Справа № 806/3087/18
Суддя: Ватаманюк Р.В.
Дата ухвалення: 2019-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 806/3087/18

Головуючий у 1-й інстанції: Черняхович І.Е.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

06 лютого 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Ватаманюка Р.В.

суддів: Сторчака В. Ю. Мельник-Томенко Ж. М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2018 року (прийняте у м. Житомир) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 (далі - позивач) до Коростишівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (далі - відповідач) про визнання дій неправомірними, зобовязання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

позивач 22.06.2018 звернувся із адміністративним позовом до Житомирського окружного адміністративного суду в якому просив:

- визнати неправомірними дії Коростишівського обєднаного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області щодо перерахунку пенсії ОСОБА_2;

- зобовязати Коростишівське обєднане управління Пенсійного фонду України у Житомирській області здійснити на користь ОСОБА_2 виплату суми недоотриманої ним пенсії, внаслідок перерахунку з квітня 2018 року.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 31.10.2018 в задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким позов задовольнити повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказав, що судом першої інстанції безпідставно не враховано, те що зменшення розміру пенсії порушує права позивача на соціальний захист гарантований державою за втрати здоровя через наслідки ліквідації аварії на ЧАЕС та право на власність у вигляді гарантованих позивачу пенсійних виплат.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу вказавши, що оскільки позивач працював в зоні відчуження в період з 23.10.1986 по 25.12.1986, тобто неповний жовтень, повний листопад та неповний грудень, то його пенсійну справу було призведено у відповідність до чинного законодавства, шляхом обчислення пенсії із заробітної плати за повний листопад 1986 року згідно з відомостями про її нарахування.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлені та неоспорені сторонами такі обставини.

ОСОБА_2 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобилькій АЕС, що підтверджується посвідченням громадянина який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 серії А № 053036 від 09.01.1997 та вкладкою до зазначеного посвідчення № 055962.

В період з 23.10.1986 по 25.12.1986 позивач виконував будівельні роботи по спорудженню житла на території діючого пункту санітарної обробки людей "Старі Соколи", розташованого біля села Старі Соколи Іванівського району Київської області в зоні відчуження Чорнобильської АЕС. Даний факт був встановлений рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 07.07.1989 у справі № 2-206.

25.11.1991 ОСОБА_2 було встановлено ІІ групу інвалідності, внаслідок захворювання повязаного з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується випискою з акту огляду МСЕК №097072 від 25.11.1991.

Починаючи з 25.11.1991 позивач отримує пенсію по інвалідності, призначену за нормами Закону України від 28.02.1991 № 796-XII "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Пенсія була призначена позивачу із заробітку, одержаного ним за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, тобто із заробітку отриманого ним за період з 23.10.1986 по 25.12.1986.

На даний час позивач перебуває на обліку в Коростишівському обєднаному управлінні Пенсійного фонду України в Житомирській області.

Розмір пенсії позивача станом на 30.03.2018 становив 4 263,23 гривні. Однак, з 01.04.2018 відповідач здійснив перерахунок пенсії позивача, розмір пенсії після проведеного перерахунку склав 3 702,60 гривень, що підтверджується розпорядженням №118578 від 13.03.2018.

03.05.2018 листом № 5266/02 Коростишівське обєднане управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повідомило позивача, що згідно з Порядком обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 № 1210, заробітна плата для обчислення пенсій враховується за будь-які 12 місяців підряд роботи в зоні відчуження в 1986-1990 роках. У разі коли особа пропрацювала в зоні відчуження, зокрема, менше як 12 місяців підряд пенсія обчислюється, виходячи із заробітної плати за повні календарні місяці підряд у зоні відчуження. Крім того, відповідач зазначив, що оскільки, позивач працював в зоні відчуження в період з 23.10.1986 по 25.12.1986, тобто неповний жовтень, повний листопад та неповний грудень, то його пенсійну справу було приведено у відповідність до чинного законодавства, шляхом обчислення пенсії із заробітної плати за повний листопад 1986 року згідно з відомостями про її нарахування. У звязку з цим розмір пенсії з 01.04.2018 складає 3702,60 гривень.

Не погоджуючись із зменшення розміру пенсії позивач звернувся з даним позовом до суду.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач правомірно здійснив перерахунок позивачу пенсії виходячи із заробітної плати за повний календарний місяць роботи позивача в зоні відчуження та з урахуванням наявних у пенсійній справі позивача документів відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України № 1210.

Апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції за такими доводами.

Згідно ст.15 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII умови, норми та порядок пенсійного забезпечення громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом Української РСР "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" або їм надається право на одержання пенсій на підставах, передбачених цим Законом.

Статтею 49 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 №796-XII (далі - Закон № 796-XII) пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Положенням ст. 54 Закону № 796-XII передбачено, що пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством. В усіх випадках розмір середньомісячної заробітної плати для обчислення пенсії за роботу у зоні відчуження у 1986-1990 роках не може перевищувати 3,0 тис. карбованців.

При цьому умови, порядок призначення та мінімальні розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначаються актами Кабінету Міністрів України з відповідних питань.

На момент призначення позивачу пенсії, тобто станом на 25.11.1991 умови та порядок призначення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, внаслідок Чорнобильської катастрофи визначалися Порядком обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11.12.1996 № 1492 (далі - Порядок № 1492).

Пунктом 1 Порядку № 1492 передбачено, що пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи відповідно до статей 54 і 57 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно з законодавством.

