.

У відповідності до ст. 103 Митного кодексу України, тимчасове ввезення - це митний режим, відповідно до якого іноземні товари, транспортні засоби комерційного призначення ввозяться для конкретних цілей на митну територію України, з умовним повним або частковим звільненням від оподаткування митними платежами.

Згідно із ч. ч. 1, 6 ст. 104 Митного кодексу України, митний режим тимчасового ввезення може бути застосований до товарів, що надходять на митну територію України, та до товарів, що зберігаються під митним контролем або поміщені в інший митний режим, який передбачає їх перебування під митним контролем.

Відповідно до статті 257 МК України, декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.

Відповідно до ст.30 ПК України, податкова пільга - це передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов'язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі. Податкова пільга надається, зокрема, шляхом звільнення від сплати податку та збору.

Частинами 1, 2 ст. 380 МК України передбачено, що тимчасове ввезення громадянами-нерезидентами на митну територію України транспортних засобів особистого користування дозволяється на строк до одного року. Обов'язковою умовою допуску зазначених транспортних засобів до тимчасового ввезення на митну територію України є реєстрація цих транспортних засобів в уповноважених органах іноземних держав, що підтверджується відповідним документом. Транспортні засоби особистого користування, що тимчасово ввозяться на митну територію України громадянами-нерезидентами, не підлягають письмовому декларуванню та звільняються від подання документів, що видаються державними органами, уповноваженими здійснювати види контролю, зазначені у статті 319 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 380 МК України, тимчасове ввезення громадянами-резидентами транспортних засобів особистого користування, що класифікується за товарними позиціями 8702, 8703, 8704 (загальною масою до 3,5 тонни), 8711 згідно УКТ ЗЕД та причепів до них товарної позиції 8716 згідно з УКТ ЗЕД дозволяється на строк до одного року під письмове зобов'язання про їх зворотне вивезення за умови письмового декларування в порядку, передбаченому законодавством України для громадян, після сплати всіх митних платежів, які, відповідно до закону, підлягають сплаті при імпорті таких транспортних засобів.

Умовою для отримання дозволу митниці на тимчасове ввезення на митну територію України транспортного засобу особистого користування громадянами-резидентами є оформлення митної декларації, шляхом проставляння посадовою особою відтиску особистої номерної печатки та сплата обовязкових митних платежів. У разі невиконання цих умов, громадянин-резидент не має законних підстав, згідно з вимогами статті 380 МК України, на можливість застосування тимчасового ввезення автомобіля.

Статтею 485 МК України визначено правопорушенням дії, спрямовані на неправомірне звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру, а також інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів.

Необхідність сплати особою, при ввезенні на територію України транспортного засобу для особистого користування, митних платежів або звільненні від їх сплати залежить від того, чи є особа резидентом чи нерезидентом.

При подачі митної декларації, позивачем було заявлено, що він є нерезидентом України.

Статтею 4 МК визначено, що нерезиденти це, зокрема іноземці та особи без громадянства, громадяни України, які мають постійне місце проживання за межами України, у тому числі ті, які тимчасово перебувають на території України (п. «в» ч.33); резиденти це, зокрема, громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які мають постійне місце проживання в Україні, у тому числі ті, які тимчасово перебувають за кордоном (п. «в» ч.50); постійне місце проживання - місце проживання на території будь-якої держави не менше одного року громадянина, який не має постійного місця проживання на території інших держав і має намір проживати на території цієї держави протягом будь-якого строку, не обмежуючи таке проживання певною метою, і за умови, що таке проживання не є наслідком виконання цим громадянином службових обов'язків або зобов'язань за договором (контрактом) (ч.45).

Згідно п.п.14.1.213 ст.14 ПК України, фізична особа - резидент - фізична особа, яка має місце проживання в Україні. У разі, якщо фізична особа має місце проживання також в іноземній державі, вона вважається резидентом, якщо така особа має місце постійного проживання в Україні.

