Справа № 1740/2451/18
Суддя: Сеник Роман Петрович
Дата ухвалення: 2019-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2019 рокуЛьвів№ 857/4572/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді Сеника Р.П.,

суддів Попка Я.С., Хобор Р.Б.,

з участю секретаря судового засідання Коваль Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2018 року у справі № 1740/2451/18 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

суддя в 1-й інстанції - Друзенко Н.В.,

час ухвалення рішення - 23.10.2018 року, не зазначено,

місце ухвалення рішення - м. Рівне,

дата складання повного тексту рішення - 29.10.2018 року,

В С Т А Н О В И В :

25.09.2018 ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління ДФС у Рівненській області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень від 27.06.2018 за № та №.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що 27.08.2015 позивачем на митну територію України ввезено вантажний автомобіль марки "RENAULT" модель "MASTER 2.5 DCI" ідентифікаційний номер (кузова) - НОМЕР_3, у зв'язку з чим ним було подано митну декларацію з №204050001/2015/012147. Декларантом при заявленні митної вартості транспортного засобу було надано митним органам до митної декларації, серед іншого, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 від 29.10.2012, згідно з яким дата першої реєстрації автомобіля - 11.06.2008. Оскаржувані податкові повідомлення-рішення ґрунтуються на висновках відповідача в акті перевірки, відповідно до яких в процесі перевірки достовірності документів, поданих до митного контролю, у відповідь на запит АТ "Рено Україна" надало дані, що дата виготовлення транспортного засобу - 15.02.2007, дата продажу клієнту - 27.04.2007, а отже на дату перетину митного кордону України та оформлення митної декларації даний автомобіль був у використанні більше 8 років. Позивач зазначає, що такі висновки контролюючого органу ґрунтуються на помилковій оцінці працівниками відповідача інформації, викладеної в листі офіційного представника виробника Renault в Україні АТ "Рено Україна" стосовно дати першої реєстрації автомобіля. В даному випадку, офіційною документально підтвердженою інформацією щодо дати першого допуску транспортного засобу до експлуатації (первинної реєстрації) є свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на автомобіль. За таких обставин, сторона позивача просила задовольнити позовні вимоги повністю.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2018 року позовні вимоги задоволено повністю.

Рішення суду першої інстанції оскаржив відповідач, подавши на нього апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що рішення суду першої інстанції прийняте з неповним з'ясуванням та недоведеністю обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновкам, викладених у рішенні суду обставинам справи, неправильним застосуванням норм матеріального права.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що за результатами аналізу електронної копії митної декларації та інформації, що стосується товару, митне оформлення якого завершено, отриманої від імпортера автомобілів Renault в Україні АТ "Рено Україна" щодо надання інформації про характеристики автомобіля, ввезеного на митну територію України в адресу громадянина України ОСОБА_1 марки "RENAULT" модель "MASTER 2.5 DCI" ідентифікаційний номер (кузова) - НОМЕР_3 на підставі митної декларації типу ІМ40ЕЕ від 19.08.2015 №204050001/2015/011723, встановлено розбіжності щодо бази оподаткування транспортного засобу. Так, відповідно до листа АТ "Рено Україна" від 15.01.2016 №7 датою виготовлення імпортовано позивачем транспортного засобу є 15.02.2007, датою первинної реалізації - 27.04.2007. В той час, як у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 від 29.10.2012, поданому до митного оформлення, дата первинної реєстрації автомобіля визначена як "11.06.2008". Таким чином було встановлено, що строк експлуатації транспортного засобу на момент його ввезення на митну територію України становив понад 8 років.

Просить скасувати рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2018 року та прийняти нове рішення, яким у задоволення позовних вимог відмовити.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, а тому, суд апеляційної інстанції, відповідно до ч. 4 ст. 229, п.2 ч. 1 ст. 311 та ч. 2 ст. 313 КАС України, вважає можливим проведення розгляду справи за їхньої відсутності без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, дослідивши обставини справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до переконання, що вона не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги у справі, суд першої інстанції виходив з того, що за наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності даних, наведених у реєстраційних документах на автомобіль, що видані іноземним державним органом, контролюючий орган, у відповідності до вимог чинного законодавства, повинен по офіційних каналах затребувати від уповноваженого органу інформацію стосовно дати реєстрації автомобіля у зв'язку із такими розбіжностями у відомостях реєстраційного органу та офіційного дилера. Однак, як встановлено судом, відповідач з такими запитами до іноземних державних органів не звертався.

Відтак, використана відповідачем інформація офіційного імпортера автомобілів Renault в Україні АТ "Рено Україна" не є належним та допустимим доказом в розумінні положень КАС України.

