Справа № 808/1093/18
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2019-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

29 січня 2019 року м. Дніпросправа № 808/1093/18

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Добродняк І.Ю. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Семененка Я.В.,

за участю секретаря судового засідання Кязимової Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі

апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Запорізькій області

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 27 серпня 2018 року (суддя Стрельнікова Н.В.)

у справі № 808/1093/18

за позовом Головного управління ДФС у Запорізькій області

до Публічного акціонерного товариства «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат»

про зупинення видаткових операцій на рахунках та заборону відчуження майна, -

ВСТАНОВИВ:

Головне управління ДФС у Запорізькій області звернулось до суду з адміністративним позовом до Публічного акціонерного товариства «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат», в якому просило зупинити видаткові операції на рахунках та заборонити відчуження майна до дня складення акту опису майна платника податків у податкову заставу податковим керуючим або акту про відсутність майна, що може бути описано у податкову заставу, або погашення податкового боргу у повному обсязі.

Позов обґрунтовано тим, що у товариства перед бюджетом рахується податковий борг у загальному розмірі 63004750,47 грн., який у добровільному порядку та у строк відповідачем не сплачений, в результаті чого призначено податкового керуючого, однак ПАТ «ЗАлК» своїм листом від 28.12.2017 відмовило у виділенні активів у податкову заставу, що стало підставою для звернення до суду з відповідною заявою.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 27 серпня 2018 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Суд виходив з того, що оскільки в статутному фонді Публічного акціонерного товариства «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» частка держави становить не менше 25 відсотків (а саме 68 %), то враховуючи вимоги Закону України «Про введення мораторію на примусову реалізацію майна» від 29.11.2001 року № 2864-III, підстави для зупинення видаткових операцій на рахунках відповідача відсутні.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду як таке, що винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нове судове рішення про задоволення позову.

Позивач зазначає, що податковий борг виник у зв'язку з несплатою відповідачем узгоджених сум податкових зобов'язань, відповідно до поданих до податкового органу декларацій, сум, нарахованих за наслідками перевірки, та сум пені, нарахованих за несвоєчасну сплату узгоджених сум податкових зобов'язань на загальну суму 63 004 750,47 грн. 21.04.2016 в.о. начальника Запорізької ОДПІ ГУ ДФС у Запорізькій області винесено рішення про опис майна у податкову заставу ПАТ «ЗАлК». 28.12.2017 - складено лист про виділення активів в податкову заставу, який вручений особисто Генеральному директору ОСОБА_1, з повідомленням про необхідність до 28.12.2017 виділити активи в податкову заставу. Проте, ПАТ «ЗАлК» листом від 28.12.2017 відмовило в виділенні активів в податкову заставу.

Податковим керуючим ОСОБА_2 28.12.2017 складено акт №2/850 про перешкоджання платником податків виконанню повноважень податковим керуючим, згідно якого підтверджено факт перешкоджання та не допущення до виконання повноважень, а саме: проведення доопису майна платника податків до суми податкового боргу ПАТ «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат». Відповідно до бази даних ГУ ДФС у Запорізькій області товариство має відкриті розрахункові рахунки у банківських установах.

Також позивач зазначив, що повноваження податкових органів щодо звернення до суду з вимогами як про накладення арешту на кошти платника податків (пп. 20.1.17 п.20.1 ст.20 ПК України), так і про зупинення видаткових операцій на рахунках платника податків (зокрема, пп. 20.1.15, 20.1.16 п.20.1 ст.20 ПК України, п. 89.4 ст.89 ПК України), варто розуміти як право на звернення з вимогою про накладення адміністративного арешту на кошти платника податків, що перебувають на його рахунках у банку.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі.

Представник відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечує, просить залишити рішення суду без змін як законне та обґрунтоване. Також повідомлено суд про зміну назви Публічного акціонерного товариства «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» на Акціонерне товариство «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат».

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, внаслідок наступного.

Як встановлено судом, підтверджено матеріалами справи, на час звернення позивача до суду з даним позовом згідно із інтегрованою карткою платника податків відповідач мав податковий борг на загальну суму 63004750,47 грн., у тому числі:

з орендної плати з юридичних осіб у сумі 61159940,61 грн.;

податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у сумі 1838751,26 грн.;

рентної плати за спеціальне використання води у сумі 2378,87 грн.;

екологічного податку - надходження від викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами забруднення в сумі 618,45 грн.;

екологічного податку - надходження від скидів забруднюючих речовин безпосередньо у водні об'єкти в сумі 3061,28 грн.

Податковий борг виник у зв'язку із несплатою грошових зобов'язань, нарахованих податковим органом (пені та штрафних санкцій), та самостійно узгоджених зобов'язань, задекларованих у податкових деклараціях, що підтверджується відповідним розрахунком податкового боргу та довідкою про податковий борг (а.с.6).

