Справа № 826/16498/17
Суддя: Мельничук Володимир Петрович
Дата ухвалення: 2019-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач - Мельничук В.П.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 лютого 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.

суддів: Бужак Н.П., Костюк Л.О.,

при секретарі: Андрієнко Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 листопада 2018 року у справі за адміністративним позовом Приватного акціонерного товариства "Телеканал "Інтер" до Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

Приватне акціонерне товариство "Телеканал "Інтер" звернулось до Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення, в якому просило визнати протиправним та не чинним рішення Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення № 2131 від 09.11.2017 року про результати позапланової перевірки Приватного акціонерне товариство "Телеканар "Інтер".

Адміністративний позов обґрунтовано тим, що 30.10.2017 року робочою групою у складі головного спеціаліста відділу моніторингу та аналізу телерадіомовлення управління контролю та аналізу телерадіомовлення ОСОБА_11 та головним спеціалістом секретаріату представника Національної ради у м. Києві ОСОБА_12, здійснено позапланову перевірку діяльності ПрАТ «Телеканал «Інтер», на підставі якої складено Акт позапланової перевірки дотримання телерадіоорганізацією законодавства України від 30.10.2017 року № 60/ПП/Кв/АС/17.

Результати перевірки, викладені в акті, а саме висновки щодо нібито порушення ПрАТ «Телеканал «Інтер» вимог абзацу 8 частини 2 статті 6, частини 5 статті 28, частини 2 статті 62 Закону України «Про телебачення і радіомовлення», оскільки випуски передачі «Стосується кожного», що транслювались в ефірі ПрАТ «Телеканал «Інтер», (теми якої «ІНФОРМАЦІЯ_1» (ІНФОРМАЦІЯ_3) та «ІНФОРМАЦІЯ_2» (ІНФОРМАЦІЯ_4), містили, на думку Відповідача, сцени, які можуть завдати шкоди фізичному, психічному чи моральному розвитку дітей та підлітків, під час перегляду зазначеної передачі.

Не погоджуючись з результатами перевірки, викладеними в акті, ПрАТ «Телеканал «Інтер» надано письмові заперечення до акту (вих. від 07.11.2017 року №640), однак при прийнятті оскаржуваного рішення відповідачем, на думку позивача, не взято їх до уваги та не надано їм належної оцінки.

Позивач вважає висновки Нацради необґрунтованими та не підтвердженими відповідними доказами, що свідчить про відсутність підстав для прийняття рішення Нацрадою від 09.11.2017 року № 2131 про результати позапланової перевірки Приватного акціонерного товариства "Телеканар "Інтер", яким до Позивача застосовано санкцію - «оголошення попередження».

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 листопада 2018 року позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Телеканар "Інтер" задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення від 09.11.2017 року № 2131 про результати позапланової перевірки Приватного акціонерного товариства "Телеканар "Інтер", м. Київ (НР № 00291-м від 01.07.2015 року, ефірне мовлення, логотип: "ІНТЕР").

Не погоджуючись з таким судовим рішенням Національна рада України з питань телебачення і радіомовлення подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити повністю у задоволенні адміністративного позову.

В апеляційній скарзі Відповідач не погоджується з рішенням суду першої інстанції, та посилається на порушення судом першої інстанції норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Зокрема, Відповідач зазначає, що твердження, суду першої інстанції, проте що Національна рада прийняла рішення № 2131 від 09.11.2017 року на підставі лише висновку Незалежної медійної ради не відповідають дійсності. Застосування норм Кодексу адміністративного судочинства України щодо визначення доказів та вимог до експертного висновку є недоречними, оскільки висновок Незалежної медійної ради застосовувався як додаткове свідчення виявлених порушень. Прийняття рішення Національною радою та під час судового розгляду справи будь-яких підтверджень щодо повноважень психолога ОСОБА_4 Позивачем надано не було, а тому вони не могли братись до уваги. Натомість повноваження Національної ради, як суб'єкта владних повноважень встановлені виключно законом. Також, судом першої інстанції не враховано, що диспозиція норми абз. 8 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про телебачення і радіомовлення» передбачає можливість настання негативних наслідків фізичному, психічному чи моральному розвитку дітей та підлітків, якщо вони мають змогу дивитися дану передачу. Тобто, в даному випадку мова йде про можливість заподіяння шкоди саме телеглядачам, які переглядають цю передачу, а не лише тим, які беруть в ній участь.

