Справа № 2140/1510/18
Суддя: Ступакова І.Г.
Дата ухвалення: 2019-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2019 р.м.ОдесаСправа № 2140/1510/18
Категорія: 12.3 Головуючий в І інстанції: Дубровна В.А.

Місце ухвалення: м. Херсон

Колегія суддів П'ятого апеляційного адміністративного суду

у складі:

головуючого - Ступакової І.Г.

суддів - Бітова А.І.

- Лукянчук О.В.

при секретарі - Рябоконь Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного територіального управління юстиції у Херсонській області на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2018 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Міністерства юстиції України, Головного територіального управління юстиції у Херсонській області про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення, -

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Міністерства юстиції України, Головного територіального управління юстиції у Херсонській області у якому просить: стягнути з Міністерства Юстиції України на його користь середній заробіток за час затримки виконання постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 23.11.2016р. по справі № 821/858/16 в частині поновлення ОСОБА_2 на посаді начальника Головного територіального управління юстиції у Херсонській області за період з 23.11.2016 по 31.07.2018р.р. в сумі 183 957,76 грн..

Обґрунтовує свої вимоги тим, що постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 23.11.2016 р. по справі № 821/858/16 визнано протиправними та скасовано наказ Міністерства юстиції України № 3088/к "Про звільнення ОСОБА_2 з посади начальника Головного територіального управління юстиції у Херсонській області", наказ Головного територіального управління юстиції у Херсонській області №1244/1 від 27.05.2016 р. "Про звільнення ОСОБА_2 ", вирішено поновити ОСОБА_2 на посаді начальника Головного територіального управління юстиції у Херсонській області з 27.05.2016 р. та стягнуто з Головного територіального управління юстиції у Херсонській області на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 54880 грн. Вказана постанова в частині поновлення на посаді та стягнення середньої заробітної плати за один місяць звернена до негайного виконання. На час подачі адміністративного позову постанова Одеського апеляційного адміністративного суду від 23.11.2016 р. в частині поновлення позивача на посаді залишається невиконаною, у зв'язку з чим позивач на підставі ст. 236 КЗпП України просить стягнути на його користь середній заробіток за час затримки виконання судового рішення. Враховуючи, що час затримки виконання судового рішення триває з 23.11.2016р. по 31.07.2018р. та складає 419 днів, а його середньоденний заробіток складав 439,04 грн., тому позивач просить стягнути на його користь 183 957,76 грн..

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2018 року адміністративний позов ОСОБА_2 задоволений частково.

Стягнуто з Головного територіального управління юстиції у Херсонській області на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час затримки виконання постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 23.11.2016 р. по справі № 821/858/16 в частині поновлення ОСОБА_2 на посаді начальника Головного територіального управління юстиції у Херсонській області за період з 23.11.2016 по 31.07.2018 в сумі 183 957,76 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Головного територіального управління юстиції у Херсонській області на користь ОСОБА_2 витрати на сплату судового збору в сумі 1839,58 грн..

Не погоджуючись з вказаним рішенням, Головне територіальне управління юстиції у Херсонській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення від 12.11.2018р. з прийняттям нового судового рішення - про відмову у задоволенні адміністративного позову.

В своїй скарзі апелянт зазначає, що оскільки позивача фактично не поновлено на посаді, встановити строк затримки виконання судового рішення неможливо. Крім того, апелянт зазначає, що оскільки позивачем протягом спірного періоду було отримано заробітну плату за іншим місцем роботи, що перевищує розмір нарахованого середнього заробітку за час невиконання рішення суду, то відсутні підстави для стягнення на користь позивача заявлених в даному позові сум.

Також, апелянт зазначає, що поновлення позивача на посаді є неможливим, оскільки суперечить Закону України «Про запобігання корупції».

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він, з посиланням на практику Верховного Суду з аналогічних правовідносин, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що наказом Міністерства юстиції України від 25.05.2015р. №1674/к ОСОБА_2 призначено на посаду начальника Головного територіального управління юстиції у Херсонській області, з посадовим окладом згідно зі штатним розписом, із збереженням 9 рангу державного службовця, в порядку переведення, як такого, що успішно пройшов стажування, з випробувальним терміном шість місяців.

Наказом Міністерства юстиції України від 23.05.2016р. №2917/к ОСОБА_2 присвоєно 6 ранг державного службовця в межах категорії "Б" посад державної служби з 01.05.2016р.

Наказом Міністерства юстиції України від 26.05.2016р. №3088/к ОСОБА_2 звільнено з посади начальника Головного територіального управління юстиції у Херсонській області 27.05.2016р. за власним бажанням відповідно до частини 2 статті 86 Закону України "Про державну службу".