Спір щодо наявності та розміру податкового боргу між сторонами відсутній.

21.04.2016 в.о. начальника Запорізької ОДПІ ГУ ДФС у Запорізькій області винесено рішення про опис майна у податкову заставу (а.с.33).

Наказом ГУ ДФС у Запорізькій області від 30.11.2017 № 1174 призначено податкового керуючого ОСОБА_2.

Листом від 28.12.2017 ГУ ДФС у Запорізькій області повідомило ПАТ «ЗАлК» про необхідність виділення у строк до 28.12.2017 активів у податкову заставу (а.с.34).

Листом від 28.12.2017 №011-1395 ПАТ «ЗАлК» надало відповідь про неможливість виділення майна, що перебуває у власності у підприємства, у податкову заставу, зокрема посилаючись на п.4 ст. 12 Закону України «Про приватизацію державного майна» та норми Закону України «Про введення мораторію на примусову реалізацію майна».

Того ж дня 28.12.2017 податковим керуючим ОСОБА_2 складено акт №2/850 про перешкоджання платником податків виконанню повноважень податкового керуючого (а.с.36).

Згідно вказаному акту податковим керуючим підтверджено факт перешкоджання ПАТ «ЗАлК» виконанню повноважень, визначених Податковим кодексом України, зокрема, посадовими особами ПАТ «ЗАлК» не допущено податкового керуючого для проведення відповідно до абз.4 п.89.4 ст.89 ПК України доопису майна платника податків до суми податкового боргу ПАТ «ЗАлК» станом на 28.12.2017 - 60732684,44 грн.

Виходячи з наведених обставин та посилаючись на п. 89.4 ст. 89 ПК України, Головне управління ДФС у Запорізькій області звернувся з даним адміністративним позовом.

З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову, втім вважає помилковими висновки суду першої інстанції, покладені в основу свого рішення.

Згідно з п.88.1 ст.88 ПК України з метою забезпечення виконання платником податків своїх обов'язків, визначених цим Кодексом, майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу.

За визначенням п.п.14.1.155 п.14.1 ст.14 ПК України податкова застава - спосіб забезпечення сплати платником податків грошового зобов'язання та пені, не сплачених таким платником у строк, визначений цим Кодексом. Податкова застава виникає на підставах, встановлених цим Кодексом.

У разі невиконання платником податків грошового зобов'язання, забезпеченого податковою заставою, орган стягнення у порядку, визначеному цим Кодексом, звертає стягнення на майно такого платника, що є предметом податкової застави.

Відповідно до п.89.1 ст.89 ПК України право податкової застави виникає у разі:

несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов'язання, самостійно визначеної платником податків у податковій декларації, - з дня, що настає за останнім днем зазначеного строку;

несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов'язання, самостійно визначеної контролюючим органом, - з дня виникнення податкового боргу.

Пунктом 89.2 статті 89 ПК України встановлено, що з урахуванням положень цієї статті право податкової застави поширюється на будь-яке майно платника податків, яке перебуває в його власності (господарському віданні або оперативному управлінні) у день виникнення такого права і балансова вартість якого відповідає сумі податкового боргу платника податків, крім випадків, передбачених пунктом 89.5 цієї статті, а також на інше майно, на яке платник податків набуде прав власності у майбутньому.

У разі якщо балансова вартість майна, на яке поширюється податкова застава, є меншою ніж сума податкового боргу платника податків, право податкової застави поширюється на таке майно.

У разі якщо балансова вартість такого майна не визначена, його опис здійснюється за результатами оцінки, яка проводиться відповідно до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

У разі збільшення суми податкового боргу складається акт опису до суми, відповідної сумі податкового боргу платника податків, у порядку, передбаченому цією статтею.

Відповідно до абз.5 п.89.2 ст.89 ПК України право податкової застави не поширюється на майно, визначене підпунктом 87.3.7 пункту 87.3 статті 87 цього Кодексу (майно, що не може бути предметом застави відповідно до Закону України «Про заставу»), на іпотечні активи, що належать емітенту та є забезпеченням відповідного випуску іпотечних сертифікатів з фіксованою дохідністю, на грошові доходи від цих іпотечних активів до повного виконання емітентом зобов'язань за цим випуском іпотечних сертифікатів з фіксованою дохідністю, а також на склад іпотечного покриття та грошові доходи від нього до повного виконання емітентом зобов'язань за відповідним випуском звичайних іпотечних облігацій.

В свою чергу, відповідно до ч.6 ст.4 Закону України «Про заставу» предметом застави не можуть бути об'єкти державної власності, приватизація яких заборонена законодавчими актами, а також майнові комплекси державних підприємств та їх структурних підрозділів, що знаходяться у процесі корпоратизації.