Приватним акціонерним товариством "Телеканал "Інтер" подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з посиланням на те, що оскаржуване судове рішення відповідає нормам чинного законодавства. Також, зазначає, що акт моніторингу законодавством не передбачений, а тому не може бути документальним підтвердженням порушень з боку Позивача.

Національною радою України з питань телебачення і радіомовлення надано пояснення щодо поданого відзиву на апеляційну скаргу, в якій останній зазначає, що рішення № 2131 від 09.11.2017 року Національної ради є законним та прийняте на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачений Законом України «Про Національну раду України з питань телебачення і радіомовлення» і Законом України «Про телебачення і радіомовлення», з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано. Також, зазначає, що рішення № 2131 від 09.11.2017 року Національної ради є обґрунтованим, оскільки при прийнятті враховані всі обставини справи і під час засідання Національної ради заслухані всі пояснення. Національна рада прийняла рішення № 2131 від 09.11.2017 року на підставі акта перевірки з врахуванням результатів моніторингу та звернень Уповноваженого Верховної Ради з прав людини та Громадської організації «Детектор Медіа», висновку Незалежної медійної ради, думки Народних депутатів України, представників Інституту Медіа Права та пояснень уповноваженого представника ПрАТ «Телеканал «Інтер».

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, Нацрадою здійснено моніторинг мовлення ПрАТ «Телеканал «Інтер».

ІНФОРМАЦІЯ_3 о 18:05 год. та ІНФОРМАЦІЯ_4 о 18:05 год. зафіксовано трансляцію ПрАТ «Телеканал «Інтер» передачі «Стосується кожного».

Уповноваженою Верховної Ради України з прав людини ОСОБА_6 17.10.2017 року до Нацради направлено звернення № 1-2317/17-81 (вх. від 18.10.2017 року № 3а/43 арк.2) з проханням Нацради звернути увагу на сюжети програми «Стосується кожного» (від ІНФОРМАЦІЯ_3 та ІНФОРМАЦІЯ_4), в яких, на її думку, порушено статті 16, 17 Конвенції ООН про права дитини.

Також, до Нацради із заявою фізичних та юридичних осіб про порушення ліцензіатом вимог законодавства та/або умов ліцензії від 18.10.2017 року № 171017-1 (вх. від 19.10.2017 року № 24а/115 арк.3) звернулася Громадська організація «Детектор медіа», в якій зазначено, що останньою у випусках програми «Стосується кожного» (від ІНФОРМАЦІЯ_3 та ІНФОРМАЦІЯ_4) вбачаються порушення ПрАТ «Телеканал «Інтер» вимог 62 Закону України «Про телебачення і радіомовлення».

На виконання наказу голови Нацради від 20.10.2017 року № 5а-375 та на підставі вищевказаних звернень посадовими особами Нацради здійснено позапланову перевірку ПрАТ «Телеканал «Інтер», за результатами якої складено акт від 30.10.2017 року № 60 ПП/Кв/АС/17 позапланової перевірки дотримання телерадіоорганізацією законодавства України.

