Справа № 540/2038/18
Суддя: Джабурія О.В.
Дата ухвалення: 2019-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2019 р.м.ОдесаСправа № 540/2038/18

П'ятий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Джабурія О.В.

суддів - Вербицької Н.В.

- Кравченка К.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Генічеського районного суду Херсонської області в особі голови суду Берлімової Юлії Геннадіївни, третя особа без самостійних вимог на предмет спору - територіальне управління Державної судової адміністрації України у Херсонській області, про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії,

ПОЗОВНІ ВИМОГИ ТА

НАСЛІДКИ ВИРІШЕННЯ ПОЗОВУ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

ОСОБА_2 звернувся з адміністративним позовом до Генічеського районного суду Херсонської області в особі голови суду Берлімової Юлії Геннадіївни, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо відмови видати наказ про скасування наказу голови Генічеського районного суду Херсонської області Калімбета Л.І. від 03.05.2012 р., на підставі якого позивача відраховано зі штату Генічеського районного суду Херсонської області;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача у внесенні запису в належну позивачу трудову книжку про визнання недійсним запису № 16 від 03.05.2012 р., здійсненого виконуючим обов'язки керівника апарату Генічеського районного суду Херсонської області, про звільнення позивача з посади судді Генічеського районного суду Херсонської області за порушення присяги судді;

- зобов'язати відповідача видати відповідний наказ про скасування наказу голови Генічеського районного суду Херсонської області Калімбета Л.І. від 03.05.2012, на підставі якого позивача відраховано зі штату Генічеського районного суду Херсонської області, та зобов'язати вчинити дії по зарахуванню позивача до штату суддів Генічеського районного суду Херсонської області, та зобов'язати відповідача зарахувати у стаж роботи на посаді судді Генічеського районного суду Херсонської області період роботи з 03.05.2012 року по день видання наказу про зарахування позивача до штату суддів Генічеського районного суду Херсонської області;

- зобов'язати відповідача здійснити відповідний запис про недійсність запису № 16 від 03.05.2012, здійсненого виконуючим обов'язки керівника апарату Генічеського районного суду Херсонської області, про звільнення позивача з посади судді Генічеського районного суду за порушення присяги судді відповідно до положень пункту 2.10 Інструкції «Про порядок ведення трудових книжок працівників«, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.1993 № 58, або зобов'язати відповідача видати позивачу дублікат трудової книжки без запису №16 від 03.05.2012 про його звільнення з посади судді Генічеського районного суду за порушення присяги.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач вказував на те, що 31.08.2018 року позивач звернувся до голови Генічеського районного суду із заявою, в якій просив: видати наказ про скасування наказу голови Генічеського районного суду Херсонської області від 03.05.2012, на підставі якого позивача відраховано зі штату Генічеського районного суду Херсонської області; зарахувати ОСОБА_2 до штату Генічеського районного суду Херсонської області; внести відповідний запис у трудову книжку; копію наказу надіслати до ТУ ДСА в Херсонській області для здійснення відповідних розрахунків стажу та грошових виплат за час вимушеного прогулу та для залучення до особової справи судді.

07.09.2018 року позивач отримав відповідь голови Генічеського районного суду в якому, посилаючись на ст. 128 Конституції України, ч.2 ст.24 та п.4 ч. І ст. 24 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», а також на позицію Вищої ради правосуддя та Державної судової адміністрації, голова суду вважає заяву такою, що не підлягає задоволенню, оскільки в рішенні Верховного Суду не прописаний порядок та механізм його поновлення на роботі.

ОСОБА_2 вважає, що голова суду ухилився від вчинення дій щодо відновлення його порушених прав і така бездіяльність є протиправною та такою, що порушує конституційні права. Верховний Суд у своєму рішенні від 06.03.2018 чітко вказав, що задовольняючи вимоги, він здійснив повний захист порушеного права, тому, на думку позивача, він має бути поновлений на посаді відповідачем без додаткових звернень до будь-яких органів.

На даний час позивач не має статусу судді, не працює в системі судових органів, а тому не є суб'єктом, відносно якого Вища рада правосуддя чи Державна судова адміністрація, відповідно до наданих їм Законом повноважень, можуть вчиняти певні дії. Стверджує, що мова не йде про його призначення на посаду судді, оскільки вже був призначений суддею в установленому Законом порядку, а йдеться саме про відновлення його статусу, у зв'язку з визнанням незаконними дій суб'єктів владних повноважень, які призвели до його незаконного звільнення з посади судді.

