Справа № 440/4574/18
Суддя: О.В. Гіглава
Дата ухвалення: 2019-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2019 року м. ПолтаваСправа № 440/4574/18

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гіглави О.В.,

розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області про визнання протиправним та скасування наказу, зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

19 грудня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області про:

- визнання протиправним та скасування наказу ГУ Держгеокадастру у Полтавській області від 19.11.2018 №701 "Про відмову ОСОБА_1 у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення, кадастровий номер :00:002:0030, орієнтовною площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства на території Решетилівської селищної ради Решетилівського району Полтавської області за межами населеного пункту";

- зобов'язання ГУ Держгеокадастру у Полтавській області (ідентифікаційний код 39767930; вул. Уютна, 23, м. Полтава, 36039) протягом двох тижнів з моменту набрання рішенням суду законної сили затвердити ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1) проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, кадастровий номер :00:002:0030, сільськогосподарського призначення державної власності площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів на території Решетилівської селищної ради Решетилівського району Полтавської області та передати земельну ділянку у власність.

Позовні вимоги мотивовані протиправністю наказу від 19.11.2018 №701 про відмову у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки з підстав необґрунтованості підстав такої відмови. Позивач вказує, що належними та допустимими доказами підтверджено факт відповідності проекту землеустрою вимогам діючого законодавства. В частині дискреційності повноважень відповідача звернув увагу на відсутність у спірному випадку відповідно до положень статті 118 ЗК України альтернативи в прийнятті рішення про затвердження проекту землеустрою при наявності погодження проекту землеустрою та позитивного висновку державної експертизи землевпорядної документації.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 22.12.2018 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи на 14:15 21.01.2019.

11.01.2019 до суду надійшов відзив на позов, в якому відповідач вказує, що наказом ГУ Держгеокадастру у Полтавській області від 19.11.2018 №701 позивачу правомірно відмовлено у затвердженні проектної документації з огляду на те, що земельна ділянка, яку прагне отримати у власність позивач, належить до земель колективної власності, а тому відповідач не має повноважень задовольнити заяву ОСОБА_1 Вимогу позивача щодо затвердження проекту землеустрою відповідач вважає безпідставною з огляду на наявність у нього дискреційних повноважень /а.с. 75-79/.

В судовому засіданні 21.01.2019 судом оголошувалась перерва до 12.02.2019 в зв'язку з витребовуванням доказів.

12.02.2019 представники позивача та відповідача звернулись до суду із заявами про розгляд справи без їх участі в порядку письмового провадження.

Згідно з частиною дев'ятою статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з'явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи викладене, а також зважаючи на відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд вирішив розглянути справу у письмовому провадженні.

Частиною четвертою статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши наявні у матеріалах справи документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, суд встановив.

Так, 27.09.2016 ОСОБА_1 звернувся до ГУ Держгеокадастру у Полтавській області із заявою щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою з відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,00 га земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства на території Решетилівської селищної ради Решетилівського району Полтавської області за межами населеного пункту /а.с. 81/.

За результатами розгляду вказаної заяви, ГУ Держгеокадастру у Полтавській області 08.11.2016 прийнято наказ №8671-СГ "Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою", яким ОСОБА_1 надано дозвіл на розроблення відповідного проекту землеустрою /а.с. 41/.

З метою виготовлення зазначеного проекту землеустрою, позивач звернувся до ПП "Приват.Зем", як уповноваженого на виконання даного виду робіт, з яким уклав договір №443 від 30.11.2016.

У відповідності до завдання на виконання робіт, за результатами виконаних робіт був виготовлений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства (код згідно КВЦПЗ 01.03) із земель запасу, ненаданих у власність і користування, сільськогосподарського призначення державної власності за межами населених пунктів на території Решетилівської селищної ради Решетилівського району Полтавської області /а.с. 35-65/.

В ході виготовлення проекту землеустрою, на виконання вимог частини 8 статті 118 Земельного кодексу України та в порядку, встановленому статтею 1861 Земельного кодексу України, було отримано погодження компетентного органу, яке відображено у Висновку експерта державної експертизи про розгляд проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки від 09.02.2017 № 177/82-17 /а.с. 64-65/.

На виконання вимог Закону України "Про Державний земельний кадастр" державним кадастровим реєстратором проставлено відповідні відмітки на проекті землеустрою, земельній ділянці присвоєно кадастровий номер :00:002:0030.