Перевіркою встановлено порушення ПрАТ «Телеканал «Інтер» вимог абзацу 8 частини 2 статті 6, частини 5 статті 28, частини 2 статті 62 Закону України «Про телебачення і радіомовлення», оскільки випуски передачі «Стосується кожного», що транслювались в ефірі ПрАТ «Телеканал «Інтер», (теми якої «ІНФОРМАЦІЯ_1» (ІНФОРМАЦІЯ_3) та «ІНФОРМАЦІЯ_2» (ІНФОРМАЦІЯ_4), містили, на думку Відповідача, сцени, які можуть завдати шкоди фізичному, психічному чи моральному розвитку дітей та підлітків, під час перегляду зазначеної передачі.

Не погоджуючись із висновками позапланової перевірки, 07.11.2017 року (вих.№ 640) ПрАТ «Телеканал «Інтер» подано письмові заперечення до акту від 30.10.2017 року № 60 ПП/Кв/АС/17 позапланової перевірки дотримання телерадіоорганізацією законодавства України.

Рішенням Нацради від 09.11.2017 року № 2131 «Про результати позапланової перевірки ПрАТ «Телеканал «Інтер», м. Київ (НР № 00291-м від 01.07.2015 року, ефірне мовлення, логотип: «ІНТЕР»)» визнано порушення ПрАТ «Телеканал «Інтер» вимог абзацу 8 частини 2 статті 6, частини 5 статті 28, частини 2 статті 62 Закону України «Про телебачення і радіомовлення» та оголошено попередження.

Вважаючи рішення Нацради від 09.11.2017 року № 2131 необґрунтованим, Позивач звернувся до суду.

Задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що Нацрадою, як суб'єктом владних повноважень, прийнято оскаржуване рішення не на підставі фактичних тверджень, а на підставі оціночних суджень членів комісії Нацради, запрошених на засідання 09.11.2017 року, виступаючих та Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини ОСОБА_6, які не є спеціалістами або експертами, відтак не можуть надати професійної оцінки відповідності програми «Стосується кожного», яка транслювалася в ефірі ПрАТ «Телеканал «Інтер» ІНФОРМАЦІЯ_3 та ІНФОРМАЦІЯ_4, на наявність ознак порушення вимог абзацу 8 частини другої статті 6, частини п'ятої статті 28, частини другої статті 62 Закону України «Про телебачення і радіомовлення».

З огляду на те, що Відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження порушення Позивачем вимог абзацу 8 частини 2 статті 6, частини 5 статті 28, частини 2 статті 62 Закону України «Про телебачення і радіомовлення», суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі шляхом визнання протиправним та скасування рішення Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення від 09.11.2017 року № 2131 про результати позапланової перевірки Приватного акціонерного товариства "Телеканар "Інтер", м. Київ (НР №00291-м від 01.07.2015 року, ефірне мовлення, логотип: "ІНТЕР").

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його обґрунтованим з огляду на таке.

Статтею 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, відносини, що виникають у сфері телевізійного та радіомовлення на території України, визначає правові, економічні, соціальні, організаційні умови їх функціонування, спрямовані на реалізацію свободи слова, прав громадян на отримання повної, достовірної та оперативної інформації, на відкрите і вільне обговорення суспільних питань регулюються Законом України від 21.12.1993 року № 3759-XII "Про телебачення і радіомовлення" (із змінами і доповненнями; далі - Закон № 3759-XII).

За приписами частини 1 статті 1 Закону України "Про Національну раду України з питань телебачення і радіомовлення" від 23.09.1997 року № 538/97-ВР (із змінами і доповненнями; далі - Закон № 538/97) Національна рада є конституційним, постійно діючим колегіальним органом, метою діяльності якого є нагляд за дотриманням законів України у сфері телерадіомовлення, а також здійснення регуляторних повноважень, передбачених цим законом.

Відповідно до частини 4 статті 7 Закону № 3759-XII єдиним органом державного регулювання діяльності у сфері телебачення і радіомовлення, незалежно від способу розповсюдження телерадіопрограм і передач, є Національна рада України з питань телебачення і радіомовлення.

