Справа № 826/16329/18
Суддя: Огурцов О.П.
Дата ухвалення: 2019-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

05 лютого 2019 року № 826/16329/18

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Огурцов О.П. при секретарі судового засідання Кириллові М.С.,

за участі представників :

позивача - Дутка Ігора Михайловича (довіреність від 29.10.2018 б/н)

відповідача - Кравченко Ольги Олександрівни (довіреність від 16.08.2018 №1358/26-15-10-03-17)

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛЕГІОН 2015"

до Головного управління ДФС у м. Києві

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ЛЕГІОН 2015" звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 26.09.2018 №1 та №.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.10.2018 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу за загальними правилами позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.11.2018 закрито підготовче провадження та призначити судове засідання для розгляду справи по суті.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що при укладанні договору поставки від 05.06.2015 № 29 позивач та ПАТ "КИЇВХЛІБ" керувались та виходили із загальних принципів та засад господарського та цивільного судочинства, якими, зокрема, є свобода договору, при цьому положення Указу Президента України від 16.03.1995 № 227/95 "Про заходи щодо нормалізації платіжної дисципліни в народному господарстві України" можуть застосовуватись лише у разі реалізації суб'єктом підприємницької діяльності сільськогосподарської продукції та продовольства, придбаних саме у товаровиробників агропромислового комплексу України, у той час, як ПАТ "КИЇВХЛІБ" до відповідної категорії не відноситься. Також позивач посилався на те, що пакети для фасування, які є предметом порушення, встановленого відповідачем відносяться до малоцінних необоротних матеріальних активів та використовуються позивачем в господарській діяльності як розхідний матеріал в торгових залах кожного з магазинів для самостійного пакування товарів покупцями та по факту їх використання покупцями вони періодично списуються (ліквідуються) позивачем.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги.

Відповідач проти позовних вимог заперечив, надав суду письмовий відзив на адміністративний позов в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог з огляду на те, що за результатами проведеної перевірки встановлено, що позивачем порушено статтю 4 Указу Президента України, від 16.03.1995 № 227/95 "Про заходи щодо нормалізації платіжної дисципліни в народному господарстві України" не перераховано у встановлені строки кошти на загальну суму 3 388 559,22 грн. від реалізації продукції придбаної у ПАТ "КИЇВХЛІБ", яке відповідно до листа Державної податкової адміністрації України від 15.05.1997 № 23-3317-10/10-3727 можна віднести до товаровиробників агропромислового комплексу України. Також відповідач зазначив про те, що в ході перевірки було встановлено, що у перевіряємому періоді позивач займався роздрібною торгівлею продуктами харчування для чого придбав пакувальні матеріали (пакети в асортименті), які в подальшому розміщались в торгових залах магазинів та використовувались покупцями для пакування продукції, при цьому, видача (роздача) пакетів співробітниками позивача не контролювалась і не була обумовлена фактами реалізації продукції.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечила проти позовних вимог.

Під час судового розгляду справи, суд встановив наступне.

В період з 26.07.2018 по 22.08.2018 Головним управлінням ДФС у м. Києві проведено виїзну документальну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЕГІОН 2015» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 30.04.2015 по 31.03.2018, валютного - за період з 30.05.2015 по 31.03.2018, з питань єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 по 31.03.2018.

За результатами перевірки складено акт від 13.09.2018 № 589/26-15-14-01-03/39775098, яким, зокрема, встановлено порушення пункту 185.1, статті 185, пункту 188.1 статті 188, пункту 198.6 статті 198 Податкового Кодексу України в результаті чого занижено податок на додану вартість в періоді що перевірявся на загальну суму 77 652 грн. та завищено від'ємне значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду на загальну суму 92 067,00 грн. та порушення статті 4 Указу Президента України, від 16.03.1995 №227/95 "Про заходи щодо нормалізації платіжної дисципліни в народному господарстві України", а саме, залишено на рахунку та не перераховано постачальнику - ПАТ "Київхліб" у встановлені строки кошти на загальну суму 3388559,22 грн. від реалізації продукції.