Виготовлений ПП "Приват.Зем" проект землеустрою разом із заявою та витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 31.01.2018 позивач подав до ГУ Держгеокадастру у Полтавській області на затвердження.

Листом від 23.03.2018 №2666/0/26-18 ГУ Держгеокадастру у Полтавській області зазначено про наступні недоліки проекту землеустрою:

- кадастровий план земельної ділянки та акт приймання - передачі межових знаків на зберігання доопрацювати з урахуванням вимог статті 34 Закону України "Про Державний земельний кадастр", Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Держкомзему від 18.05.2010 року №376 із змінами;

- з метою відображення складу угідь, категорії земель та землекористувача (землевласника) за рахунок земель якого відводиться земельна ділянка, в довідці з державної статистичної звітності про наявність земель та розподілі їх за власниками землекористувачами, угіддями, виданої відділом у Решетилівському районі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області 14.12.2016 року №34-1623-99.1-2058/2-16 відобразити відомості про земельну ділянку площею 2,00 га, що відводиться, в розрізі номерів та шифрів рядка, номерів граф;

- матеріали землевпорядного проектування, передбачені в складі проекту землеустрою статтею 50 Закону України Про землеустрій, доповнити даними щодо запроектованих земельних ділянок, проектних помірів, площі запроектованих земельних ділянок, проектних шляхів та інше з урахуванням загальної площі масиву /а.с. 16-17/.

У подальшому, після доопрацювання проекту землеустрою, ОСОБА_1 повторно звернувся до відповідача із заявою про затвердження проекту землеустрою від 30.05.2018 (а.с. 87).

Листом від 12.06.2018 №4722/0/26-18 заступник начальника ГУ Держгеокадастру у Полтавській області ОСОБА_2 фактично відмовив ОСОБА_1 у затвердженні проекту землеустрою з посиланням на інформацію, надану відділом у Решетилівському районі ГУ Держгеокадастру у Полтавській області від 11.06.2018 №259/414-18 про те, що земельна ділянка з кадастровим номером :00:002:0030 згідно з Державним актом на право колективної власності, виданим Аграрно-виробничому колективному товариству "Говтва", відноситься до земель колективної власності /а.с. 18-19/.

Не погоджуючись з вказаним рішенням відповідача, позивач оскаржив його до суду.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду у справі № 816/2226/18 від 01.08.2018 позов ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області у вирішенні заяви ОСОБА_1 від 30.05.2018 (зареєстрована за №Г-7718/0/25-18) про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення орієнтовною площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства на території Решетилівської селищної ради Решетилівського району Полтавської області за межами населеного пункту. Зобов'язано Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 30.05.2018 (зареєстрована за №Г-7718/0/25-18) з урахуванням правової оцінки спірного питання, наданої судом у даному рішенні. В решті позову відмовлено (а.с. 24-29).

07.11.2018 позивач звернувся до ГУ Держгеокадастру у Полтавській області з клопотання про повторний розгляд заяви з вимогою виконати рішення Полтавського окружного адміністративного суду у справі № 816/2226/18 від 01.08.2018 та затвердити проект землеустрою /а.с. 20-22/.

За результатами розгляду вказаної заяви, наказом ГУ Держгеокадастру у Полтавській області від 19.11.2018 № 701 відмовлено ОСОБА_1 у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, кадастровий номер :00:002:0030, для ведення особистого селянського господарства площею 2,0000 га із земель запасу, ненаданих у власність і користування, сільськогосподарського призначення державної власності за межами населених пунктів на території Решетилівської селищної ради Решетилівського району Полтавської області, у зв'язку з невідповідністю його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівної документації /а.с. 23/.

Не погоджуючись з вказаним рішенням відповідача, позивач звернувся до суду за правовим захистом порушеного права.

Оцінюючи обґрунтованість позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Підстави набуття права на землю шляхом передачі ділянок у власність встановлюються нормами Земельного кодексу України.

Стаття 3 Земельного кодексу України (далі по тексту - ЗК України) визначає, що земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до частин першої, другої статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Частиною третьою вказаної статті передбачено, що безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Згідно з частинами шостою, сьомою статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб'єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу (частина восьма статті 118 ЗК України).