Згідно з статтею 13 Закону № 538/97 Національна рада здійснює офіційний моніторинг телерадіопрограм, нагляд за дотриманням телерадіоорганізаціями та провайдерами програмної послуги вимог законодавства у галузі телерадіомовлення, нагляд за дотриманням телерадіоорганізаціями законодавства у сфері захисту суспільної моралі та застосовує в межах своїх повноважень санкції відповідно до закону.

Частиною першою статті 70 Закону № 3759-XII передбачено, що Національна рада здійснює контроль за дотриманням та забезпечує виконання вимог: законодавства України у сфері телебачення і радіомовлення; Закону України "Про рекламу" щодо спонсорства і порядку розповсюдження реклами на телебаченні і радіомовленні; законодавства про захист суспільної моралі; законодавства про кінематографію щодо квоти демонстрування національних фільмів та щодо розповсюдження чи демонстрування телерадіоорганізаціями творів, розповсюдження і демонстрування яких заборонено законодавством про кінематографію; законодавства про вибори.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, позапланова перевірка відносно Позивача проводилась на предмет дотримання вимог частини 2 статті 6, частини 5 статті 28, частини 2 статті 62 Закону України "Про телебачення і радіомовлення", про що зазначено в рішенні Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення від 09.11.2017 року № 2131.

На підставі Інструкції про порядок здійснення перевірок телерадіоорганізацій та провайдерів програмної послуги, оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення та про порушення законодавства про рекламу, затвердженої рішенням Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення 08.02.2012 року № 115, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 24.02.2012 року за № 313/20626. здійснюється організація та проведення перевірок (далі - Інструкції № 115).

Відповідно до Інструкції № 115 Національна рада здійснює наглядові повноваження шляхом проведення планових і позапланових перевірок діяльності ліцензіатів.

Пункт 2.3. Інструкції № 115 передбачає, що підставами для здійснення позапланових перевірок, зокрема, є: подання ліцензіатом письмової заяви до Національної ради про здійснення позапланової перевірки за його бажанням; виявлення Національною радою під час проведення моніторингу телерадіопрограм ознак порушення ліцензіатом вимог законодавства та/або умов ліцензії; перевірка виконання ліцензіатом рішень та/або приписів Національної ради щодо усунення порушень вимог законодавства та/або умов ліцензії, виданих за результатами проведених перевірок; заява фізичних та юридичних осіб про порушення ліцензіатом вимог законодавства та/або умов ліцензії; результати розгляду питань про порушення телерадіоорганізацією або провайдером програмної послуги законодавства та/або умов ліцензії згідно з підпунктом "б" частини першої статті 74 Закону України "Про телебачення і радіомовлення".

Під час позапланової перевірки з'ясовуються виключно ті питання (факти), необхідність перевірки яких стала підставою для її проведення, з обов'язковим зазначенням цих питань (фактів) у посвідченні на проведення перевірки. Повторна перевірка питань (фактів), які були об'єктом перевірки, не проводиться.

Відповідно до абзацу 1 частини першої статті 23 Закону № 538/97 порядок організації та внутрішньої роботи Національної ради, що не врегульований цим Законом,

визначається Регламентом Національної ради, Національної ради, який за поданням голови або не менше трьох членів Національної ради затверджується Національною радою більшістю від її складу.

Згідно з частиною 1, абзацом 12 частини 2 статті 24 Закону № 538/97 засідання Національної ради скликаються головою Національної ради відповідно до Регламенту Національної ради за власною ініціативою або на вимогу не менше трьох членів Національної ради.

Виключно на засіданнях Національної ради: приймаються рішення про застосування санкцій та про звернення до суду із заявою про анулювання ліцензії.

При цьому, частинами 3-5, 8 статті 24 Закону № 538/97 встановлено, що засідання Національної ради є відкритими.

Засідання Національної ради є правомочним, якщо на ньому присутні не менше шести членів Національної ради.