Також позивач наголосив на тому, що наявність рекомендації Вищої ради юстиції від 24.01.2012 р. не перешкоджала йому мати статус судді та здійснювати правосуддя до прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення. Як зазначено в рішенні Європейського суду наявність рекомендації про звільнення не впливало на права позивача в контексті вимог ст.ст. 6 та 8 Конвенції.

Відповідач проти позову заперечував, з наступних підстав.

Чинними Законами України «Про судоустрій і статус суддів», «Про Вищу раду правосуддя», так само, як іншими нормативними актами не встановлено порядку поновлення судді на посаді внаслідок скасування рішення про його звільнення.

Згідно з частиною третьою ст. 52 Закону України «Про Вищу раду правосуддя» у випадку скасування судом рішення Вищої ради правосуддя, ухваленого за результатами розгляду скарги на рішення Дисциплінарної палати, Вища рада правосуддя розглядає відповідну дисциплінарну справу повторно. Повторний розгляд справи здійснюється Вищою радою правосуддя у пленарному складі у порядку, визначеному статтею 49 цього Закону.

З таких підстав відповідач дійшов висновку, що питання про поновлення ОСОБА_2 на посаді судді має бути вирішене у спосіб, встановлений чинним законодавством на даний час, тобто Вищою радою правосуддя, як єдиним компетентним органом повноважним приймати рішення щодо призначення суддів на посади. За відсутності спеціально передбаченого механізму поновлення судді на посаді саме Вища рада правосуддя має його визначити.

Відповідач вважає, що наявність лише судового рішення, яким скасовано постанову Верховної ради України про звільнення судді із займаної посади не є достатньою підставою для прийняття у зв'язку з цим головою суду рішення про поновлення судді на посаді та зарахування його до штату, оскільки прийняття такого рішення виходить за коло повноважень голови суду визначених Законом України «Про судоустрій і статус суддів».

Крім того, сам по собі лист голови суду Берлімової Ю.Г. від 07 вересня 2018 р. не є рішенням про відмову у вчиненні певної дії, а є відповіддю на звернення гр. ОСОБА_2, яку надано у відповідності до вимог Закону України «Про звернення громадян», а тому незгода з такою відповіддю не свідчить про порушення прав та інтересів заявника.

Отже, відповідач вважає, що діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а викладена в позовній заяві вимога позивача про визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо не вчинення дій по поновленню ОСОБА_2 на посаді судді Генічеського районного суду Херсонської області (зарахування до штату суддів цього суду) та зобов'язання прийняти таке рішення є необґрунтованими та у їх задоволенні слід відмовити. У задоволенні решти позовних вимог також слід відмовити, оскільки вони є похідними від першої вимоги (поновлення на посаді судді), та є такими, що заявлені передчасно, оскільки їх вирішення можливо і в добровільному порядку після прийняття Вищою радою правосуддя відповідного рішення по поновленню позивача на посаді судді.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою на зазначене рішення, просить його скасувати та прийняти нову постанову, якою задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі.

Апелянт посилається на те, що наведені в оскаржуваному рішенні суду першої інстанції підстави для відмови у задоволенні позову не є правовими, оскільки не лише протирічать одна одній, але й не відповідають фактичним обставинам справи. Також, стверджуючи про відсутність «механізму» відновлення попереднього юридичного стану позивача, або про віднесення цього питання до компетенції Вищої ради правосуддя, суд першої інстанції зазначив, що позов заявлено не до того відповідача, оскільки цим питанням має займатись Вища рада правосуддя.

Згідно до вимог п.2 ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки у судове засідання не прибули сторони, які беруть участь у справі, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

КОЛЕГІЯ СУДДІВ ВСТАНОВИЛА

Постановою Верховної ради України від 12.04.2012 року № 4638-VI, позивач звільнений з посади судді Генічеського районного суду за порушення присяги.

19 січня 2017 року Європейським Судом з прав людини ухвалено рішення у справі «Куликов та інші проти України» (заява №5114/09 та 17 інших, в тому числі і заява позивача №77810/12) (KULYKOV AND OTHERS v. UKRAINE (Аррlісаtіоnsnos. 5114/09 аnd 17 others - seeappendedlist), яким визнане порушення Україною відносно ОСОБА_2 положень ст.ст. 6 § 1 та 8 Конвенції.

Згідно вимог частини 2 статті 44 Конвекції про захист прав людини і основоположних свобод рішення набуло статусу остаточного 19 квітня 2017 року.

Рішенням Верховного Суду від 06.03.2018 р. у справі № 800/340/17 визнано незаконною та скасовано постанову Верховної Ради України № 4638- VI в частині звільнення ОСОБА_2 з посади судді Генічеського районного суду Херсонської області у зв'язку з порушенням присяги.

