Справа № 708/1338/16-а
Суддя: Гриців М.І.
Дата ухвалення: 2019-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

15 лютого 2019 року

Київ

справа №708/1338/16-а

адміністративне провадження №К/9901/21979/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого Гриціва М.І.,

суддів: Берназюка Я.О., Коваленко Н.В.,

розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Чигиринського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Черкаської області (далі - управління ПФУ) на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 31 січня 2017 року (судді Мамчур Я.С., Желтобрюх І.Л., Файдюк В.В.) у справі за позовом ОСОБА_1 до управління ПФУ про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії, -

встановив:

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив: визнати рішення управління ПФУ про відмову в призначені пенсії від 02 вересня 2016 року № 397 протиправним; зобов'язати управління ПФУ призначити пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 07 липня 2016 року, з дня подання ним заяви про призначення пенсії.

Чигиринський районний суд Черкаської області постановою від 07 грудня 2016 року відмовив у задоволенні позову.

Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 31 січня 2017 року рішення суду першої інстанції скасував та прийняв нове - про задоволення позову.

Приймаючи таке рішення, апеляційний суд виходив із того, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що показання свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не можуть бути використані судом як докази, оскільки вони документально не підтверджені та свідки не змогли вказати точний період, коли та ким проводилася атестація робочих місць. Зазначив, що враховуючи положення пункту 18 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Порядок) підтвердити факт атестації робочого місця позивача документально, крім як за показами свідків - робітників, які пропрацювали та знали позивача по спільній з ним роботі на одному підприємстві, немає можливості. Тому, врахувавши те, що у довідці від 03 жовтня 2016 року, виданій ТДВ «Трест «Південатоменергобуд» з приводу підтвердження стажу роботи позивача зазначено, що архівні матеріали відділу кадрів Чигиринського БМУ, в якому безпосередньо працював позивач, в Трест не передавались через те, що вони були затоплені і стали зовсім непридатними для їх подальшого використання, апеляційний суд дійшов висновку про протиправність дій управління ПФУ.

Управління ПФУ не погодилося із рішенням суду апеляційної інстанції і звернулося із касаційною скаргою про його скасування та залишення в силі рішення суду першої інстанції.

У касаційній скарзі посилається на те, що апеляційний суд прийняв рішення, яке не відповідає обставинам справи. На теперішній час впевнитися, що посада газоелектрозварника в період роботи позивача була пов'язана зі шкідливими умовами праці немає можливості, оскільки єдиним достовірним підтвердженням цього був би наказ по підприємству про атестацію саме цього робочого місця та визначення роботи на ньому шкідливою, але жодних документів, що підтверджують проведення такої атестації позивач не надав.

Верховний Суд переглянув судові рішення судів попередніх інстанцій у межах касаційної скарги, з'ясував повноту фактичних обставин, встановлених судами, та правильність застосування норм матеріального та процесуального права і дійшов висновку про таке.

Відповідно до пункту «б» частини першої статті 13 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-ХІІ) мають право на пенсію за віком на пільгових умовах, незалежно від місця останньої роботи, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах зі шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком проведення атестації, та розробленими на виконання цієї постанови Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України (далі - Мінпраці) від 01 вересня 1992 року № 41 (далі - Методичні рекомендації).

Відповідно до зазначених нормативних актів основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Згідно з пунктом 4 Порядку проведення атестації та підпунктом 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій періодичність проведення атестації робочих місць визначається безпосередньо колективним договором підприємства і проводиться не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства чи організації.

Атестація робочих місць відповідно до Порядку проведення атестації та Методичних рекомендацій передбачає: установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці; санітарно-гігієнічне дослідження факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам і правилам; установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; обґрунтування віднесення робочого місця до категорії зі шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах; складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад із пільговим пенсійним забезпеченням працівників; аналіз реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію рівня гігієни, характеру і безпеки праці.

Відповідно до положень Порядку проведення атестації відомості про результати атестації робочих місць заносяться до карти умов праці, форма якої затверджується Мінпраці разом з Міністерством охорони здоров'я України. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.

Комплексний аналіз норм Закону № 1788-ХІІ та Порядку проведення атестації дає підстави дійти висновку, що необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до пункту «б» статті 13 Закону № 1788-ХІІ є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у списку № 2, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією за результатами атестації умов праці, яке полягає у наявності результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці. Документами, які підтверджують результати атестації робочого місця за умовами праці, можуть бути: карта умов праці, наказ по підприємству про затвердження переліку робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників; трудова книжка із записом про витяг із зазначеного наказу або з додатком такого витягу.

Відсутність підтвердження вищезгаданих обставин не породжує виникнення права на зарахування пільгового стажу.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права викладено раніше Верховним Судом України, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 10 вересня 2013 року (справа № 21-183а13), та Верховним Судом, зокрема, у постанові від 23 січня 2018 року (справа № 732/2003/14).

У цій справі суд апеляційної інстанції фактично встановив, що атестація робочих місць за фахом газоелектрозварника на підприємстві, де працював позивач, була проведена, проте документи про це були втрачені.

В аспекті наведеного слід зазначити, що відповідно до статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Доводи, наведені у касаційній скарзі, не спростовують висновків суду апеляційної інстанції.

Враховуючи наведене, Суд визнає, що суд апеляційної інстанції не допустив неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення, внаслідок чого касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

З огляду на викладене, керуючись статтями 341- 343, пунктом 1 частини першої статті 349, статтями 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, -

постановив:

Касаційну скаргу Чигиринського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Черкаської області залишити без задоволення, а постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 31 січня 2017 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М.І. Гриців

Судді: Я.О. Берназюк

Н.В. Коваленко