Розгляд на засіданнях Національної ради питань про видачу, продовження, переоформлення ліцензії на телерадіомовлення або питання про застосування санкцій до ліцензіатів відбувається у присутності повноважних представників відповідних ліцензіатів, про що їх письмово повідомляє Національна рада не пізніш як за три дні до засідання. Таке засідання може проводитися без участі цих осіб тільки за умови, якщо є відомості про вручення їм повідомлення про час та місце проведення засідання та в разі відсутності поважних причин для перенесення засідання.

На засіданні Національної ради ведеться протокол, який протягом трьох днів після засідання підписується головою Національної ради (або іншою особою, яка головувала на засіданні) та відповідальним секретарем Національної ради (або членом Національної ради, який виконує його посадові обов'язки) не пізніше чотирьох днів після проведення засідання.

У разі неможливості або відмови голови Національної ради (або іншої особи, яка головувала на засіданні), відповідального секретаря Національної ради (або члена Національної ради, який виконує його посадові обов'язки) підписати протокол засідання

протокол може бути підписаний не менше ніж п'ятьма членами Національної ради, які брали участь у засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що Відповідач за наслідками проведеної відносно Позивача перевірки, прийшов до висновку про порушення ПрАТ «Телеканал «Інтер» вимог: абзацу 8 частини 2 статті 6 Закону України "Про телебачення і радіомовлення", а саме - не допускається використання телерадіоорганізацій для трансляції програм або їх відеосюжетів, які можуть завдати шкоди фізичному, психічному чи моральному розвитку дітей та підлітків, якщо вони мають змогу їх дивитися; частини 5 статті 28 Закону України "Про телебачення і радіомовлення", а саме: - ліцензіат не має права розповсюджувати програми і передачі, трансляція яких не допускається згідно з вимогами частини другої статті 6 цього Закону, а також програми, здатні впливати на нормальний фізичний, розумовий або моральний розвиток дітей та юнацтва, і програми, що містять сцени, які викликають жах, сцени вбивства, насилля (фізичного чи психологічного), сцени, звернені до сексуальних інстинктів; частини 2 статті 62 Закону України "Про телебачення і радіомовлення"телерадіоорганізаціям забороняється розповсюджувати, а також анонсувати програми та передачі, які можуть зашкодити фізичному, інтелектуальному і духовному розвитку неповнолітніх та юнацтва, крім як протягом ефірного часу в добовому відрізку з 23.00 до 6.00 та на каналах з обмеженим доступом. Такі програми або передачі повинні мати спеціальне попередження і відповідно позначатися в розкладі програм телерадіоорганізацій та спеціально позначатися безпосередньо перед їх трансляцією.

Як вбачається з матеріалів справи Відповідачем в обґрунтування виявлених порушень зазначено, що у передачах «Стосується кожного» (теми якої «ІНФОРМАЦІЯ_1» (ІНФОРМАЦІЯ_3) та «ІНФОРМАЦІЯ_2» (ІНФОРМАЦІЯ_4), містились сцени, що на думку Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення можуть завдати моральній, психічній та фізичній шкоди розвитку дітей та підлітків під час перегляду зазначеної передачі, оскільки обговорювалося статеве життя неповнолітньої (12-річної) дитини, наслідки її статевих стосунків у ранньому віці, деталі фізіологічних вікових процесів, а також, визнано факт того, що неповнолітня особа мала не одного статевого партнера.

Також, судом першої інстанції встановлено, що вчинені, на думку Відповідача, Позивачем порушення підтверджено відповідними доказами, а саме висновком Незалежної медійної ради та твердженнями присутніх на засіданні Нацради 09.11.2017 року.

Відповідно до витягу з протоколу засідання Нацради від 09.11.2017 року № 37 про результати позапланової перевірки ПрАТ «Телеканал «Інтер» встановлено, що на засіданні були присутні члени Нацради, керівники структурних підрозділів та запрошені, серед яких: представник ТОВ «Телеканал «Інтер», народні депутати України ОСОБА_7, ОСОБА_8, представник ГК «Детектор Медіа», член ради Інституту Медія Права та юрист Інституту Медіа Права.

