Справа № 813/72/18
Суддя: Багрій Василь Миколайович
Дата ухвалення: 2019-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2019 рокуЛьвів№ 857/89/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Багрія В. М.,

суддів Рибачука А. І., Старунського Д. М.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації у публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23 липня 2018 року (рішення ухвалено у м. Львові судом у складі головуючого судді Костецького Н. В., повний текст рішення виготовлений 31 липня 2018 року) у справі № 813/72/18 за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації у публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про визнання протиправною бездіяльності, зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2018 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації у публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк» Кадирова В. В. (далі - ПАТ «Дельта Банк, Уповноважена особа) про визнання протиправною бездіяльності, зобов'язання вчинити дії.

Позивачка просила: визнати протиправною бездіяльність Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» Кадирова В. В. щодо не включення ОСОБА_2 до списку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в розмірі вкладу на суму 173 077,45 грн, в порядку передбаченому частиною 1 статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»;

зобов'язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» Кадирова В. В., надати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо відшкодування ОСОБА_2 як вкладнику, який має право на відшкодування коштів за вкладами у ПАТ «Дельта Банк» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на суму 173 077,45 грн.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 17 квітня 2018 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд).

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 17 квітня 2018 року клопотання позивачки про поновлення пропущеного строку для звернення до суду задоволено.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 23 липня 2018 позов задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк» Кадирова В. В. щодо не включення ОСОБА_2 до списку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в розмірі вкладу на суму 173 077,45 грн, в порядку передбаченому частиною 1 статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Зобов'язано Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк» Кадирова В. В. подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо відшкодування ОСОБА_2 як вкладнику, який має право на відшкодування коштів за вкладами у АТ «Дельта Банк» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на суму 173 077,45 грн.

Рішення суду першої інстанції оскаржив відповідач, подавши на нього апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального і процесуального права, без повного з'ясування усіх обставин, що мають значення для справи, що призвело до неправильного її вирішення. Вказує, що суд першої інстанції не надав правової оцінки доводам відповідача щодо того факту, що грошові кошти на рахунок позивачки надійшли всупереч умовам договору, а тому такі кошти не є вкладом в розумінні статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» № 4452-VI. Зазначає, що Уповноваженою особою було вчинено дії на виконання своїх повноважень, які передбачені та відповідають вимогам Закону № 4452-VI щодо виявлення нікчемності договору банківського вкладу (депозиту), який був укладений в період заборони укладання депозитних договорів з підстав віднесення банку до проблемних постановою НБУ та є укладеним всупереч вимог чинного законодавства України, що регламентує укладання депозитних договорів. Крім того, вказує, що судом першої інстанції необґрунтовано поновлено позивачці пропущений строк звернення до суду з адміністративним позовом, що є порушенням норм процесуального права. Зазначає, що суд першої інстанції безпідставно відхилив клопотання представника відповідача про залишення позову без розгляду, оскільки посилання позивачки на неоднакову судову практику щодо підсудності цієї категорії справ не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки у визначений Законом шестимісячний період судова практика у даній категорії справ була сталою.

Апелянт просить скасувати рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23 липня 2018 року та прийняти постанову, якою ОСОБА_2 у задоволенні позову відмовити.

Оскільки усі учасники справи в судове засідання не прибули, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, вважаючи, що таку може бути вирішено на підставі наявних в ній доказів.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 є особою, яка має право на гарантоване відшкодування коштів за рахунок Фонду, позивачка протиправно не була включена до списку вкладників, які мають право на відшкодування коштів Фондом, оскільки відповідачем не наведено доказів наявності підстав для визнання нікчемним договору банківського вкладу, укладеного між позивачем та ПАТ «Дельта Банк».

Апеляційний суд не погоджується із такими висновками суду першої інстанції та, надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, враховує таке.

Судом першої інстанції встановлено, що 13.02.2015 між ОСОБА_2 (Вкладником), та ПАТ «Дельта Банк» (Банком) укладено Договір банківського вкладу (депозиту) «Найкращий від Миколая» № 018-13557-130215 (далі - Договір).

Згідно з пунктом 1.2 Договору, сума вкладу складає 7000 (сім тисяч доларів США 00 центів).

Відповідно до пункту 1.3 Договору, вклад залучається на строк із моменту зарахування Вкладу на рахунок, вказаний у пункті 1.6 цього Договору, та по 12.08.2015, включно.