31 серпня 2018 р. ОСОБА_2 звернувся до голови Генічеського районного суду Херсонської області Берлімової Ю.Г. із заявою про поновлення його на посаді судді Генічеського районного суду Херсонської області.

07 вересня 2018 р. за результатом розгляду наведеної заяви ОСОБА_2 головою суду було надано відповідь про те, що оскільки у рішенні Верховного Суду відсутнє посилання на зобов'язання поновити ОСОБА_2 на посаді судді Генічеського районного суду Херсонської області та виплатити йому середній заробіток за час вимушеного прогулу, а також відсутній акт компетентного органу про призначення його на посаду, тому підстави для зарахування його до штату суду відсутні.

Позивачу було повідомлено, що на звернення Генічеського районного суду Херсонської області щодо роз'яснення питання пов'язаного з його поновленням на роботі від Вищої ради правосуддя та від Державної судової адміністрації України були отримані відповіді стосовно відсутності правових підстав для поновлення ОСОБА_2 на посаді судді Генічеського районного суду Херсонської області.

З метою подальшого вирішення питання поновлення на посаді судді Волвенку О.І. запропоновано звернутись до Вищої ради правосуддя. Не погодившись з такою відповіддю позивач звернувся до суду.

Вимогами ч.1 ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень.

Питання діяльності суду та судді врегульовані Конституцією України, Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 р. № 1402-VIII, Законом України «Про Вищу раду правосуддя» від 21.12.2016 р. № 1798-VIII.

При цьому, Законами України «Про судоустрій і статус суддів» та «Про Вищу раду правосуддя», а також іншими нормативними актами не визначено порядку поновлення судді на посаді внаслідок скасування рішення про його звільнення. На сьогодні на законодавчому рівні визначені механізми призначення судді на посаду, звільнення з посади та припинення повноважень судді.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 128 Конституції України призначення на посаду судді здійснюється Президентом України за поданням Вищої ради правосуддя в порядку, встановленому законом.

Положеннями статті 112 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено загальні умови звільнення судді з посади, зокрема, суддя може бути звільнений з посади виключно з підстав, встановлених частиною 6 статті 126 Конституції України.

ОБҐРУНТУВАННЯ ДОВОДІВ СТОРІН

Звільнення ОСОБА_2 з посади судді відбулось на підставі постанови Верховної Ради України від 12.04.2012 р., прийнятої на підставі подання Вищої ради юстиції, внесеного на підставі рішення № 109/0/15-2 «Про внесення подання до Верховної Ради України про звільнення ОСОБА_2 з посади судді Генічеського районного суду Херсонської області за порушення присяги».

При цьому, Верховним Судом у рішенні від 06.03.2018 року, зазначено, що враховуючи висновки Європейського суду з прав людини, викладені у рішенні «Куликов та інші проти України», зокрема, про порушення органами, які приймали рішення про звільнення позивача з посади судді, принципів незалежності та неупередженості, що саме по собі виключало можливість прийняття законного та обґрунтованого рішення, Верховний Суд дійшов висновку про наявність достатніх підстав для задоволення позову в частині позовних вимог про визнання незаконною постанови Верховної Ради України від 12 квітня 2012 року №4638-УІ про звільнення ОСОБА_2 з посади судді Генічеського районного суду Херсонської області у зв'язку з порушенням присяги судді.

Порядок виконання рішення Суду, яке набрало статусу остаточного, визначається Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», та іншими нормативними актами.

Відповідно до абз. 9 ч. 1 ст. 1 вищенаведеного Закону, виконання рішення Суду включає в себе: виплату стягувачу відшкодування та вжиття додаткових заходів індивідуального характеру; вжиття заходів загального характеру.

Згідно зі ст. 10 цього Закону, з метою забезпечення відновлення порушених прав стягувача, крім виплати відшкодування, вживаються додаткові заходи індивідуального характеру: відновлення настільки, наскільки це можливо, попереднього юридичного стану, який стягувач мав до порушення Конвенції і протоколів до неї; інші заходи, передбачені у рішенні Суду.

Відновлення попереднього юридичного стану здійснюється, зокрема, шляхом: повторного розгляду справи судом, включаючи відновлення провадження у справі; повторного розгляду справи адміністративним органом.

Разом з тим, з часу ухвалення рішення про звільнення ОСОБА_2 з посади судді законодавство, яким регулюються питання щодо призначення та звільнення суддів, суттєво змінилось. На сьогодні такі повноваження належать Вищій раді правосуддя, повноваження якої визначені Законом України «Про Вищу раду правосуддя» від 21.12.2016 р. №1798-VII.