Частина перша статті 186-1 ЗК України визначає, що проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності (крім земельних ділянок зони відчуження та зони безумовного (обов'язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи) підлягає обов'язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

За приписами частин девятої, десятої статті 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

Відповідно до частини четвертої статті 122 ЗК України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Відповідно до пункту 1 Положення про Головне управління Держгеокадастру в області, затвердженого Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України 29.09.2016 № 333, Головне управління Держгеокадастру в області (далі - Головне управління) є територіальним органом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру та їй підпорядковане.

Згідно з пунктами 2, 3 Положення, Головне управління у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства, дорученнями Прем'єр-міністра України, наказами Міністерства аграрної політики та продовольства України, дорученнями Міністра аграрної політики та продовольства України, його першого заступника та заступників, наказами Держгеокадастру, дорученнями Голови Держгеокадастру та його заступників, актами місцевої державної адміністрації та органів місцевого самоврядування, а також цим Положенням. Завданням Головного управління є реалізація повноважень Держгеокадастру на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці.

Пунктом 6 цього Положення встановлені повноваження посадових осіб Головного управління.

Відповідно до частини четвертої статті 9 Закону України "Про Державний земельний кадастр" державний кадастровий реєстратор: здійснює реєстрацію заяв про внесення відомостей до Державного земельного кадастру, надання таких відомостей; перевіряє відповідність поданих документів вимогам законодавства; формує поземельні книги на земельні ділянки, вносить записи до них, забезпечує зберігання таких книг; здійснює внесення відомостей до Державного земельного кадастру або надає відмову у їх внесенні; присвоює кадастрові номери земельним ділянкам; надає відомості з Державного земельного кадастру та відмову у їх наданні; здійснює виправлення помилок у Державному земельному кадастрі; передає органам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно відомості про земельні ділянки.

Матеріали справи свідчать, що позивачем на затвердження до ГУ Держгеокадастру у Полтавській області подавався погоджений у встановленому ЗК України порядку проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність кадастровий номер :00:002:0030 для ведення особистого селянського господарства площею 2,0000 га із земель запасу, ненаданих у власність і користування, сільськогосподарського призначення державної власності за межами населених пунктів на території Решетилівської селищної ради Решетилівського району Полтавської області /а.с. 64-65/, який в силу положень статті 186 1 Земельного кодексу України свідчить про відповідність проекту вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

Разом з тим, оскаржуваним наказом відмовлено позивачу у затвердженні проекту землеустрою з підстав невідповідності положень поданого проекту землеустрою вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівної документації.

Суд зазначає, що в оскаржуваному наказі відповідачем не визначено, в чому саме полягає невідповідність положень поданого проекту землеустрою вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівної документації.

Лише у відзиві на позов відповідачем зазначено про відмову у затвердженні проектної документації з огляду на те, що земельна ділянка, яку прагне отримати у власність позивач, належить до земель колективної власності відповідно до Державного акту на право власності на землю серії ПЛ-4 від 18.07.1995, виданому Аграрно-виробничому колективному товариству "Говтва", а тому ГУ Держгеокадастру у Полтавській області не має повноважень задовольнити заяву ОСОБА_1

Суд наголошує, що вказаним підставам відмови у затвердженні проекту землеустрою надано правову оцінку в межах провадження у справі № 816/2226/18 у рішенні Полтавського окружного адміністративного суду від 01.08.2018.

Так, судом у справі № 816/2226/18 встановлено, що дійсно, згідно з Державним актом на право колективної власності на землю серії ПЛ-4 від 18.07.1995 на підставі рішення третьої сесії двадцять другого скликання Решетилівської районної ради народних депутатів від 23.12.1994, землю в розмірі 2168,8 га для ведення колективного сільського господарства передано Аграрно-виробничому колективному товариству "Говтва" у колективну власність (а.с.80).

До теперішнього часу правовий стан земельної ділянки залишається незмінним, інформація щодо інвентаризації земельного масиву, як і зміни його правового титулу в матеріалах справи відсутня.

Однак відповідачем, який стверджував про належність відповідної земельної ділянки до колективної власності, не досліджено в повній мірі відповідне питання, та не встановлена подальша юридична доля земельних ділянок Аграрно-виробничого колективного товариства "Говтва". Натомість, відповідач необґрунтовано, керуючись виключно державним актом на право колективної власності, прийшов до висновку про належність спірної земельної ділянки до колективної власності. Належними доказами такі висновки не підтверджені. Будь-яких інших доказів про те, що спірна земельна ділянка перебуває у чиїй-небудь власності матеріали справи не містять.