Пунктом 1.8 Договору визначено, що зарахування вкладу на рахунок здійснюється з власного поточного або вкладного (депозитного) рахунку вкладника, відкритого в банку, або готівкою через касу банку в день укладення сторонами цього договору.

Постановою Правління Національного банку України (далі - НБУ) від 30.10.2014 № 692/БТ ПАТ «Дельта Банк» віднесено до категорії проблемних банків та йому було заборонено проведення будь-яких операцій, за результатами яких збільшується гарантована сума відшкодування за вкладами фізичних осіб Фондом.

На підставі постанови Правління НБУ від 02.03.2015 № 150 «Про віднесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних Виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 02.03.2015 № 51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк», відповідно до якого з 03.03.2015 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено Уповноважену особу.

Виконавчою дирекцією Фонду 08.04.2015 прийнято рішення № 71 «Про внесення змін до рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 02.03.2015 № 51» та тимчасову адміністрацію в ПАТ «Дельта Банк» запроваджено на шість місяців з 03.03.2015 по 02.09.2015 включно.

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду від 03.08.2015 № 147 «Про продовження строків здійснення тимчасової адміністрації у АТ «Дельта Банк» строк здійснення тимчасової адміністрації у АТ «Дельта Банк» продовжено по 02.10.2015 включно.

Згідно з витягом з протоколу засідання Комісії з перевірки правочинів (договорів) за вкладними операціями АТ «Дельта Банк» від 15.09.2015, призначеної наказом уповноваженої особи Фонду № 408 від 29.05.2015, комісія дійшла висновку, що договори банківських вкладів, укладені між банком та фізичними особами після 16.01.2015 включно, за якими здійснювалося зарахування коштів на вкладні рахунки від фізичних осіб, які є одночасно кредиторами банку, є нікчемними з підстав, визначених пунктом 7 частини 3 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Наказом Уповноваженої особи Фонду «Щодо заходів, пов'язаних із наслідками виявлення нікчемних правочинів (договорів) за вкладними операціями» від 16.09.2015 № 813 вирішено застосувати наслідки нікчемності договорів банківських вкладів (депозитів), що є нікчемними з підстав, визначених пунктом 7 частини 3 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» згідно переліку, наведеного в додатку № 1, в якому, зокрема, міститься інформація про договір, укладений між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_2

Виконавчою дирекцією Фонду 02.10.2015 прийнято рішення про ліквідацію АТ «Дельта Банк». Процедура ліквідації розпочата 05.10.2015, уповноваженою особою Фонду призначено Кадирова В. В. строком на 2 роки з 05.10.2015 по 04.10.2017 включно.

Оголошення про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку, призначення Уповноваженої особи опубліковано в газеті «Голос України» від 08.10.2015 № 187.

Позивачкою подано до Фонду заяву про виплату гарантованої суми відшкодування за вкладом, розміщеним у ПАТ «Дельта Банк».

08.12.2015 листом за № 05-3176580 надіслано відповідь на звернення ОСОБА_2 з повідомленням про нікчемність договору банківського вкладу від 13.02.2015 № 018-13557-130215.

19.08.2016 позивачкою через відділення АТ «Укргазбанк» отримано 667,16 грн відсотків за договором банківського вкладу.

Вважаючи бездіяльність Уповноваженої особи щодо не включення її до списку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду протиправною, ОСОБА_2 звернулась до суду.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами встановлені Законом № 4452-VI.

Приписи статті 2 вказаного Закону містять визначення термінів, що вживаються у ньому, зокрема:

вклад - кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти;

вкладник - фізична особа (у тому числі фізична особа - підприємець), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

Відповідно до частини 1 статті 3 Закону № 4452-VI, Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Відповідно до частин 1, 2 статті 26 Закону № 4452-VI, Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Згідно із частинами 2-4 статті 38 Закону № 4452-VI, протягом дії тимчасової адміністрації Уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: 1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог; 2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; 3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору; 4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна; 5) банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність»; 6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України; 9) здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов'язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства.

Фонд: 1) протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів; 2) вживає заходів до витребування (повернення) майна (коштів) банку, переданого за такими договорами; 3) має право вимагати відшкодування збитків, спричинених їх укладенням.