Предметом застави підприємств державної форми власності, приватизація яких заборонена законодавчими актами, та їх структурних підрозділів, що знаходяться в процесі корпоратизації, можуть бути їх товари в обороті або в переробці.

Відповідно до ч.4 ст.12 Закону України «Про приватизацію державного майна», який діяв на час виникнення спірних правовідносин і на який посилається відповідач, з моменту прийняття рішення про приватизацію об'єкта стосовно його майна (нерухомого майна, інших необоротних активів) та земельної ділянки державної власності, на якій розташований такий об'єкт, забороняється, в тому числі,: здійснення операцій (дій), внаслідок яких може відбутися відчуження зазначеного майна чи зменшення його вартості або зменшення розміру земельної ділянки державної власності; обмін, іпотека або застава майна; списання основних засобів, що мають залишкову вартість; безоплатна передача та реалізація майна для погашення заборгованості; передача майна в оренду; внесення майна до статутного капіталу інших суб'єктів господарювання, передача майна в управління та здійснення операцій з борговими вимогами і зобов'язаннями (факторинг), якщо за період з моменту прийняття такого рішення сума вартості майна, що відчужується, або зобов'язань перевищує 5 відсотків підсумку балансу підприємства за останній звітний період, але не більш як 250 мінімальних заробітних плат протягом одного календарного року.

Виходячи з викладених правових норм, обмеження щодо застави існують лише щодо певного, законодавчо визначеного, майна, тому наведені відповідачем обставини не можуть бути перешкодою для виділення іншого майна, що перебуває у власності товариства, для опису в податкову заставу, незалежно від частки держави в статутному фонді такого товариства.

Відповідно до п.89.3 ст.89 ПК України майно, на яке поширюється право податкової застави, оформлюється актом опису.

До акта опису включається ліквідне майно, яке можливо використати як джерело погашення податкового боргу.

Опис майна у податкову заставу здійснюється на підставі рішення керівника контролюючого органу, яке пред'являється платнику податків, що має податковий борг.

Акт опису майна, на яке поширюється право податкової застави, складається податковим керуючим у порядку та за формою, що затверджені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Відмова платника податків від підписання акта опису майна, на яке поширюється право податкової застави, не звільняє такого платника податків від поширення права податкової застави на описане майно. У такому випадку опис здійснюється у присутності не менш як двох понятих.

З наведених вище підстав та з огляду на правову суть опису майна в податкову заставу апеляційний суд вважає помилковим посилання відповідача та суду першої інстанції на положення Закону України «Про введення мораторію на примусову реалізацію майна», оскільки вказаний Закон спірні правовідносини, суть яких не пов'язана з примусовою реалізацією майна підприємства, не регулює, так само як і норми п.94.4 ст. 94 Податкового кодексу України, на які звертає увагу відповідач у відзиві на апеляційну скаргу.

Отже, висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для зупинення видаткових операцій на рахунках відповідача, мотивований наявністю в статутному фонді Публічного акціонерного товариства «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» 68 % частки держави, є помилковим.

Підстави для зупинення видаткових операцій на рахунках платника податків мають зовсім інше підґрунтя і визначені, в тому числі, в п.89.4 ст.89, п.91.4 ст.91 ПК України.

Відповідно до п.91.1 ст.91 ПК України керівник контролюючого органу за місцем реєстрації платника податків, що має податковий борг, призначає такому платнику податків податкового керуючого. Податковий керуючий повинен бути посадовою (службовою) особою контролюючого органу. Податковий керуючий має права та обов'язки, визначені цим Кодексом.

Податковий керуючий описує майно платника податків, що має податковий борг, в податкову заставу, здійснює перевірку стану збереження майна, яке перебуває у податковій заставі, проводить опис майна, на яке поширюється право податкової застави, для його продажу у випадках, передбачених цим Кодексом, одержує від боржника інформацію про операції із заставленим майном, а в разі його відчуження без згоди контролюючого органу (за умови, коли наявність такої згоди має бути обов'язковою згідно з вимогами цього Кодексу) вимагає пояснення від платника податків або його службових (посадових) осіб. У разі продажу в рахунок погашення податкового боргу майна платника податків, на яке поширюється право податкової застави, податковий керуючий має право отримувати від такого платника податків документи, що засвідчують право власності на зазначене майно (п.91.3 ст.91 ПК України).

Отже, у разі наявності у платника податку податкового боргу здійснюється опис майна такого платника у податкову заставу шляхом прийняття керівником контролюючого органу відповідного рішення, на підставі якого, в свою чергу, призначеним податковим керуючим здійснюється опис майна у податкову заставу з оформленням акту.

Пунктом 89.4 статті 89 ПК України встановлено, у разі якщо платник податків не допускає податкового керуючого для здійснення опису майна такого платника податків у податкову заставу та/або не подає документів, необхідних для такого опису, податковий керуючий складає акт відмови платника податків від опису майна у податкову заставу.