В ході розгляду даної справи судом встановлено, що при прийнятті спірного наказу інші документи, крім згаданого Державного акту, не оцінювались, проект розпаювання і приватизації земель на території Решетилівської селищної ради, як вказав в судовому засіданні 21.01.2019 представник відповідача, передані до Держгеокадастру України, а тому ГУ Держгеокадастру у Полтавській області не мало можливості їх дослідити. Підставою для прийняття оспорюваного наказу був виключно Державний акт на право колективної власності на землю та ті мотиви, які слугували обґрунтуванням для попередньої відмови позивачу у затвердженні проекту землеустрою, що була оскаржена в судовому порядку у справі № 816/2226/18.

Суд у даній справі звертає увагу на те, що на підставі проекту землеустрою здійснено державну реєстрацію земельної ділянки, визначено її кадастровий номер №:00:002:0030 та належність саме до земель державної власності, а не колективної, про що свідчить витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 23.01.2019 № НВ-019 /а.с. 103-105/, наданий відповідачем до матеріалів справи на вимогу суду. Аналогічного змісту витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 31.01.2018 №НВ-018 надавався позивачем до ГУ Держгеокадастру у Полтавській області разом із проектом землеустрою (а.с. 30).

Відповідно до положень статті 24 Закону України "Про Державний земельний кадастр" від 07.07.2011 № 3613-VI (в редакції, чинній на дату реєстрації земельної ділянки) для державної реєстрації земельної ділянки Державному кадастровому реєстратору, який здійснює таку реєстрацію, подаються: заява за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин; оригінал документації із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки; документація із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки у формі електронного документа.

Державний кадастровий реєстратор, який здійснює державну реєстрацію земельних ділянок, протягом чотирнадцяти днів з дня реєстрації заяви: перевіряє відповідність документів вимогам законодавства; за результатами перевірки здійснює державну реєстрацію земельної ділянки або надає заявнику мотивовану відмову у державній реєстрації /частина п'ята статті 24/.

Підставою для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки є: розташування земельної ділянки на території дії повноважень іншого Державного кадастрового реєстратора; подання заявником документів, передбачених частиною четвертою цієї статті, не в повному обсязі; невідповідність поданих документів вимогам законодавства; знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини /частина шоста статті 24/.

Частиною восьмою статті 24 Закону України "Про Державний земельний кадастр" передбачено, що на підтвердження державної реєстрації земельної ділянки заявнику безоплатно видається витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку. Витяг містить всі відомості про земельну ділянку, внесені до Поземельної книги. Складовою частиною витягу є кадастровий план земельної ділянки.

Суд зазначає, що за змістом частини першої статті 34 Закону України "Про Державний земельний кадастр" на кадастровому плані земельної ділянки відображаються: площа земельної ділянки; зовнішні межі земельної ділянки (із зазначенням суміжних земельних ділянок, їх власників, користувачів суміжних земельних ділянок державної чи комунальної власності); координати поворотних точок земельної ділянки; лінійні проміри між поворотними точками меж земельної ділянки; кадастровий номер земельної ділянки; кадастрові номери суміжних земельних ділянок (за наявності); межі земельних угідь; межі частин земельних ділянок, на які поширюється дія обмежень у використанні земельних ділянок, права суборенди, сервітуту; контури об'єктів нерухомого майна, розташованих на земельній ділянці.

При цьому в силу приписів частини четвертої статті 34 Закону України "Про Державний земельний кадастр" у разі зміни відомостей, передбачених частиною першою цієї статті, власнику (користувачу) земельної ділянки за його заявою Державний кадастровий реєстратор видає Витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, складовою частиною якого є кадастровий план, що містить внесені відомості.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що реєстрація державним кадастровим реєстратором земельної ділянки на підставі проекту землеустрою, розробленого на замовлення позивача, підтверджує відповідність проекту вимогам законодавства, відсутність в межах земельної ділянки, яку зареєстровано, іншої земельної ділянки або її частини. При цьому, позивачу надано витяг з Державного земельного кадастру, складовою частиною якого є відомості стосовно форми власності, а саме - державна власність.