На підставі зазначеного акту перевірки прийнято податкові повідомлення - рішення від 26.09.2018 №, яким застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та/або пені, у тому числі за порушення строку розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності у розмірі 1694279,61 грн. та №, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість на загальну суму 97065,00 грн., у тому числі за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) на 19413,00 грн.

Позивач не погоджуючись з податковими повідомленнями - рішеннями від 26.09.2018 № та № звернувся з відповідним позовом до суду.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд дійшов висновку про те, що права та інтереси за захистом яких позивач звернувся до суду було порушено з огляду на наступне.

Щодо податкового повідомлення - рішення від 26.09.2018 №.

Статтею 4 Указу Президента України, від 16.03.1995 № 227/95 "Про заходи щодо нормалізації платіжної дисципліни в народному господарстві України" встановлено, що підприємства оптової та роздрібної торгівлі незалежно від форм власності перераховують інкасовану виручку від реалізації сільськогосподарської продукції та продовольства, придбаних у товаровиробників агропромислового комплексу України, за вирахуванням торгової націнки, не пізніше наступного дня після дня зарахування виручки на рахунки постачальників, після чого платежі здійснюються у встановленому порядку. У разі використання цих коштів підприємствами оптової та роздрібної торгівлі для іншої мети чи залишення їх на рахунку або проведення різного роду операцій щодо незарахування коштів на розрахункові рахунки товаровиробників агропромислового комплексу органами державної податкової служби у безспірному порядку стягується до місцевого бюджету штраф у розмірі 50 відсотків від сум, не перерахованих у встановлені строки зазначеним товаровиробникам; сплачують пеню у розмірі 1,5 відсотка від суми платежу на користь товаровиробника сільськогосподарської продукції та продовольства і 1,5 відсотка від суми платежу до місцевого бюджету за кожен банківський день прострочення платежу, якщо більший розмір пені не обумовлено угодою сторін, з дальшим спрямуванням нарахованих сум на підтримку товаровиробників сільськогосподарської продукції.

Таким чином, обов'язок підприємства оптової та роздрібної торгівлі незалежно від форм власності перерахувати інкасовану виручку від реалізації продукції та продовольства у строк, визначений вказаною нормою, виникає за умови придбання саме сільськогосподарської продукції та продовольства та саме у товаровиробників агропромислового комплексу України.

Між позивачем та Публічним акціонерним товариством "Київхліб" було укладено договір поставки від 25.06.2015 №29 предметом якого є здійснення поставки хлібобулочних, сухарно - бараночних та кремово - кондитерських виробів.

Пунктом 7 вказаного договору визначено порядок розрахунків та ціну договору.

Відповідач зазначаючи про факт порушення позивачем статті 4 Указу Президента України, від 16.03.1995 № 227/95 посилається на те, що основний вид діяльності ПАТ «Київхліб» - виробництво хліба та хлібобулочних виробів; виробництво борошняних кондитерських виробів, тортів і тістечок нетривалого зберігання та відповідно до листа від 15.05.1997 № 23-3317-10/10-3727 Державної податкової адміністрації України щодо визначення кола товаровиробників агропромислового комплексу при виконанні вимог Указу Президента України від 16.03.1995 № 227 (227/95) "Про заходи щодо нормалізації платіжної дисципліни в народному господарстві України" під "товаровиробниками агропромислового комплексу України" слід мати на увазі підприємства усіх форм власності та господарювання, які виробляють сільськогосподарську продукцію та (або) переробляють її і передають цю продукцію та продовольство для реалізації підприємствам оптової та роздрібної торгівлі незалежно від форм власності.

Інших доказів та обґрунтувань крім зазначених відповідачем на підтвердження того, що ПАТ «Київхліб» є товаровиробником агропромислового комплексу України суду надано не було, як і не було зазначено про причини неможливості їх надання.