27.05.2016р. в.о. начальника Головного територіального управління юстиції у Херсонській області прийнято наказ №1244/1 "Про звільнення ОСОБА_2", яким оголошено наказ Міністерства юстиції України від 23.05.2016р. №2917/к.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 23.11.2016р. по справі № 821/858/16, яка набрала законної сили з 23.11.2016 р., суд вирішив визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України №3088/к від 26 травня 2016 року про звільнення ОСОБА_2 з посади начальника Головного територіального управління юстиції у Херсонській області. Визнати протиправним та скасувати наказ Головного територіального управління юстиції у Херсонській області №1244/1 від 27 травня 2016 року "Про звільнення ОСОБА_2 ". Поновити ОСОБА_2 на посаді начальника Головного територіального управління юстиції у Херсонській області з 27 травня 2016 року. Стягнути з Головного територіального управління юстиції у Херсонській області на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 54880 (п'ятдесят чотири тисячі вісімсот вісімдесят) гривень, з відрахуванням обов'язкових платежів. Стягнути з Головного територіального управління юстиції у Херсонській області на користь ОСОБА_2 документально підтверджені витрати на правову допомогу в сумі 3000 (три тисячі) грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного територіального управління юстиції у Херсонській області.

Станом на 31.07.2018р. постанова Одеського апеляційного адміністративного суду від 23.11.2016 р. по справі № 821/858/16 в частині поновлення ОСОБА_2 на посаді начальника ГТ УЮ у Херсонській області не виконана.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив із його обґрунтованості та стягнення саме з Головного територіального управління юстиції у Херсонській області на користь ОСОБА_2 середнього заробітку за час затримки виконання постанови Одеського апеляційного адміністративного суду.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вище зазначено та не спростовується відповідачами, станом час звернення позивача з даним позовом до суду, постанова Одеського апеляційного адміністративного суду в частині його поновлення на посаді виконана не була. Не виконана вказана постанова суду і на час перегляду судом апеляційної інстанції оскаржуваного рішення по даній справі.

Статтею 236 КЗпП України встановлено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Відповідно до статті 235 КЗпП України в разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Аналізуючи вище наведені норми КЗпП України, Велика Палата Верховного Суду не знайшла підстав для відступлення від правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 25 травня 2016 року (у справі № 6-511цс16) та у постанові від 20.06.2018 року зробила висновок про те, що:

«виплата середнього заробітку проводиться за весь час вимушеного прогулу та Законом не передбачено будь-яких підстав для зменшення його розміру за певних обставин».

Доводи апеляційної скарги про те, що в вище наведеній Постанові Великої Палати Верховного Суду, йдеться мова не про виплати середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду, а за час вимушеного прогулу, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки спірним в данному випадку є питання не підстав виплати середнього заробітку (за час затримки або вимушеного прогулу), а питання проведення виплат за весь час вимушеного прогулу без будь-яких зменьшень, в тому числі на отриману заробітну плату на іншій посаді в період не виконання рішення суду про поновлення.

Отже, колегія суддів погоджується з висновокм першої інстанції в частні стягнення з апеллянта (відповідача) суми середнього заробітку за весь час затримки виконання рішення суду з урахуванням заявлених позовних вимог.

В свою чергу, колегія суддів погоджується з проведеним судом першої інстанції розрахунком розмір середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення, який підлягав стягненню на користь позивача та звертає увагу на те, що в апеляційній скарзі правильність такого розрахунку не оспорювалась.

Крім того, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апелянта про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на відсутність наказу про поновлення позивача на роботі за рішенням суду та відповідно неможливість встановити строк затримки виконання рішення суду, оскільки вказані апелянтом обставини не є підставою для звільнення відповідачів від виконання судового рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника і у зв'язку з невиконанням такого рішення від обов'язку виплатити останньому середнього заробітку на підставі положень статті 236 КЗпП України.

Вказана правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 10 травня 2018 року (справа №332/603/17).

Доводи апелянта про те, що поновлення позивача на посаді є неможливим, оскільки це суперечить Закону України «Про запобігання корупції», колегія суддів вважає повністю необґрунтованими, оскільки:

по перше - постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України (ч.2 ст.14 КАС України);

по друге - ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок, відповідно необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов'язкового для виконання судового рішення може становити порушення Європейської Конвенції з прав людини» (вказана позиція відображена в рішення Європейського суду з прав людини від 15 жовтня 2009 року у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України").

Інші доводи апеляційної скарги колегія суддів також до уваги не приймає та вважає їх необґрунтованими та такими, які не спростовують висновків суду першої інстанції про задоволення адміністративного позову у вказаній частині.

Отже, оцінюючи викладене в сукупності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно та у достатньому обсязі встановив обставини справи, і ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до ст.316 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 308, 310, ст.316, ст. 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного територіального управління юстиції у Херсонській області залишити без задоволення, рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлений 19 лютого 2019 року.

Головуючий: І.Г. Ступакова

Судді: А.І. Бітов

О.В. Лукянчук