Виступаючими запрошеними на засіданні зазначено, що на їх думку, в судії програми «Стосується кожного» «обговорювали розбещення малолітньої дитини, обтяжене ймовірним інцестом, тобто - злочин», «що канал повинен був дотриматися приватності життя дитини, не повинні були показувати населений пункт, де вона проживає», чим порушено етичні та професійні стандарти журналістики.

Також, підставою для винесення оскаржуваного рішення зазначено, що передача «Стосується кожного» транслювалася у час, доступний для перегляду неповнолітньою аудиторією (о 18:05 год.).

Національною радою України з питань телебачення і радіомовлення зазначено, що представником ліцензіата (Позивача у справі) надано паперові прінт-скріни початкової заставки передачі «Стосується кожного (теми якої «ІНФОРМАЦІЯ_1» (ІНФОРМАЦІЯ_3) та «ІНФОРМАЦІЯ_2» (ІНФОРМАЦІЯ_4), на яких зафіксовано напис: «Поширювана в цій програмі інформація спрямована на досягнення соціальної мети та орієнтована на дорослу аудиторію» (а.с.124-125), проте, офіційним моніторингом не підтверджено та не спростовано цю обставину, оскільки, як зазначено Нацрадою, шрифт тексту замалий для розпізнання.

Також, Відповідачем взято до уваги висновок Незалежної медійної ради від 23.10.2017 року № 19, в якому, зокрема, зазначено, що за пропозицією голови Незалежної медійної ради ОСОБА_9 14.10.2017 року, Незалежною медійною радою вирішено розглянути справу за власної ініціативи та проаналізовано відповідність вищезазначених випусків передачі «Стосується кожного» Конвенції про захист прав та основоположних свобод, Закону України «Про телебачення і радіомовлення» та Кодексу етики українського журналіста.

Так, за приписами статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частиною 2 статті 74 КАС України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 101КАС України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені перед експертом, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права. Висновок експерта може бути наданий на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. Висновок експерта викладається у письмовій формі і приєднується до справи. Суд має право за заявою учасників справи або з власної ініціативи викликати експерта для надання усних пояснень щодо його висновку. У висновку експерта повинно бути зазначено: коли, де, ким (ім'я, освіта, спеціальність, а також, за наявності, свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, стаж експертної роботи, науковий ступінь, вчене звання, посада експерта), на якій підставі була проведена експертиза, хто був присутній при проведенні експертизи, питання, що були поставлені експертові, які матеріали експерт використав. Інші вимоги до висновку експерта можуть бути встановлені законодавством. У висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом - також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов'язків.

За приписами частини 6 статті 104 КАС України у висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду та експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Відповідно до статті 108 КАС України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 90 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивованим у судовому рішенні.

Проте, Відповідачем не надано доказів на підтвердження повноважень Незалежної медійної ради на проведення відповідних експертиз.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що Незалежна медійна рада є громадською організацією, якою з власної ініціативи проведено «експертизу» відповідності програми «Стосується кожного» вимогам законодавства.

Крім того, дослідивши зміст висновку Незалежної медійної ради від 23.10.2017 року № 19, судом першої інстанцій правомірно встановлено, з чим погоджується колегія суддів, що «експертів» Незалежної медійної ради про відповідальність за завідомо неправдивий висновок не повідомлено, що також не може свідчити про достовірність висновку Незалежної медійної ради як допустимого доказу в розумінні статті 75 КАС України, якою передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Проте, будь яких інших доказів, окрім висновку Незалежної медійної ради від 23.10.2017 року № 19 на підтвердження Відповідачем порушень Позивачем не подано, як і не надано жодних інших аргументів під час розгляду справи у судових засіданнях суду першої інстанції та суду апеляційної інстанції.