У разі отримання повідомлення Фонду про нікчемність правочину на підставах, передбачених частиною третьою цієї статті, кредитор зобов'язаний повернути банку майно (кошти), яке він отримав від такого банку, а у разі неможливості повернути майно в натурі - відшкодувати його вартість у грошових одиницях за ринковими цінами, що існували на момент вчинення правочину. Такий нікчемний договір не може бути використаний для визначення ринкової ціни.

Колегія суддів апеляційного суду зазначає, що суд першої інстанцій не надав належної правової оцінки доводам відповідача в частині того, що на момент укладення Договору були чинними Правила банківського обслуговування фізичних осіб у ПАТ «Дельта Банк» № 14, якими не допускається зарахування на вкладний (депозитний) рахунок грошових сум для Вкладника від третьої особи.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до пункту 1.8. Договору, зарахування вкладу на рахунок здійснюється з власного поточного або вкладного (депозитного) рахунку Вкладника, відкритого в банку, або готівкою через касу банку в день укладення сторонами цього договору. У разі, якщо у день укладення сторонами цього договору, вкладник не здійснить перерахування коштів, що становлять суму вкладу на рахунок, цей Договір вважається таким, що не був укладений.

Відповідно до пункту 2.1. зазначеного Договору, він набуває чинності з моменту внесення вкладником суми вкладу.

Згідно із пунктами 1.1. та 2.2. Договору, із підписанням цього договору Вкладник засвідчує, що він ознайомлений із Правилами банківського обслуговування фізичних осіб у ПАТ «Дельта Банк», затверджених рішенням Ради директорів ПАТ «Дельта Банк» протоколом № 14 від 20.03.2013 (з відповідними змінами) (далі - Правила), та погоджується вважати обов'язковими для застосування до взаємовідносин, які виникли на підставі цього договору.

Положеннями пункту 2.3. Договору передбачено, що підпис вкладника на цьому примірнику договору є письмовим підтвердженням того, що вкладник в день укладення цього договору отримав свій примірник Договору, а також один примірник діючих Правил банку.

Пунктом 5.11 Правил передбачено, що зарахування на вкладний (депозитний) рахунок грошових сум для вкладника від третьої особи не допускається.

Таким чином, на переконання апеляційного суду, за умовами Договору необхідною передумовою для набуття ним чинності є внесення самим вкладником, тобто позивачкою, суми вкладу у визначеному цим Договором у пункті 1.8. порядку.

Однак, як встановлено судом першої інстанції, позивачка не вносила суми свого вкладу у порядку, передбаченому пунктом 1.8. Договору, а отже такий у відповідності до його пункту 1.8. та 2.1. чинності не набув.

Згідно із платіжним дорученням від 13.02.2015 № 45872345 ПАТ «Дельта Банк» прийняв від платника ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 7000,00 доларів США для бенефіціара ОСОБА_2 на вкладний (депозитний) рахунок НОМЕР_1, відкритий відповідно до пункту 1.6 Договору.

Частиною першою статті 1058 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно з положеннями частини першої статті 1062 Цивільного кодексу України на рахунок за банківським вкладом зараховуються грошові кошти, які надійшли до банку на ім'я вкладника від іншої особи, якщо договором банківського вкладу не передбачено інше. При цьому вважається, що вкладник погодився на одержання грошових коштів від іншої особи, надавши їй необхідні дані про рахунок за вкладом.

З огляду на вищезазначене, апеляційний суд приходить до висновку, що договором банківського вкладу від 13 лютого 2015 року № 018-13557-130215 встановлено обмеження щодо зарахування коштів на банківський рахунок з рахунку третіх осіб.

Підсумовуючи наведене, апеляційний суд погоджується із доводами апелянта в частині того, що грошові кошти, що були зараховані ПАТ «Дельта Банк» на рахунок позивача ОСОБА_2 від ОСОБА_4 всупереч умовам Договору, не є вкладом у розумінні статті 2 Закону № 4452-VI.

Відтак, позовні вимоги ОСОБА_2 щодо визнання протиправними дій та рішень Уповноваженої особи та зобов'язання відповідача визнати її вкладником за Договором, яка має право на відшкодування коштів за рахунок Фонду, є безпідставними і помилково задоволені судом першої інстанції.

Аналогічна правова позиція при вирішенні подібних спорів викладена в постанові Верховного Суду від 27 листопада 2018 року в справі № 813/5982/15.

Відповідно до частини першої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з частиною другою зазначеної статті для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними, що узгоджується з практикою Європейського Суду з прав людини (рішення від 22 жовтня 1996 року в справі «Стаббінс та інші проти Сполученого Королівства» та від 20 вересня 2011 року у справі «ВАТ «Нафтова команія «Юкос» проти Росії»).