При цьому суд звертає увагу на безпідставність посилань відповідача, як на обґрунтування того, що Публічне акціонерне товариство "Київхліб" є товаровиробником агропромислового комплексу, на лист від 15.05.1997 № 23-3317-10/10-3727 Державної податкової адміністрації України, оскільки даних саме щодо Публічного акціонерного товариства "Київхліб" вказаний лист не містить, у той час, як викладені в ньому положення щодо визначення поняття "товаровиробник агропромислового комплексу України" мають лише рекомендаційний характер.

Позивач у позовній заяві та під час судового засідання зазначив про те, що ПАТ «Київхліб» не відносить до товаровиробників агропромислового комплексу України на підтвердження чого надав суду копію листа Публічного акціонерного товариства "Київхліб" від 23.08.2018 за Вих. № 02-01/03-49 про те, що ПАТ "Киъвхлыб" є юридичною особою приватної форми власності та відповідно не підпорядковане прямо чи опосередковано Міністерству агропромислової політики та продовольства та не включено до переліку/реєстру виробників агропромислового комплексу.

Відповідачем наведених обгрунтувань позивача не спростовано та не надано суду доказів на підтвердження того, що Публічне акціонерне товариство "Київхліб" відноситься до товаровиробників агропромислового комплексу України.

Частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку про необгрунтованість висновків відповідача про порушення позивачем статті 4 Указу Президента України, від 16.03.1995 № 227/95 "Про заходи щодо нормалізації платіжної дисципліни в народному господарстві України" та наявність підстав для скасування податкового повідомлення - рішення від 26.09.2018 №.

Щодо податкового повідомлення - рішення від 26.09.2018 № .

Відповідно до акту від 13.09.2018 №589/26-15-14-01-03/39775097 в ході перевірки було встановлено, що у перевіряємому періоді позивач займався роздрібною торгівлею продуктами харчування для чого придбавало пакувальні матеріали (пакетів в асортименті), які в подальшому розміщались в торгових залах магазинів та використовувались покупцями для пакування продукції, при цьому при видача (роздача) пакетів співробітниками позивача не контролювалась і не була обумовлена фактами реалізації продукції та в результаті аналізу відомостей наявних в ЄРПН підприємство не здійснювало реалізацію пакетів ні окремо ні в складі інших товарів (продуктів).

Також вказаним актом встановлено, що в бухгалтерському обліку дані операції відображались проводками: Дт 209 - Кт 631 - оприбуткування пакетів на загальну суму 602309,33 грн.; Дт 644 - Кт 631 - віднесено ПДВ сплачене при придбанні пакетів до складу ПК на повну суму 120461.87 грн.; Дт 93 - Кт 209 - списано вартість пакетів до складу витрат на збут на загальну суму 602309.33 грн. Відповідно, вартість пакетів не відносилась підприємством до складу собівартості та не включалась до ціни реалізованих товарів.

З огляду на зазначене відповідач дійшов висновку про порушення позивачем пункту 185.1 статті 185, пункту 188.1 статті 188 Податкового кодексу України.

Згідно з підпунктом "а" пункту 185.1 статті 185 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю.

Відповідно до пункту 187.1 статті 187 Податкового кодексу України датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Згідно з пунктом 188.1 статті 188 Податкового кодексу України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв'язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб'єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

Відповідно до підпункту 5.2 пункту 5 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 7 "Основні засоби" затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 27.04.2000 № 92 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18.05.2000 за № 288/4509 для цілей бухгалтерського обліку основні засоби класифікуються за такими групами, зокрема, інші необоротні матеріальні активи, до яких у тому числі відносять малоцінні необоротні матеріальні активи. Підприємства можуть установлювати вартісні ознаки предметів, що входять до складу малоцінних необоротних матеріальних активів.