Для обчислення пенсій середньомісячний фактичний заробіток визначається за будь-які 12 місяців підряд роботи у зоні відчуження в 1986-1990 роках. У випадках коли особа пропрацювала у зоні відчуження менше 12 місяців підряд, середньомісячний заробіток визначається шляхом ділення її загальної суми за календарні місяці роботи на кількість цих місяців.

Відповідно до вказаного Порядку №1492 позивачу призначена пенсія із заробітку, одержаного ним за роботу в зоні відчуження в період з в з 23.10.1986 по 25.12.1986. При цьому середній заробіток був визначений відповідачем шляхом ділення загальної суми заробітної плати за період з 23.10.1986 по 25.12.1986 на 3 календарні місяці, що підтверджується матеріалами пенсійної справи.

23.11.2011 Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову № 1210 "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", якою затверджено Порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі - Порядок №1210). Метою вказаної постанови є підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Проте, як вбачається із матеріалів справи, на виконання вимог вищезазначеної постанови Кабінету Міністрів України № 1210 відповідачем з 01.04.2018 здійснено перерахунок позивачу пенсії виходячи із заробітної плати за повний календарний місяць роботи позивача в зоні відчуження та з урахуванням наявних у пенсійній справі позивача документів, які є підставою для обчислення пенсії у відповідності до Закону України "Про статус і соціальний громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

При цьому, суд звертає увагу на те, що після здійснення перерахунку розмір пенсії позивача склав 3702,60 гривні, тоді як до перерахунку він становив 4263,23 гривні. Тобто, в даному випадку здійснення перерахунку пенсії позивача призвело до зменшення її розміру.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що провівши перерахунок пенсії позивачу, розмір якої внаслідок перерахунку зменшився, відповідачу слід було повернути виплату раніше призначеної пенсії позивачу в розмірі 4263, 23 гривні.

Згідно з Конституцією України та Законом України "Про міжнародні договори і угоди", чинні міжнародні договори, згода на обовязковість яких надана Верховною ОСОБА_1 України, є частиною національного законодавства України.

Закріплений у ст. 8 КАС України принцип верховенства права суд застосовує з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, яка відповідно до вимог ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" є джерелом права в Україні.

Право власності має фундаментальний характер, захищається згідно з нормами національного законодавства з урахуванням принципів ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Держави-учасниці Конвенції зобов'язані поважати право кожного на мирне володіння своїм майном та гарантувати його захист передусім на національному рівні. Зазначене положення в Україні закріплено на конституційному рівні принципом непорушності права власності (ст.41 Конституції України).

Втручання держави в право особи на мирне володіння своїм майном повинно здійснюватися на підставі закону, під яким розуміється нормативно-правовий акт, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм (quality of the law is requiring that it be accessible to the persons concerned, precise and foreseeable in its application).

Об'єктом правового, в тому числі судового, захисту (охорони) є "законні очікування", які визнаються "майном" в розумінні ст.1 Протоколу до Конвенції, якими вважаються легітимні (або законні) і виправдані очікування набути майно або майнове право, та які в практиці ЄСПЛ дістають правову охорону як майно. Поняття "законні очікування" (legitimate expectations) слід розглядати як елементи верховенства права та "юридичної визначеності" (legal certainty).

При цьому, Європейський суд з прав людини вказував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення пункту 1 дозволяє позбавлення власності лише "на умовах, передбачених законом", а пункт 2 визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію "законів" (рішення у справах "Амюр проти Франції", "Колишній король Греції та інші проти Греції" та "Малама проти Греції"). "Майном" може бути як "існуюче майно", так і активи, включаючи вимоги, стосовно яких особа може стверджувати, що вона має принаймні "легітимні сподівання" на реалізацію майнового права (пункт 83 рішення від 12.07.2001 у справі Ганс-Адам II проти Німеччини"). "Легітимні сподівання" за своїм характером повинні бути більш конкретними, ніж просто надія й повинні ґрунтуватися на законодавчому положенні або юридичному акті, такому як судовий вердикт (рішення у справі "Копецький проти Словаччини").

Враховуючи принцип справедливості (fairness) та недопущення зловживання повноваженнями (abuse of power) під час прийняття рішень та вчинення діянь публічною адміністрацією, наявність в особи заснованих на обіцянках влади очікувань (джерело яких - владні діяння й рішення) свідчить про взаємодію влади з особою, тому для забезпечення якості влади (управління) необхідно, щоб відповідні очікування були предметом ефективного правового захисту.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що пенсія є майном позивача в розумінні п. 1 ст. 1 Протоколу №1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також отримуючи пенсію в розмірі 4263,23 грн., позивач мав законні сподівання на її отримання в такому ж розмірі і в подальшому.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що оскільки після здійснення перерахунку пенсії позивача, розмір пенсії було зменшено, то відповідач протиправно не повернув виплату позивачу раніше призначеної пенсії, а тому, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийняте рішення не відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і підлягає скасуванню з постановленням нової постанови.

У силу п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зі ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити повністю.

Рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2018 року - скасувати та прийняти нову постанову.

Визнати протиправними дії Коростишівського обєднаного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області щодо перерахунку пенсії ОСОБА_2.

Зобовязати Коростишівське обєднане управління Пенсійного фонду України у Житомирській області здійснити на користь ОСОБА_2 виплату суми недоотриманої ним пенсії, внаслідок перерахунку з квітня 2018 року.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до ст. 325 КАС України та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_3 ОСОБА_4