В даному випадку, місце проживання ОСОБА_2 на території Болгарії може вважатися постійним місцем проживання лише, у разі його належного оформлення відповідно до вимог законодавства.

Позивач надав до суду ксерокопію довідки від 10.01.2017 року з КП Ізмаїльської міської ради «Житсервіс» про те, що від дійсно був зареєстрований в АДРЕСА_2, але 17.01.2017 року знятий з реєстрації. (а.с.19).

Згідно даних Диспетчера ЗМК та пасажирського пункту пропуску, ОСОБА_2 18.04.2017 р. - в'їхав на територію України, де проживав більше місяця та виїхав з території України лише на один день - 12.05.2017 р., а на слідуючий день -13.05.2017 р., знову в'їхав на територію України.

Отже, позивач був за кордоном лише один день і знову повернувся на територію України, де проживав два місяці і тринадцять днів та виїхав з території України -26.07.2017р. і через три дні після виїзду - 29.07.2017р.,тобто був за кордоном всього три дні, після чого знову в'їхав, тобто, знову повернувся на територію України.

Після цього позивач проживав на території України 1 місяць і 8 днів, після чого виїхав - 06.09.2017р. та через три дні після виїзду - 09.09.2017р. знову в'їхав на територію України, де мешкав 1 місяць і 17 днів та виїхав 27.10.2017 року. (а.с. 84).

Тобто, з указаного періоду часу, а саме з 18.04.2017 року по 27.10.2017 року, ОСОБА_2 весь цей час мешкав на території України і лише 7 днів з цього відрізку часу він знаходився за кордоном.

Відповідно до Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру, в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.

Статтею 6 вказаного Закону визначено, що громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов'язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання.

Незважаючи на вказане, та те, що позивач ОСОБА_2 з дослідженого судом періоду часу, а саме з 18.04.2017 року по 27.10.2017 року, весь цей час, за виключенням 7 днів з цього відрізку часу, мешкав на території України, доказів дотримання позивачем, зазначених вимог закону, про необхідність протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання, ні позивачем, ні його представником, до суду не було надано.

Проте, як встановлено судом, згідно наявних у матеріалах справи довідок, позивач, 17.01.2017 року, знявшись з реєстрації, продовжував мешкати на території України без реєстрації, та, з 18.04.2017 року по 27.10.2017 року, тобто, за вказаний період часу - у 192 дні, ОСОБА_2 лише тричі виїжджав з території України, один раз - на один день, два рази по три дні; а весь інший час - 185 днів, з вказаного періоду часу - він проживав в Україні. (а.с.19, 84).

Згідно до Закону України від 21.01.1994 року № 3857-ХІІ «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», а також п. 5.3 Порядку розгляду в дипломатичних представництвах або консульських установах України за кордоном клопотань громадян України, які виїхали за її межі тимчасово, про залишення на постійне проживання за кордон, затвердженого наказом Міністерства закордонних справ України від 22.11.1999р. № 201, документом, що підтверджує постійне проживання громадянина України за кордоном, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон зі штампом «Постійне проживання», або таким написом (з відміткою про дату внесення та із зазначенням посади і прізвища особи, яка його внесла), який скріплюється підписом посадової особи та печаткою відповідного територіального підрозділу Міністерства закордонних справ України або дипломатичного представництва чи консульської установи України за кордон.

Доказів дотримання вказаних вимог та наявності відповідного штампу у паспорті громадянина України для виїзду за кордон, позивачем до суду не було надано.

Відповідно до п. 1 ст. 2 Закону України "Про громадянство України", якщо громадянин України набув громадянство (підданство) іншої держави або держав, то у правових відносинах з Україною, він визнається лише громадянином України.

За таких обставин, оскільки у позивача, станом на 09.09.2017 року наявний був як паспорт громадянина України так і паспорт громадянина Болгарії та він, як було досліджено судом, постійно мешкав на території України, отже він у правових відносинах з Україною визнається лише громадянином України та має статус громадянина - резидента.