Пунктом 27 вказаного Положення визначено, що амортизація об'єктів, зазначених у підпункті 5.2 пункту 5 Положення (стандарту) 7, нараховується за методами, що наведені в підпунктах 1 і 5 пункту 26 Положення (стандарту) 7. Амортизація малоцінних необоротних матеріальних активів і бібліотечних фондів може нараховуватися у першому місяці використання об'єкта в розмірі 50 відсотків його вартості, яка амортизується, та решта 50 відсотків вартості, яка амортизується, у місяці їх вилучення з активів (списання з балансу) внаслідок невідповідності критеріям визнання активом або в першому місяці використання об'єкта 100 відсотків його вартості.

Згідно з абзацом 10 частини першої статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" облікова політика - сукупність принципів, методів і процедур, що використовуються підприємством для ведення бухгалтерського обліку, складання та подання фінансової звітності.

Відповідно до абзаців 1 та 2 частини п'ятою статті 8 зазначеного Закону підприємство самостійно визначає за погодженням з власником (власниками) або уповноваженим ним органом (посадовою особою) відповідно до установчих документів облікову політику підприємства.

Відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань від 27.09.2018 на позивача, його основним видом діяльності є: "47.11 Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами".

Наказом позивача №44 від 01.01.2016 затверджена облікова політика підприємства та наказано при веденні бухгалтерського обліку і формуванні фінансової звітності застосовувати необхідні норми відповідних Положень (стандартів) бухгалтерського обліку (П(С)БО), затверджених Міністерством фінансів України і норми системи міжнародних стандартів обліку і звітності МСБО-МСФЗ на підставі того, що національні П(С)Бо не можуть суперечити МСБО-МСФЗ.

Відповідно до пункту 2.5.4 вказаного наказу матеріальні активи, в тому числі малоцінні необоротні матеріальні активи, які використовуються протягом не більше одного року , але приймають участь у виробничому процесі підприємства (зокрема інструменти, господарський інвентар, спецодяг, упаковка та ін.) вважати малоцінними швидкозношуваними предметами (МШП).

Згідно з наказом позивача від 01.01.2016 № 45 «Про списання необоротних матеріальних активів та малоцінних швидкозношуваних предметів», з метою виконання вимог Положення (стандартів) бухгалтерського обліку та норм системи міжнародних стандартів обліку та звітності та згідно з Наказом №44 від 01.01.2016 року Головному бухгалтеру наказано проводити списання малоцінних необоротних матеріальних активів та малоцінних швидкозношуваних предметів по мірі необхідності у відповідності до вимог чинного законодавства.

Пунктом 2.12.17 наказу позивача №44 від 01.01.2016 визначено, що перелік витрат, що включаються у витрати на збут визначається П(С)БО №16 «Витрат», і до них в тому числі відносяться упаковочні матеріали, витрати з перепродажної підготовки товару.

Відповідно до пункту 17 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 "Витрати", затвердженого, наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 № 318 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19.01.2000 за № 27/4248 витрати, пов'язані з операційною діяльністю, які не включаються до собівартості реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг), поділяються на адміністративні витрати, витрати на збут та інші операційні витрати.

Пунктом 19 вказаного Положення визначено, що витрати на збут включають такі витрати, пов'язані з реалізацією (збутом) продукції (товарів, робіт, послуг): витрати пакувальних матеріалів для затарювання готової продукції на складах готової продукції; витрати на передпродажну підготовку товарів; інші витрати, пов'язані зі збутом продукції, товарів, робіт, послуг. До складу витрат на збут у торговельних організаціях включаються витрати обігу, за винятком витрат, наведених у пунктах 18, 20 і 27 цього Положення.

З аналізу вказаних положень, вбачається, що оскільки основним видом діяльності позивача є: "47.11 Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами", то пакети є витратним матеріалом, який використовується для здійснення господарської діяльності та який кваліфікується позивачем як малоцінні швидкозношувані предмети, що підлягають списанню та обліковуються, як витрати на збут, а не є окремим товаром чи складовою товару, який безоплатно надається покупцям.