Більше того, у листі №19 від 01.02.2016 АТ "Рено Україна" повідомлено, що "дата продажу клієнту" автомобіля означає дату, у яку дилером була внесена інформація про продаж автомобіля до електронної бази Renault. При цьому, зазначено, що дата початку використання клієнтом автомобіля може не співпадати з вищезгаданою датою, оскільки фактична передача автомобіля клієнту може бути пізніше дати продажу, а почати використовувати автомобіль клієнт може і не одразу після його придбання та отримання.

Розглядаючи спір, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Встановлено, підтверджено матеріалами справи, що 20.08.2015 ОСОБА_1 ввезено на митну територію України вантажний автомобіль марки "RENAULT" модель "MASTER 2.5 DCI" ідентифікаційний номер (кузова) - НОМЕР_3, загальна кількість місць, включаючи місце водія - 3, призначений для використання по дорогах загального користування (для перевезення вантажів), номер (маркування) двигуна - G9U, двигун дизельний, робочий об'єм циліндрів - 2464 см.куб., вантажопідйомність - 0,875 т, маса в разі максимального завантаження - 3,500 т, що був у використанні, колісна формула - 4х2, тип кузова - фургон, наявна стаціонарна перегородка між кабіною водія та вантажним відділенням, відсутні вікна в бокових панелях, відсутні доступні отвори для кріплення сидінь та встановлення пристроїв безпеки, відсутні в задній частині кузова декоративне оздоблення та ознаки комфорту, календарний рік виготовлення - 2008, модельний рік виготовлення - 2008, не виготовлений на базі кузова легкового автомобіля.

Вказані характеристики та опис автомобіля були зазначені митним брокером - Приватним підприємством "А-2", в митній декларації, поданій 27.08.2015 з метою провадження митних формальностей щодо ввезеного автомобіля. Вказаній декларації митницею ДФС присвоєно номер: 204050001/2015/012147 (а.с.47-48).

До митного оформлення даної ВМД декларантом було подано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 від 29.10.2012; акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу №205020103/2015/001029 від 20.08.2015 з додатковим аркушем; рахунок-фактура (інвойс) б/н від 18.08.2015; договір про надання послуг митного брокера №41 від 28.05.2015; інформація про позитивні результати здійснення радіологічного контролю товару №3105 від 18.08.2015; акт про проведення фізичного огляду товарів та інших предметів від 27.08.2015; сертифікат відповідності від 20.08.2015 UA1.193.0062847-15 (а.с.38).

В період з 12.06.2018 по 14.06.2018 посадовою особою Головного управління ДФС у Рівненській області на підставі наказу №1644 від 07.06.2018 проведено документальну невиїзну перевірку дотримання громадянином ОСОБА_1 вимог законодавства України з питань державної митної справи, у тому числі своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів при переміщенні через митний кордон України товару з поданням митної декларації від 27.08.2018 №204050001/2015/012147, за результатами якої складено акт №1545/17-00-13-05/НОМЕР_1 від 15.06.2018 (а.с.14-20).

В акті зафіксовано, що "подання недостовірної інформації стосовно дати першої реєстрації транспортного засобу, який переміщений на митну територію України, на підставі документально підтверджених відомостей, що надійшли від імпортера автомобілів Renault в Україні АТ "Рено Україна", які мають значення для оподаткування при ввезенні товарів на митну територію України, які відрізняються від задекларованих за МД ІМ40ДЕ від 27.08.2015 за №204050001/2015/012147, призвело до застосування невірного коефіцієнта до ставки акцизного податку при митному оформленні транспортного засобу марки "RENAULT" модель "MASTER 2.5 DCI" ідентифікаційний номер (кузова) - НОМЕР_3. Встановлені порушення призвели до заниження податкових зобов'язань по сплаті митних платежів на загальну суму 14446,68 грн., в т.ч. акцизний податок на суму 12038,90 грн., податок на додану вартість на суму 2407,78 грн." (а.с.18).

На підставі висновків акту перевірки 27.06.2018 податковим органом було прийнято податкові повідомлення-рішення:

№, яким збільшено суму грошового зобов'язання ОСОБА_1 з податку на додану вартість із ввезених на територію України товарів в загальному розмірі 3009,73 грн., в т.ч. за податковим зобов'язання в сумі 2407,78 грн., штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) в сумі 601,95 грн. (а.с.11);

№, яким збільшено суму грошового зобов'язання ОСОБА_1 з акцизного податку з товарів (транспортні засоби, крім мотоциклів і велосипедів), ввезених на митну територію України фізичними особами в загальному розмірі 15048,63 грн., в т.ч. за податковим зобов'язання в сумі 12038,90 грн., штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) в сумі 3009,73 грн. (а.с.12).

Позивач оскаржив вказані податкові повідомлення-рішення в адміністративному порядку, однак рішенням Державної фіскальної служби України від 07.09.2018 за №13660/Ц/99-99-11-03-03-25 податкові повідомлення-рішення залишено без змін, а скаргу позивача - без задоволення (а.с.21-24).