Контролюючий орган звертається до суду щодо зупинення видаткових операцій на рахунках платника податків, заборону відчуження таким платником податків майна та зобов'язання такого платника податків допустити податкового керуючого для опису майна у податкову заставу.

Зупинення видаткових операцій на рахунках платника податків та заборона відчуження таким платником податків майна діють до дня складення акта опису майна платника податків у податкову заставу податковим керуючим або акта про відсутність майна, що може бути описано у податкову заставу, або погашення податкового боргу в повному обсязі. Податковий керуючий не пізніше робочого дня, що настає за днем складення цих актів, зобов'язаний надіслати банкам, іншим фінансовим установам, а також платнику податків рішення про складення актів, яке є підставою для поновлення видаткових операцій та скасування заборони на відчуження майна.

Згідно з п. 91.4 ст.91 ПК України у разі якщо платник податків, що має податковий борг, перешкоджає виконанню податковим керуючим повноважень, визначених цим Кодексом, такий податковий керуючий складає акт про перешкоджання платником податків виконанню таких повноважень у порядку та за формою, що встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Контролюючий орган звертається до суду щодо зупинення видаткових операцій на рахунках платника податків та зобов'язання такого платника податків виконати законні вимоги податкового керуючого, передбачені цим Кодексом. Строк, на який можуть бути зупинені видаткові операції, визначається судом, але не більше двох місяців.

Таким чином, законодавцем встановлено право контролюючого органу звертатись до суду щодо зупинення видаткових операцій на рахунках платника податків у разі якщо платник податків перешкоджає виконанню податковим керуючим повноважень, визначених цим Кодексом, зокрема, не допускає податкового керуючого для здійснення опису майна такого платника податків у податкову заставу та/або не подає документів, необхідних для такого опису майна у податкову заставу.

В спірному випадку факт не допуску посадовими особами товариства податкового керуючого для проведення опису (доопису) майна в податкову заставу до суми податкового боргу, визначного станом на 28.12.2017, підтверджений позивачем зазначеним вище актом від 28.12.2017 №2/850 про перешкоджання платником податків виконанню повноважень податковим керуючим.

Втім, апеляційний суд, виходячи із змісту вказаного акту, вважає, що цей документ не може бути достатнім доказом на підтвердження наявності підстав для прийняття судового рішення про зупинення видаткових операцій на рахунках платника податків.

Акт від 28.12.2017 №2/850 не містить викладення фактів вчинення відповідачем певних, конкретно визначених, дій по не допуску податкового керуючого для здійснення опису (доопису) майна у податкову заставу або ненадання документів, необхідних для такого опису. Будь-яких інших доказів на підтвердження неможливості проведення дій по виявленню та вчинення опису майна, що може бути предметом податкової застави, внаслідок перешкод з боку відповідача позивачем суду не надано, із матеріалів справи не вбачається.

Надана відповідачем листом від 28.12.2017 №011-1395 відповідь на відповідний запит позивача про неможливість виділення майна, що перебуває у власності у підприємства, у податкову заставу, не є свідченням фактичного не допуску податкового керуючого для здійснення опису (доопису) майна у податкову заставу.

Крім того, відповідно до наведеної вище норми п.89.3 ст.89 ПК України опис майна у податкову заставу здійснюється на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, яке пред'являється платнику податків, що має податковий борг. Докази пред'явлення відповідачеві рішення про опис майна у податкову заставу до суми, відповідної сумі податкового боргу платника податків станом на 28.12.2017, матеріали справи не містять.

Одночасно, судом встановлено, що 28.12.2017 податковим керуючим здійснено виїзд на підприємство і складено акт за участю представника підприємства від 28.12.2017 № 4 про проведення перевірки стану збереження майна платника податків, що перебуває у податковій заставі, в якому відображено факт оформлення майна, на яке поширюється право податкової застави, актами опису від 11.07.2016 № 1/2131, від 18.08.2015 № 26, від 3.08.2016 № 1, від 21.04.2016 № 14.

З огляду на вищенаведене, апеляційний суд вважає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявність визначених Податковим кодексом України підстав для застосування зупинення видаткових операцій на рахунках відповідача.

Суд першої інстанції ухвалив вірне рішення про відмову в задоволенні позову.

Передбачені ст. 317 КАС України підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення відсутні, у зв'язку з чим апеляційну скаргу позивача слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст.310, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Запорізькій області залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 27 серпня 2018 року у справі № 808/1093/18 - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, може бути оскаржена до касаційного суду в порядку та строки, встановлені ст.ст.328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя І.Ю. Добродняк

суддя Н.А. Бишевська

суддя Я.В. Семененко