Також, судом першої інстанції встановлено, що Нацрадою, як суб'єктом владних повноважень, прийнято оскаржуване рішення не на підставі фактичних тверджень, а на підставі оціночних суджень членів комісії Нацради, запрошених на засідання 09.11.2017 року, виступаючих та Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини ОСОБА_6, які не є спеціалістами або експертами, відтак, не можуть надати професійної оцінки відповідності програми «Стосується кожного», яка транслювалася в ефірі ПрАТ «Телеканал «Інтер» ІНФОРМАЦІЯ_3 та ІНФОРМАЦІЯ_4, на наявність ознак порушення вимог абзацу 8 частини 2 статті 6, частини 5 статті 28, частини 2 статті 62 Закону України «Про телебачення і радіомовлення».

Так, у висновку Європейського суду з прав людини (справа «Лінгрес проти Австрії») зазначено, що слід уважно розрізняти факти та оціночні судження. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна.

У свою чергу фактичне твердження - це логічна побудова та викладення певного факту чи групи фактів. Враховуючи те, що факт, сам по собі, є категорією об'єктивною, незалежною від думок та поглядів сторонніх осіб, то його відповідність дійсності може бути перевірено та встановлено судом.

Судження - це теж саме, що й думка, висловлення. Воно є розумовим актом, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, пов'язаними із такими психологічними станами, як віра, впевненість, сумнів.

Із змісту рішення Європейського суду з прав людини від 28.03.2013 року у справі «Нова газета» та Бородянський проти Росії» слід дійти висновку, що оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості, але в той самий час оціночні судження не можуть бути свавільними, безпідставними, та мають бути зроблені на підставі хоча б мінімальних фактичних обставин.

Наявність оціночних понять, зміст яких може різнитися від думки кожної окремої особи, пошук певних об'єктивних критеріїв розмежування оціночних понять та об'єктивних засобів встановлення такого розмежування є необхідною передумовою якісного та справедливого вирішення справ.

Як вбачається із змісту висновку Незалежної медійної ради від 23.10.2017 року № 19, під час «трансляції програми «Стосується кожного» ІНФОРМАЦІЯ_3 та ІНФОРМАЦІЯ_4, Незалежною медійною радою виявлено порушення Позивачем вимог абзацу 14 частини 2 статті 6 Закону України «Про телебачення і радіомовлення» (поширення інформації, яка порушує законні права та інтереси фізичних осіб), у той час як ведучий ОСОБА_10 у випуску від ІНФОРМАЦІЯ_3 не вияв належної обережності при висвітленні питань, пов'язаних із дітьми, чим порушив положення статті 18 Кодексу етики українського журналіста», в той час, як Відповідачем, приймаючи оскаржуване рішення, застосовано до Позивача санкцію у зв'язку із порушенням вимог абзацу 8 частини 2 статті 6, частини 5 статті 28, частини 2статті 62 Закону України «Про телебачення і радіомовлення», що суперечить вказаному висновку Незалежної медійної ради, на який, як зазначено самим представником Відповідача у судовому засіданні та про що свідчать матеріали справи, Відповідач посилався при прийнятті оскаржуваного рішення.

Крім того, при вирішенні питання застосування санкцій до Позивача, Відповідачем не взято до уваги лист від 27.10.2017 року № 301 психолога ОСОБА_4, якою взято участь у програмі програми «Стосується кожного» ІНФОРМАЦІЯ_3 та ІНФОРМАЦІЯ_4 в якості запрошеного психолога, та якою, із змісту листа, зазначено, що жодного психологічного насильства, образ, брутального поводження чи експлуатації з боку осіб, що були присутні на програмі, нею не виявлено (а.с. 102-103).