Положеннями ч. 1 ст. 3 наведеного Закону визначено, що Вища рада правосуддя серед іншого вносить подання про призначення судді на посаду; ухвалює рішення стосовно порушення суддею чи прокурором вимог щодо несумісності; забезпечує здійснення дисциплінарним органом дисциплінарного провадження щодо судді; ухвалює рішення про звільнення судді з посади; ухвалює рішення про тимчасове відсторонення судді від здійснення правосуддя; ухвалює рішення про переведення судді з одного суду до іншого, рішення про відрядження судді до іншого суду того самого рівня і спеціалізації; ухвалює рішення про припинення відставки судді; здійснює інші повноваження, визначені цим Законом та Законом України «Про судоустрій і статус суддів».

Відповідно до ч. 3 ст. 52 Закону України «Про Вищу раду правосуддя» у випадку скасування судом рішення Вищої ради правосуддя, ухваленого за результатами розгляду скарги на рішення Дисциплінарної палати, Вища рада правосуддя розглядає відповідну дисциплінарну справу повторно. Повторний розгляд справи здійснюється Вищою радою правосуддя у пленарному складі у порядку, визначеному статтею 49 цього Закону.

Таким чином, питання стосовно поновлення ОСОБА_2 на посаді судді має бути вирішене у спосіб, встановлений чинним законодавством на теперішній час, тобто Вищою радою правосуддя, як єдиним компетентним органом повноважним приймати рішення щодо призначення суддів на посади.

Судом першої інстанції було вірно звернуто увагу на те, що позивач не надав доказів звернення до Вищої ради правосуддя щодо відновлення його статусу судді.

Разом з тим, вимоги позивача про відновлення його статусу судді є наслідком скасування Верховним Судом постанови Верховної Ради України від 12 квітня 2012 року №4638-УІ в частині звільнення ОСОБА_2 з посади судді Генічеського районного суду Херсонської області у зв'язку з порушенням присяги судді.

Апелянт вказує на те, що голова Генічеського районного суду Херсонської області безпідставно ухилився від вчинення дій щодо відновлення його порушених прав у зв'язку із наступним «…07.09.2018 року мною отримано відповідь голови Генічеського районного суду в якому, посилаючись на ст. 128 Конституції України, ч. 2 ст. 24 та п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», а також на позицію Вищої ради правосуддя та Державної судової адміністрації, (листи яких долучені до наданої мені відповіді), голова суду вважає мою заяву такою, що не підлягає задоволенню, оскільки в рішенні Верховного Суду не прописаний порядок та механізм мого поновлення на роботі…».

При цьому, процесуальні питання, пов'язані із виконанням судових рішень в адміністративних справах врегульовані розділом IV КАСУ. Зокрема встановлення способу чи порядку виконання судового рішення визначені ст. 378 КАС України: за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Апелянт своїм правом звернення до Верховного суду для встановлення способу або порядку виконання судового рішення не скористався.

Стосовно заявлених вимог про визнання протиправною бездіяльності відповідача та зобов'язання вчинити дії, колегія суддів зазначає, що повноваження голови місцевого суду встановлені ч. 1 ст. 24 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», зокрема, голова суду може видати відповідний наказ виключно на підставі акта про призначення на посаду або переведення. Судове рішення як такий акт не передбачене.

Колегія суддів погоджується із доводами відповідача про те, що наявність лише судового рішення, яким скасовано постанову Верховної ради України про звільнення судді із займаної посади не є достатньою підставою для прийняття у зв'язку з цим головою суду рішення про поновлення судді на посаді та зарахування його до штату, оскільки прийняття такого рішення виходить за межі повноважень голови суду визначених Законом України «Про судоустрій і статус суддів».

Положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Зважаючи на те, що у голови Генічеського районного суду Херсонської області відсутні повноваження самостійно без відповідного акта видавати наказ на підставі п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону «Про судоустрій і статус суддів», така бездіяльність відповідача не може вважатись протиправною, а тому суд також позбавлений можливості зобов'язати відповідача вчинити дії, що виходять за межі його компетенції.

За таких обставин колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 7, 8, 9, 10, 73, 74, 77 КАС України та не приймає доводи, наведені в апеляційній скарзі про те, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Відповідно до вимог ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб'єкта владних повноважень обов'язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів. Відповідач, який є суб'єктом владних повноважень, свою позицію суду доказав та обґрунтував її.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308; 311; 315; 316; 321; 322; 325 КАС України, суд апеляційної інстанції, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2018 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий суддя Джабурія О.В.
Судді Кравченко К.В. Вербицька Н.В.