Не погоджуючись з правомірністю податкових повідомлень-рішень позивач оскаржив їх до суду.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.1 ст.50 Митного кодексу України відомості про митну вартість товарів використовуються для: нарахування митних платежів; застосування інших заходів державного регулювання зовнішньоекономічної діяльності України; ведення митної статистики; розрахунку податкового зобов'язання, визначеного за результатами документальної перевірки.

Згідно з ч.1 ст.51 Митного кодексу України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Згідно з ч.5 ст.54 Митного кодексу України орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право, зокрема, проводити в порядку, визначеному статтями 345-354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; звертатися до органів доходів і зборів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості.

Частиною 1 ст. 266 Митного кодексу України передбачено, що декларант зобов'язаний, зокрема, у випадках, визначених цим Кодексом та Податковим кодексом України, сплатити митні платежі або забезпечити їх сплату відповідно до розділу X цього Кодексу (пункт 4); у випадках, визначених цим Кодексом та іншими законами України, сплатити інші платежі, контроль за справлянням яких покладено на органи доходів і зборів (пункт 5).

Згідно із ч.1 ст.293 Митного кодексу України особою, на яку покладається обов'язок із сплати митних платежів, є декларант.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України, який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Згідно з приписами п.15.1 ст.15 Податкового кодексу України платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об'єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об'єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов'язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Відповідно до п.180.1 ст.180 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платником податку на додану вартість є, зокрема, будь-яка особа, що ввозить товари на митну територію України в обсягах, які підлягають оподаткуванню, та на яку покладається відповідальність за сплату податків у разі переміщення товарів через митний кордон України відповідно до Митного кодексу України,

Пунктом 190.1 ст.190 Податкового кодексу України визначено, що базою оподаткування для товарів, що ввозяться на митну територію України, є договірна (контрактна) вартість, але не нижче митної вартості цих товарів, визначеної відповідно до розділу ІІІ Митного кодексу України, з урахуванням мита та акцизного податку, що підлягають сплаті і включаються до ціни товарів. При визначенні бази оподаткування для товарів, що ввозяться на митну територію України, перерахунок іноземної валюти у валюту України здійснюється за курсом валюти, визначеним відповідно до статті 39-1 цього Кодексу.

Згідно з п. 206.1 ст. 206 Податкового кодексу України під час ввезення товарів на митну територію України суми податку підлягають сплаті до державного бюджету платниками податку до/або на день подання митної декларації безпосередньо на єдиний казначейський рахунок, крім операцій, за якими надається звільнення (умовне звільнення) від оподаткування.

Відповідно до абз.5 п.215.1 ст.215 Податкового кодексу України до підакцизних товарів належать, серед іншого, транспортні засоби для перевезення вантажів.

Пунктом 215.2 ст. 215 Податкового кодексу України передбачено, що ставки податку встановлюються цією статтею і є єдиними на всій території України.

Згідно з положеннями пп.215.3.5-2 п.215.3 ст.215 Податкового Кодексу України акцизний податок справляється з таких товарів та обчислюється за такими ставками: моторні транспортні засоби для перевезення вантажів, що використовувалися з кодом товару (продукції) згідно з УКТ ЗЕД НОМЕР_2 за ставкою податку у твердій сумі з одиниці реалізованого товару (продукції) (специфічні) 0,02 євро за 1 куб.см. об'єму циліндрів двигуна.

При цьому передбачено, що ставки податку для транспортних засобів, що відповідають коду 8704 згідно з УКТ ЗЕД, застосовуються для автомобілів, що використовувалися з 5 до 8 років з коефіцієнтом 40 для автомобілів, що використовувалися понад 8 років з коефіцієнтом - 50.

Відповідно до пп.14.1.251 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України транспортні засоби, що використовувалися, - це транспортні засоби, на які уповноваженими державними органами, в тому числі іноземними, видані реєстраційні документи, що дають право експлуатувати такі транспортні засоби.

Пунктом 7 розділу I Правил митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України, затверджених наказом Державної митної служби України №1118 від 17.11.2005, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25.11.2005 за №1428/11708 (у редакції наказу №229 від 17.03.2008), власник ТЗ або вповноважена особа, який переміщує ТЗ через митний кордон України, пред'являє його митному органу для проведення митного огляду й подає оригінали та ксерокопії таких документів: що підтверджують право власності на ТЗ або користування ним (у тому числі з правом розпорядження); реєстраційних (технічних) документів на транспортний засіб (якщо він перебував на обліку в реєстраційному органі іноземної держави чи України) з відмітками про зняття транспортного засобу з обліку, якщо такі документи видаються реєстраційним органом; митної декларації - у разі потреби; ВМД (у разі транзиту ТЗ, нового або знятого з обліку в реєстраційному органі, через митну територію України); що підтверджують право на надання пільг в оподаткуванні (у разі митного оформлення ТЗ з наданням пільг в оподаткуванні); паспортних документів та інших документів, визначених законодавством України та міжнародними договорами України, що дають право на перетин державного кордону, та/або паспорта громадянина (посвідчення особи з відміткою про місце проживання); посвідки чи іншого документа про постійне (тимчасове) проживання в Україні або за кордоном тощо; довідки про ідентифікаційний номер громадянина (за наявності). У випадках необхідності вирішення питань щодо визначення року виготовлення ТЗ, класифікації ТЗ згідно з УКТЗЕД, митної вартості або порушення справи про порушення митних правил посадова особа митного органу може вимагати деякі чи всі з перелічених документів: митні документи країни придбання ТЗ; сервісну книжку; експертний висновок; фотографії; технічну документацію.