Також, неповнолітньою учасницею та матір'ю неповнолітньої учасниці програми «Стосується кожного» ІНФОРМАЦІЯ_3 та ІНФОРМАЦІЯ_4 надано письмову повноваження-згоду на право поширення інформації, оприлюднення інтерв'ю та використання зображення та імені фізичної особи, задіяної у теле-фото зйомках телевізійної передачі від 13.09.2017 року та 25.09.2017 року відповідно (копії містяться у матеріалах справи), що свідчить про згоду головних героїв програми «Стосується кожного» ІНФОРМАЦІЯ_3 та ІНФОРМАЦІЯ_4 на розповсюдження інформації щодо їх особистого життя, в тому числі й неповнолітньої особи (а.с. 104-110).

За приписами частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням вищенаведеного, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, про задоволення позовних вимог в повному обсязі шляхом визнання протиправним та скасування рішення Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення від 09.11.2017 року № 2131 про результати позапланової перевірки Приватного акціонерного товариства "Телеканар "Інтер", м. Київ (НР №00291-м від 01.07.2015, ефірне мовлення, логотип: "ІНТЕР"), оскільки Відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження порушення Позивачем вимог абзацу 8 частини 2статті 6, частини 5статті 28, частини 2 статті 62 Закону України «Про телебачення і радіомовлення», з чим погоджується колегія суддів.

Щодо посилання Відповідача на те, що акт моніторингу підпадає під поняття офіційного, який фіксує ознаки порушення ліцензіата, колегія суддів зазначає таке.

Так, відповідно до пункту 2.3 Розділу 2 Інструкції про порядок здійснення перевірок

телерадіоорганізацій та провайдерів програмної послуги, оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення та про порушення законодавства про рекламу, затвердженої Рішення Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення 08.02.2012 року № 115, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України за № 313/20626 (в редакції від 14. 11.2014 року; далі - Інструкція № 115) Підставами для здійснення позапланових перевірок є: подання ліцензіатом письмової заяви до Національної ради про здійснення позапланової перевірки за його бажанням; виявлення Національною радою під час проведення моніторингу телерадіопрограм ознак порушення ліцензіатом вимог законодавства та/або умов ліцензії; перевірка виконання ліцензіатом рішень та/або приписів Національної ради щодо усунення порушень вимог законодавства та/або умов ліцензії, виданих за результатами проведених перевірок; заява фізичних та юридичних осіб про порушення ліцензіатом вимог законодавства та/або умов ліцензії; результати розгляду питань про порушення телерадіоорганізацією або провайдером програмної послуги законодавства та/або умов ліцензії згідно з підпунктом „б" частини першої статті 74 Закону України "Про телебачення і радіомовлення".

Під час позапланової перевірки з'ясовуються виключно ті питання (факти), необхідність перевірки яких стала підставою для її проведення, з обов'язковим зазначенням цих питань (фактів) у посвідченні на проведення перевірки. Повторна перевірка питань (фактів), які були об'єктом перевірки, не проводиться.

При цьому, згідно з пунктом 2 Розділу 1 Інструкція № 115 (в редакції від 05. 01.2018 року) акт моніторингу - службовий документ, складений уповноваженою особою Національної ради, в якому відображаються результати моніторингу; моніторинг - комплекс заходів, спрямованих на фіксацію і аналіз мовлення або програмної послуги, який здійснюється шляхом запису, перегляду (прослуховування) телерадіопрограм, що розповсюджуються ліцензіатами.

Таким чином, акт моніторингу, виходячи із зазначених норм законодавства є документом, який свідчить про факт трансляції того чи іншого телевізійного продукту.

При цьому, Відповідачем не оскаржено факт трансляції передачі «Стосується кожного, що транслювались в ефірі ПрАТ «Телеканар "Інтер» (теми якої «ІНФОРМАЦІЯ_1» (ІНФОРМАЦІЯ_3) та «ІНФОРМАЦІЯ_2» (ІНФОРМАЦІЯ_4).

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Положеннями ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглянувши доводи Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення, викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування не вбачається, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 листопада 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: Н.П. Бужак

Л.О. Костюк

Повний текст складено 14.02.2019 року.