Статтею 485 МК України передбачено адміністративну відповідальність у випадку заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою митному органу документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв'язку з якими було надано такі пільги.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що при тимчасовому ввезені на територію України транспортного засобу іноземної реєстрації, ОСОБА_2, надаючи паспорт громадянина Болгарії, вчинив зазначені дії, з метою ухилення від сплати митних платежів, які підлягають сплаті при імпорті таких транспортних засобів, усвідомлював протиправний характер своїх дій та бажав настання шкідливих наслідків.

Щодо тверджень позивача та його представника, що притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності постановою відбулось поза межами, встановлених МК України, строків накладення адміністративних стягнень у справах про порушення митних правил, суд звертає увагу на наступне.

Згідно протоколу про порушення митних правил № 1691/50000/17 від 27.10.2017 року, розгляд справи про порушення митних правил ОСОБА_2, було призначено на 22.12.2017р. року на 10:00 год.

Про вказану дату розгляду справи, ОСОБА_2 було повідомлено у той же день -27.10.2017 року, про що свідчить його особистий підпис у протоколі .(а.с.82).

Також, було вказано, що ОСОБА_2 дає згоду на отримання інформації про дату, час розгляду цієї справи у вигляді СМС-повідомлення на номер його мобільного телефону: НОМЕР_7.

Про це свідчить його особистий підпис у протоколі та вказано зазначений ним номер його мобільного телефону. (а.с.82).

Проте, у призначений до розгляду на 22.12.2017р., час, ОСОБА_2 у судове засідання не прибув.

Натомість, 21.12.2017 року надав до канцелярії митниці підписане ним клопотання від 19.12.2017 року про перенесення розгляду справи, у зв'язку з тим, що він з 20.12.2017 року по 26.12.2017 року буде знаходитись в терміновій робочій поїздці за межами Одеської області, а тому не зможе з'явитись за вказаним у протоколі, місцем розгляду справи. (а.с.89).

Також, 22.12.2017 року, у день слухання справи, в канцелярії митниці була зареєстрована заява, підписана ОСОБА_2 про перенесення розгляду справи, у зв'язку з тим, що він до 25.12.2017 року буде знаходитись в Болгарії. (а.с.91).

У зв'язку з неявкою ОСОБА_2, розгляд справи було перенесено на 31.01.2018 року, про що було повідомлено ОСОБА_2 ( а.с.90).

Проте, у призначений до розгляду на 31.01.2018р., час, ОСОБА_2 у засідання не прибув.

Натомість, за день до слухання справи - 30.01.2018 року надав до канцелярії митниці клопотання, датоване ним - 25.01.2018 року про перенесення розгляду справи.

Також, у цьому клопотанні позивачем було вказано митним органам, що справа повинна розглядатись лише в його присутності та, лише, якщо від нього не надійшло клопотання про перенесення розгляду справи, і він вважає, що розгляд справи повинен відбутися лише за його участі та участю його представника, але у призначений до розгляду на 31.01.2018р., час, він не прибуде, у зв'язку з тим, що він з 28.01.2018 року по 02.02.2018 року буде знаходитись за кордоном, оскільки буде супроводжувати свою доньку до м. Брюселя, а тому не зможе з'явитись за вказаним місцем розгляду справи. (а.с.92).

У зв'язку з неявкою ОСОБА_2, у призначений до розгляду день та час, розгляд справи в черговий раз було перенесено та призначено до розгляду на 21.02.2018 року, про що знову було повідомлено ОСОБА_2 ( а.с.93).

Проте, у призначений до розгляду на 21.02.2018р., час, ОСОБА_2 в черговий раз у засідання не прибув.

Натомість, за день до розгляду, як і в попередні рази, а саме: 20.02.2018 року надав до канцелярії митниці клопотання, датоване ним 19.02.2018 року про перенесення розгляду справи.