Згідно з абзацом дев'ятим пункту 8 цього ж розділу, датою першої реєстрації ТЗ, який перебував у користуванні, є дата, зазначена в спеціальній графі технічного паспорта (свідоцтва про реєстрацію), наприклад, паспорта німецького зразка, або дата видачі технічного паспорта (свідоцтва про реєстрацію).

А за правилами абзаців десятого-дванадцятого цього ж пункту, у разі відсутності даних про дату першої реєстрації, коли модельний чи календарний рік виготовлення ТЗ, зазначений в ідентифікаційному номері, збігається з роком початку його експлуатації, датою виготовлення вважати 1 січня року, зазначеного в ідентифікаційному номері ТЗ. Якщо встановлений за ідентифікаційним номером модельний рік виготовлення не збігається з роком початку експлуатації ТЗ, який зазначено в реєстраційному документі, й перевищує його, датою виготовлення вважати 1 липня зазначеного в реєстраційних документах року. Якщо встановлений за ідентифікаційним номером календарний або модельний рік виготовлення не збігається з роком початку експлуатації ТЗ, який зазначено в реєстраційному документі, і є меншим за нього, датою виготовлення вважати 1 січня календарного року, зазначеного в ідентифікаційному номері.

В силу вимог абзацу п'ятнадцятого цього пункту, датою початку користування ТЗ, що були в користуванні та ввозяться на митну територію України, уважається дата першої реєстрації ТЗ, визначена в реєстраційних документах, які видані вповноваженими державними органами та дають право експлуатувати ці ТЗ на постійній основі.

У разі відсутності реєстраційних документів першої реєстрації ТЗ датою початку користування вважати перший день першого місяця року, зазначеного в ідентифікаційному номері ТЗ, а за відсутності в ідентифікаційному номері року виготовлення - 1 січня року виготовлення, зазначеного в реєстраційних документах (абзац шістнадцятий).

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, 27.08.2015 позивачем для митного оформленнея автомобіля марки "RENAULT" модель "MASTER 2.5 DCI" ідентифікаційний номер (кузова) - НОМЕР_3, бувшого у використанні, до митного оформлення за ВМД №204050001/2015/012147 через декларанта було подано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 від 29.10.2012, за даними якого, датою першої реєстрації ТЗ є 11.06.2008. І саме 11.06.2008 даному автомобілю був присвоєний номерний знак (а.с.61).

Слід зазначити, що вказаний реєстраційний документ, згідно з яким здійснювалося митне оформлення автомобіля, в передбаченому законодавством порядку недійсним не визнаний, а також відповідачем не спростовано його належності, як доказу у справі.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідно до чинних реєстраційних документів, на підставі яких здійснювалося митне оформлення автомобіля датою першої постановки на облік, а відповідно і датою початку експлуатації ввезеного транспортного засобу є саме 11.06.2008, що, з урахуванням дати його ввезення на митну територію України, свідчить, що строк його експлуатації складав менше 8 років.

Крім того, як правильно зазначив суд першої інстанції, у листі №19 від 01.02.2016 АТ "Рено Україна" повідомлено, що "дата продажу клієнту" автомобіля означає дату, у яку дилером була внесена інформація про продаж автомобіля до електронної бази Renault. При цьому, зазначено, що дата початку використання клієнтом автомобіля може не співпадати з вищезгаданою датою, оскільки фактична передача автомобіля клієнту може бути пізніше дати продажу, а почати використовувати автомобіль клієнт може і не одразу після його придбання та отримання.

Згідно з ч. 3 ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАСУ України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об'єктивно і всебічно з'ясованих обставинах, а доводи апелянта на правомірність прийнятого рішення не впливають та висновків суду не спростовують.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Згідно ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 229, 286, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325,328, 329 КАС України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області - залишити без задоволення.

Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2018 року у справі № 1740/2451/18 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не підлягає оскарженню.

Головуючий суддя Р. П. Сеник
судді Я. С. Попко
Р. Б. Хобор
Повне судове рішення складено 14.02.2019 року