Зазначений в частині другій статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України шестимісячний строк визнаний законодавцем достатнім для того, щоб особа, яка вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушено її права, свободи чи інтереси, визначилася, чи звертатиметься вона до суду з позовом за їх захистом.

Відповідно до частини третьої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Апеляційним судом встановлено, що 08.12.2015 ОСОБА_2 листом за № 05-3176580 надіслано відповідь на звернення з повідомленням про нікчемність договору банківського вкладу від 13.02.2015 № 018-13557-130215.

У позовній заяві позивачка підтвердила факт отримання листів Уповноваженої особи від 23.09.2015 та 08.12.2015, в яких повідомлялось про нікчемність Договору згідно пункту 7 частини 3 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Крім того, позивачка у позовній заяві зазначає, що з 11.06.2015 Фондом було розпочато виплату коштів вкладникам ПАТ «Дельта Банк», однак звернувшись до установи банку, що здійснював виплату коштів, її повідомлено про відсутність ОСОБА_2 у списках вкладників.

Вказане свідчить про те, що позивачка оскаржила бездіяльність Уповноваженої особи щодо не включення її до списку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, звернувшись до суду з позовом 04.01.2018 з пропущенням встановленого законом шестимісячного строку звернення до суду з адміністративним позовом, перебіг якого починається з дня, коли вона дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, а саме з моменту отримання у грудні 2015 року відповіді на звернення з повідомленням про нікчемність договору банківського вкладу.

У клопотанні про поновлення пропущеного строку звернення до суду з адміністративним позовом позивачка зазначила, що чітка визначеність підсудності цієї категорії спорів існувала лише до червня 2016 року, тобто до викладеної Верховним Судом України правової позиції у постанові від 15.06.2016 у справі № 826/20410/14 про непідсудність спорів, які виникають на стадії ліквідації (банкрутства) банку адміністративним судам. Крім того, вказала, що із врахуванням такої правової позиції, провадження у вказаній категорії справ закривалося, що за правилами процесуального закону унеможливлює повторне звернення до суду.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 17 квітня 2018 року клопотання позивачки про поновлення пропущеного строку для звернення до суду задоволено.

Задовольняючи клопотання, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що відсутність у судовій практиці чіткої визначеності з приводу підсудності даної категорії спорів було поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Обговорюючи поважність причин пропущення строку звернення до суду, колегія суддів суду апеляційної інстанції бере до уваги, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду в розумінні статей 123, 240 Кодексу адміністративного судочинства України можуть визнаватись лише ті обставини, які були об'єктивно непереборними, не залежали від волевиявлення особи, що звернулася до суду та пов'язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Апеляційний суд погоджується із покликаннями апелянта на те, що у визначений законом шестимісячний період судова практика у даній категорії справ була сталою (2015 рік - перша половина 2016), позивачка у заяві про поновлення строку на апеляційне оскарження не наводить жодних доказів неможливості звернення до суду у період з грудня 2015 року до червня 2016 року.

Апеляційний суд вважає, що наявність юрисдикційних суперечок є не об'єктивною перешкодою для звернення позивачки до суду, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про поважність причин пропущення строку звернення до суду. Крім того, ухвала Львівського окружного адміністративного суду від 17 квітня 2018 року про поновлення пропущеного строку для звернення до суду не містить жодних мотивів, з яких суд дійшов висновку про поновлення строку звернення до суду.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд приходить до висновку про те, що позовну заяву необхідно залишити без розгляду у зв'язку з пропуском позивачкою шестимісячного строку звернення до суду, оскільки позивачка звернулась до суду із позовом лише 04.01.2018 та не надала доказів поважності причин пропуску строку звернення до суду.

Відповідно до частини першої статті 319 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 8 частини першої статті 240 Кодексу адміністративного судочинства України, суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Відповідно до частини третьої статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

За таких обставин рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, а позовна заява залишенню без розгляду.

Керуючись ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 319, ст. 321, ст. 325 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації у публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича задовольнити частково.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23 липня 2018 року у справі № 813/72/18 скасувати, а позовну заяву ОСОБА_2 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації у публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про визнання протиправною бездіяльності, зобов'язання вчинити дії залишити без розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В. М. Багрій
судді А. І. Рибачук
Д. М. Старунський