Також, у цьому клопотанні позивачем було вказано митним органам, що справа повинна ними розглядатись лише в його присутності та, лише, якщо від нього не надійшло клопотання про перенесення розгляду справи, і він вважає, що розгляд справи повинен відбутися лише за його участі та участю його представника, але у призначений до розгляду на 21.02.2018р., час, він не прибуде, у зв'язку з тим, що він з 14.02.2018 року перебуває на лікарняному, а за прогнозами лікарів для повного одужання йому треба щонайменше 2 тижні. Копії лікарняних, він надасть після одужання.

Крім того, у цій же заяві, він вказав, що він 19.02.2018 року - уклав договір з адвокатом Величко К.Г. про надання йому правової допомоги, але цей адвокат, на час розгляду його справи буде перебувати у відрядженні в м. Київ, а тому не зможе прибути для слухання його справи. (а.с.92).

У зв'язку з неявкою ОСОБА_2, у призначений до розгляду день та час, розгляд справи знову було перенесено на 07.03.2018 року, про що в черговий раз було повідомлено ОСОБА_2

Проте, у призначений до розгляду на 07.03.2018р., час, ОСОБА_2 в черговий раз у засідання не прибув, його адвокат також не прибув.

Натомість, представник ОСОБА_2 надіслав 12.03.2018 року до канцелярії митниці, датоване ним 07.03.2018 року клопотання, про перенесення розгляду справи, посилаючись на те, що розгляд справи призначено на 07.03 2018 року, але він 07.03.2018 року не матиме достатньо часу для ознайомлення з матеріалами справи та для їх аналізу, а тому просить перенести розгляд справи на іншу дату.(а.с.95).

У зв'язку з неявкою ОСОБА_2, у призначений до розгляду день та час, розгляд справи було перенесено на 21.03.2018 року, про що було повідомлено адвоката ОСОБА_2.(а.с.96).

Проте, у призначений до розгляду на 21.03.2018р., час, ні ОСОБА_2, ні його представник, в черговий раз у засідання не прибули; натомість, його адвокат надіслав 10.04.2018 року до канцелярії митниці клопотання, датоване ним 06.04.2018 року, в якому детально перерахував права адвоката. Також, пославшись на ст. 23 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» вказав, що професійні права, честь і гідність адвоката гарантуються Коституцією України, цим Законом та іншими Законами і заявив про перенесення розгляду справи. (а.с.97).

У зв'язку з неявкою ОСОБА_2, у призначений до розгляду день та час, розгляд справи було перенесено на 23.04.2018 року, про що листом було повідомлено ОСОБА_2 і адвоката ОСОБА_2

Також, цим листом, ОСОБА_2, у відповідності до ст. 498 МК України, було попереджено про те, що особи, які притягуються до відповідальності зобов'язані добросовісно користуватися наданими їм процесуальними правами.(а.с.98)

Проте, у призначений до розгляду на 23.04.2018р., час, ОСОБА_2 в черговий раз у засідання не прибув.

Не прибули у засідання і його представники, яким він, 15 листопада 2017 року надав довіреність, якою уповноважив Величка К.Г., ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_9, представляти його інтереси у всіх компетентних органах, в тому числі і в органах ДФС України та в суді. (а.с. 99-102).

З вищенаведених, вивчених у судовому засіданні документів, вбачається, що відповідачем було прийнято всі міри для виклику позивача для розгляду його справи, але позивач, за надуманими обставинами щоразу не прибував у призначений день для розгляду справи.

Посилання позивача та його адвоката Величко К.Г. на те, що він лише 19.02.2018 року уклав договір з адвокатом Величко К.Г., також суд не може прийняти до уваги, оскільки вказане ОСОБА_2 та його адвокатом, спростовується наданою ними ж до суду довіреністю, завіреною нотаріусом, відповідно до якої, на підставі попередньої усної домовленості ОСОБА_2 не - 19.02.2018 року, як вказував останній, а ще 15 листопада 2017 року надав довіреність, якою уповноважив Величка К.Г., ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_9, представляти його інтереси у всіх компетентних органах, в тому числі і в органах ДФС України та в суді. (а.с. 99-102).