З огляду на зазначене висновки відповідача щодо порушення позивачем пункту 185.1 статті 185, пункту 188.1 статті 188 Податкового кодексу України у зв'язку з здійсненням операцій безоплатної передачі пакетів суд вважає необґрунтованими.

Відповідно до податкового повідомлення рішення від 26.09.2018 № його було прийнято у зв'язку з допущенням порушення пункту 185.1 статті 185, пункту 188.1 статті 188, пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України.

В акті від 13.09.2018 № 589/26-15-14-01-03/39775097 зазначено про те, що внаслідок порушення пункту 185.1 статті 185, пункту 188.1 статті 188, пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України занижено податок на додану вартість в періоді що перевірявся на загальну суму 77 652 грн. та завищено від'ємне значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду на загальну суму 92 067,00 грн.

Порушення пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України встановлено внаслідок висновку податкового органу про завищення позивачем податкового кредиту на суму ПДВ по податковим накладним зареєстрованим з порушенням терміну і не зареєстрованим на момент включення до податкового кредиту та сум не підтверджених накладними.

Позивачем доводів щодо необґрунтованості вказаних висновків відповідача не наведено, водночас з аналізу акту від 13.09.2018 № 589/26-15-14-01-03/39775097 та податкового повідомлення рішення від 26.09.2018 № у суду відсутня можливість встановити, яка саме сума податкового зобов'язання нарахована вказаним податковим повідомленням рішення за порушення позивачем пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України та яка з порушення позивачем пункту 185.1 статті 185, пункту 188.1 статті 188 Податкового кодексу України.

Суд зазначає, що наслідком встановлення судом невідповідності частини рішення суб'єкта владних повноважень вимогам чинного законодавства є визнання такого акта частково протиправним, при умові, що цю частину може бути ідентифіковано (виокремлено, названо) та що без неї оспорюваний акт в іншій частині (частинах) не втрачає свою цілісність, значення. Зокрема, частково протиправним можна визнати рішення в частині нарахування певної суми окремого виду податку чи збору, накладення штрафних (фінансових) санкцій в якійсь сумі.

З огляду на зазначене враховуючи те, що у суду відсутня можливість встановити в якій частині податковим повідомленням - рішенням від 26.09.2018 № нараховане грошове зобов'язання за порушення позивачем пункту 185.1 статті 185, пункту 188.1 статті 188 Податкового кодексу України та у якій за порушення пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України суд дійшов висновку про необхідність визнання вказаного податкового повідомлення - рішення протиправним та його скасування у повному обсязі.

Відповідно до частини першої та третьої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз.

Дослідивши поданий позивачем суду висновок експерта № 106/18 за запитом ТОВ "ЛЕГІОН 20154" складений 16.10.2018 суд дійшов висновку про те, що позивачем перед експертами для проведення економічної експертизи було поставлено питання надання оцінки яким мають юридичних характер та належить до повноважень суду.

Отже, суд дійшов висновку про те, що висновок експерта № 106/18 за запитом ТОВ "ЛЕГІОН 20154" складений 16.10.2018 не може бути належним доказом у справі, з огляду на що витрати на проведення експертизи відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 241, 243, 244, 245, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛЕГІОН 2015" (04053, м. Київ, вул. Артема, 49, ) до Головного управління ДФС у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень - задовольнити повністю

2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення Головного управління ДФС у м. Києві Головного управління ДФС у м. Києві від 26.09.2018 №1, №.

3. Присудити за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛЕГІОН 2015" (04053, м Київ, вул. Артема, 49, ) понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 26 870,17 грн. (двадцять шість тисяч вісімсот сімдесят грн. 17 коп.).

Відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з частиною першою статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.П. Огурцов

Повний текст рішення виготовлений 15.02.2019