Справа № 240/5852/18
Суддя: Токарева Марія Сергіївна
Дата ухвалення: 2019-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

(про закриття провадження у справі)

13 лютого 2019 року м. Житомир справа № 240/5852/18

категорія 10.4.2

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Токаревої М.С.,

секретар судового засідання Мельниченко О.В.,

за участю: позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, представника позивачів ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому адміністративну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до виконавчого комітету Житомирської міської ради про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити дії,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернулися ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, із позовом до виконавчого комітету Житомирської міської ради про визнання протиправною бездіяльність, зобов'язання вчинити дії, з підстав порушення права на поліпшення житлових умов.

Ухвалою від 21.12.2018 було відкрито провадження у даній справі.

На виконання вимог ухвали про відкриття провадження у даній справі відповідачем було надано відзив на позовну заяву.

Представник відповідача подав до суду клопотання про відкладення розгляду справу у зв'язку з його участю у судовому засіданні у Сьомому апеляційному адміністративному суді, на підтвердження вказаних обставин було надано копію судової повістки.

Суд не приймає до уваги клопотання представника відповідача оскільки, відповідач - є суб'єктом владних повноважень, має у своєму складі юридичний департамент, що дає суду підстави до висновку, що відповідач має можливість представляти свої інтереси не лише одним працівником, який може бути зайнятий при розгляді іншої справи.

У судовому засіданні судом з власної ініціативи було поставлено на обговорення питання щодо закриття провадження у справі у зв'язку з тим, що даний спір не належить розглядати у порядку адміністративного судочинства.

Позивачі та представник позивача щодо закриття провадження у справі заперечували.

При вирішенні питання щодо визначення юрисдикції розгляду даного спору, суд виходить з наступного.

Згідно ч.1 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

При вирішені питання щодо розмежування адміністративної та цивільної юрисдикцій суд має враховувати суб'єктний склад сторін, предмет спору та характер правовідносин. Сама по собі участь у спорі як учасника правовідносин суб'єкта владних повноважень не є достатньою підставою для віднесення спору до адміністративної юрисдикції. Суд має з'ясувати, у зв'язку з чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулась до суду, суть заявлених вимог, характер правовідносин, зміст та юридичну природу обставин, з приводу яких виник спір.

Відповідно до ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 р. кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 20 липня 2006 р. у справі "Сокуренко і Стригун проти України" (Заяви N 29458/04 та N 29465/04) вказав, що фраза "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін "судом, встановленим законом" у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з … питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів …» (п.24). Суд дійшов висновку, що національний суд не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом, і, таким чином, не міг вважатися судом, "встановленим законом" (п. 25).

Зміст позовних вимог свідчить, що позивачі звернулися до адміністративного суду з позовом щодо визнання протиправною бездіяльності виконавчого комітету Житомирської міської ради щодо не розгляду питання спільного рішення адміністрації та житлово-побутової комісії державної установи "Житомирська установа виконання покарань (№8) від 29.11.2016 та зобов'язання відповідача розглянути на черговому засіданні та затвердити спільне рішення адміністрації та житлово-побутової комісії державної установи "Житомирська установа виконання покарань (№8) від 29.11.2016 в частині по якій виконкомом Житомирської міської ради не було прийнято рішення та надати житлову площу з видачею ордерів громадянам, які перебувають на квартирному обліку в державній установі "Житомирська установа виконання покарань (№8) у списку першочергового одержання житла.

Вказані позовні вимоги дають підстави до висновку, що фактично даний спір виник з житлових правовідносин, а позов поданий на поновлення житлових прав позивачів, оскільки позовні вимоги зводяться до вимог надати житлову площу з видачею ордерів, а тому у даних правовідносинах існує спір про цивільне право у сфері реалізації житлових прав позивачів, що виключає можливість розгляду цієї справи за правилами адміністративного судочинства.

Слід відмітити, що визначальними ознаками приватноправових відносин є юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового особистого інтересу суб'єкта. Спір матиме приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням наявного приватного права певного суб'єкта, що підлягає захисту у спосіб, передбачений законодавством, навіть якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські суб'єкта владних повноважень.

За нормами п. 10 ч. 2 ст. 16 ЦК України цивільні права та інтереси суд може захистити у спосіб визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

За правилами п. 1 ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових, та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Отже, якщо порушення своїх прав особа вбачає в наслідках, спричинених рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий або пов'язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів характер, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Враховуючи те, що спір має цивільно-правову природу, оскільки стосується приватних інтересів, виник із житлових правовідносин, зокрема, прав позивачів на отримання житла, за наявності невирішеного спору щодо поновлення житлових прав третіх осіб у даній справі, суд дійшов висновку, що цей спір не є публічно-правовим і має вирішуватися судами за правилами ЦПК України.

Така позицію суду ґрунтується на правовій позиції Верховного Суду викладених у постановах від 11.04.2018 по справі № 522/16204/15-ц, від 17.04.2018 по справі № 2-а/87/11.

Відповідно ч.6 ст.13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Крім того, слід вказати, що ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 06.12.2018 також було закрито провадження у справі №295/14647/17 за позовом ОСОБА_8, ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14 із позовом до виконавчого комітету Житомирської міської ради про визнання протиправною бездіяльність, зобов'язання вчинити дії, з підстав порушення права на поліпшення житлових умов та роз'яснено сторонам, що даний спір належить розглядати у порядку цивільного судочинства. Вказана ухвала, у встановленому законом порядку, набрала законної сили 22.12.2018.

Проте, достеменно знаючи про наявність такої ухвали позивачі знову звернулися до суду з аналогічним позовом у порядку адміністративного судочинства.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що даний спір не належить до розгляду у порядку адміністративного судочинства, а тому провадження у справі слід закрити.

Керуючись статтями 243, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України,

ухвалив:

Провадження в адміністративній справі № 240/5852/18 за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до виконавчого комітету Житомирської міської ради про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити дії закрити.

Роз'яснити позивачам право на звернення до суду з даним позовом у порядку цивільного судочинства.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її проголошення.

Ухвала суду може бути оскаржена до Сьомого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом п'ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали виготовлений 19.02.2019.

Суддя М.С. Токарева