Тобто, не одного Величка К.Г., а крім нього, ще трьох осіб, які, якщо не міг прибути у засідання позивач, або адвокат Величко К,Г., то міг прибути в ті засідання, хтось з трьох інших адвокатів, перерахованих у наданій їм позивачем, довіреності.

У цьому зв'язку, суд також звертає увагу на те, що, адвокат Величко К.Г., як вбачається з довіреності, не 19.02.2018 р., як вказується позивачем та його адвокатом, уклав угоду з позивачем, а ще 15.11.2017 року, позивач надав довіреність, якою уповноважив Величка К.Г., ОСОБА_8., ОСОБА_4., ОСОБА_9, представляти його інтереси у всіх компетентних органах, в тому числі і в органах ДФС України та суді. (а.с. 99-102).

Тобто, уклавши угоду 15.11.2017 року одразу з чотирма адвокатами, як позивач, так і ці особи, могли прибути ще в перше засідання - 22.12.2017 року для розгляду справи.

З зазначеного, суд приходить до висновку, що позивач та його представник безпідставно багаточисельну кількість разів звертались з заявами до митних органів про відкладення розгляду справи.

Вказане може свідчити лише про намагання таким чином затягнути розгляд справи строком понад 6 місяців.

Виходячи з вищевказаного, суд приходить до висновку, що посилання позивача на те, що притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності постановою відбулось поза межами, встановлених МК України, строків накладення адміністративних стягнень у справах про порушення митних правил та що, при розгляді справи відповідачем було порушено його право на розгляд справи в його присутності і право на його захист, не знайшло свого підтвердження у судовому засіданні та спростовано вищенаведеними доказами, долученими до матеріалів справи.

Крім того, вивчені судом звернення позивача та його представника з неодноразовими заявами про відкладення митними органами розгляду справи, суд розцінює, як спосіб уникнення позивача від виконання вимог закону.

Відповідно до ч.1 ст.467 МК України, якщо справи про порушення митних правил відповідно до статті 522 цього Кодексу розглядаються органами доходів і зборів, адміністративне стягнення за порушення митних правил може бути накладено не пізніше, ніж через шість місяців з дня вчинення правопорушення, а у разі розгляду органами доходів і зборів справ про триваючі порушення митних правил, у тому числі передбачені статтями 469, 477 - 481, 485 цього Кодексу, - не пізніше, ніж через шість місяців, з дня виявлення цих правопорушень.

Тобто, адміністративне стягнення за порушення, передбачене ст.485 МК України, яке було допущено ОСОБА_2, повинно бути накладено не пізніше ніж через шість місяців з дня виявлення цього правопорушення.

Порушення, вчинене позивачем було виявлено 27.10.2017р., отже накладення адміністративного стягнення постановою від 23.04.2018р. здійснено до спливу встановленого шестимісячного рубежу, з дня виявлення цього правопорушення, як то встановлено ч.1 ст.467 МК України.

Посилання позивача на те, що він має громадянство Болгарії, - є безпідставним, оскільки вказане позивачем, не враховує приписів п. 1 ст. 2 Закону України "Про громадянство України", за яким громадянин України, що набув громадянство (підданство) іншої держави або держав у правових відносинах з Україною визнається лише громадянином України.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідачем було правильно встановлено обставини справи та постанову постановлено з додержанням норм права, а тому підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 4, 103,104, 257, 292, 380, 458, 467, 485, 530 МК України, ст.ст. 5 - 7, 9, 72-73, 77, 78, 90, 192, 241-246, 286 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до Одеської митниці ДФС України про скасування постанови про порушення митних правил

№ 1691/50000/17 від 23.04.2018 р. та закриття провадження у справі, відмовити.

Рішення набирає законної сили, відповідно до ст. 255 КАС України та може бути оскаржено в порядку та у строки, встановлені ст. ст. 286, 295, 297 КАС України.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 15 лютого 2019 року.

Суддя Н.В. Мирончук