Враховуючи наведене, суд доходить висновку, що наказ ГУ Держгеокадастру у Полтавській області від 19.11.2018 № 701, яким відмовлено ОСОБА_1 у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність кадастровий номер :00:002:0030 для ведення особистого селянського господарства площею 2,0000 га із земель запасу, ненаданих у власність і користування сільськогосподарського призначення державної власності за межами населених пунктів на території Решетилівської селищної ради Решетилівського району Полтавської області, не містить законодавчо визначених підстав для відмови у затвердженні проекту землеустрою, а відтак є протиправним та підлягає скасуванню, а позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Надаючи правову оцінку вимогам позивача в частині зобов'язання ГУ Держгеокадастру у Полтавській області протягом двох тижнів з моменту набрання рішенням суду законної сили затвердити ОСОБА_1 проект землеустрою та передати земельну ділянку у власність, а також враховуючи викладене правове регулювання спірних правовідносин суд вважає, що в разі погодження проекту землеустрою у відповідності до статті 186-1 ЗК України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 ЗК України, позбавлений можливості приймати альтернативні рішення, крім як рішень про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Як встановлено судом, проект землеустрою позивача погоджений у відповідності до вимог статті 186-1 ЗК України, що не заперечується відповідачем.

Позивачем отримано погодження компетентного органу, яке відображено у Висновку експерта державної експертизи про розгляд проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки від 09.02.2017 № 177/82-17, яким проект землеустрою визнано таким, що відповідає вимогам чинного законодавства і прийнятим нормативно-правовим актам /а.с. 64-65/.

Отже, враховуючи приписи Положення про Головне управління Держгеокадастру в області та статті 9 Закону України "Про Державний земельний кадастр", суд дійшов висновку про те, що відповідач не має повноважень на здійснення перевірки документації із землеустрою на відповідність нормам чинного законодавства, оскільки такі повноваження надані лише державному кадастровому реєстратору.

Крім того, суд бере до уваги положення частини першої статті 6 КАС України, де зазначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права.

Одним із суттєвих елементів принципу верховенства права є принцип юридичної визначеності. Цей принцип має різні прояви, зокрема, через принцип "належного урядування".

Принцип "належного урядування", зокрема, передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і найбільш послідовний спосіб. При цьому, на них покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість уникати виконання своїх обов'язків.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 30.08.2018 у справі №817/586/17 (адміністративне провадження №К/9901/38699/18).

Викладеним спростовуються посилання відповідача на наявність дискреції його повноважень в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки кадастровий номер :00:002:0030 сільськогосподарського призначення державної власності площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів на території Решетилівської селищної ради Решетилівського району Полтавської області та передачі земельної ділянки у власність.

При цьому, суд зауважує, що за приписами частин девятої, десятої статті 118 ЗК України відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, ГУ Держгеокадастру у Полтавській області у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Відтак, суд вважає, що найбільш ефективним способом захисту порушених прав позивача на отримання земельної ділянки у власність є зобов'язання ГУ Держгеокадастру у Полтавській області затвердити ОСОБА_1 проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки кадастровий номер :00:002:0030 сільськогосподарського призначення державної власності площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів на території Решетилівської селищної ради Решетилівського району Полтавської області та надати земельну ділянку у власність позивачу.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У даній справі відповідачем не доведено правомірності прийнятого ним рішення, а відтак позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача витрати зі сплати судового збору в розмірі 704,80 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 (с. Лиман Перший, Решетилівський район, Полтавська область, 38443, рнокпп НОМЕР_1) до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області (вул. Уютна, 23, м. Полтава, Полтавська область, 36039, ідентифікаційний код 39767930) про визнання протиправним та скасування наказу, зобов'язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області від 19.11.2018 №701.

Зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області затвердити ОСОБА_1 проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність кадастровий номер :00:002:0030 для ведення особистого селянського господарства площею 2,00 га із земель запасу, ненаданих у власність і користування сільськогосподарського призначення державної власності за межами населених пунктів на території Решетилівської селищної ради Решетилівського району Полтавської області та надати земельну ділянку у власність.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області (вул. Уютна, 23, м. Полтава, 36039, ідентифікаційний код 39767930) на користь ОСОБА_1 (с. Лиман Перший, Решетилівський район, Полтавська область, 38443, рнокпп НОМЕР_1) судові витрати у розмірі 704,80 грн (сімсот чотири гривні вісімдесят копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених пунктом 15.5 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції від 03.10.2017.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя ОСОБА_3