Справа № 0440/7164/18
Суддя: Олійник Віктор Миколайович
Дата ухвалення: 2019-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 січня 2019 року Справа № 0440/7164/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіОлійника В. М.,
за участі секретаря судового засіданняМаксімова А.С.,
представника позивача представника відповідача ОСОБА_3 Чохелі Т.Р.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_5 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення,-
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він є фізичною особою-підприємцем, перебуває на спрощеній системі оподаткування (платник єдиного податку), та використовує земельну ділянку, на якій розташований належний йому на праві власності нежитловий об'єкт за адресою: АДРЕСА_2 для провадження господарської діяльності. У зв'язку з цим він згідно з пунктом 297.1 статті 297 Податкового кодексу України, звільнений від обов'язку сплачувати земельний податок.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №0440/7164/18. Розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження. Підготовче судове засідання призначене на 18 жовтня 2018 року.
Останнє судове засідання відбулось 22 січня 2018 року.
10 жовтня 2018 року представником відповідача наданий відзив на позовну заяву, в якому він вказав, що позивач є власником нежитлового приміщення за адресою АДРЕСА_3 та нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_2. За положеннями Податкового кодексу України фізична особа - підприємець, яка перебуває на спрощеній системі оподаткування звільняється від плати за землю лише у випадку оформлення правовстановлюючих документів на земельну ділянку.
25 жовтня 2018 року позивачем надана відповідь на відзив, у якій він заперечив проти доводів відповідача, вказавши, що відповідачем, як суб'єктом владних повноважень не виконано положенням ч. 2 ст. 77 КАС України та не доведено правомірності винесення оскаржених податкових повідомлень - рішень.
На спростування доводів представника відповідача щодо можливості звільнення від обов'язку сплати за землю платниками єдиного податку за умови оформлення правовстановлюючих документів на земельні ділянки, позивач зазначив, що сама Державна фіскальна служби виключає земельні ділянки, на які не оформлені права, із процесу оподаткування, про що вказано у її листі від 06.02.2017 №2709/7/99-9912-02-03-17.
Окрім того, об'єктом оподаткування є площа земельної ділянки, а земельна ділянка позивача за адресою: АДРЕСА_2 ще не сформована як об'єкт земельних відносин, відомості про її площу не внесені до Державного земельного кадастру, тому обрахунок плати за землю, зроблений податковим органом є сумнівним.
17 грудня 2018 року представник відповідача подав заперечення на відповідь на відзив, вказавши, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухому майно нежитлове приміщення, а саме склад літ Е та склад літ. Ж-1, частина мостіння та частина огорожі перейшла у власність ОСОБА_5 згідно договору дарування від 02.05.2013 №640. Також це підтверджується і витягом, наданим позивачем серії ЕАВ №548593, сформованим 02.05.2013.
22 січня 2019 року позивачем надані пояснення, в яких від виклав свою позицію щодо наданих представником відповідача заперечень на відповідь на відзив, зазначив, що податковим органом невірно здійснено тлумачення положень Податкового кодексу України, а саме п. 297.1 статті 297 Податкового кодексу України.
Саме в процесі розроблення технічної документації відбувається визначення коефіцієнтів: локального, зонального та коефіцієнту функціонального використання. А отже сумнівним є обрахунок суми земельного податку, так як вірне обрахування плати за землю можливо провести лише після розроблення технічної документації на землю, та визначення коефіцієнтів, які відповідають фактичному функціональному використанню земельної ділянки.
Представник позивача в судовому засіданні 22 січня 2018 року позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд задовольнити позов.
Представник відповідача в судовому засіданні проти позовним вимог заперечив, просив суд відмовити в задоволенні позову.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав.
Згідно з випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань від 08.02.2018, ОСОБА_5 з 06.02.2018 зареєстрований фізичною особою - підприємцем. Основний вид економічної діяльності - Виробництво олії та тваринних жирів (код КВЕД 10.41).
З матеріалів справи судом встановлено, що ОСОБА_5 на праві приватної власності належать нежитлові приміщення за адресою: АДРЕСА_2, право власності на вказані нежитлові приміщення зареєстровано за позивачем 02.05.2013, що вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 02.05.2013 №3179128 та з інформаційної довідки від 05.12.2018 №148098204.
Відповідно до підпункту 14.1.72 пункту 14.1. статті 14 Податкового кодексу України, земельний податок - обов'язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів.
Згідно пункту 269.1 статті 269 Податкового кодексу України, платниками податку є: власники земельних ділянок, земельних часток (паїв), землекористувачі.
Відповідно до ст. 270 Податкового кодексу України об'єктами оподаткування є: - земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні; - земельні частки (паї), які перебувають у власності.
Згідно до п. 269.2 ст. 269 Податкового кодексу України особливості справляння податку суб'єктами господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, встановлюються главою 1 розділу XIV цього Кодексу.
Пунктом 291.2 ст. 291 Податкового кодексу України передбачено, що спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених п. 297.1. ст. 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою (гл. 1 розділу XIV цього Кодексу), з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.
Суд звертає увагу на те, що згідно з п.п. 4 п. 297.1 ст. 297 Податкового кодексу України платники єдиного податку звільняються від обов'язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з таких податків і зборів, зокрема, податку на майно (в частині земельного податку), крім земельного податку за земельні ділянки, що не використовуються платниками єдиного податку першої - третьої груп для провадження господарської діяльності та платниками єдиного податку четвертої групи для ведення сільськогосподарського товаровиробництва.
З приведеної норми виплаває, що умовою несплати земельного податку за зазначеною системою оподаткування є те, що суб'єкт господарювання І-ІІІ групи, який є власником чи користувачем земельної ділянки, використовує цю землю в процесі провадження власної господарської діяльності.
Спосіб викладення зазначеної правової норми не передбачає можливості її неоднозначного трактування.
Тобто, якщо платник єдиного податку першої - третьої груп використовує приміщення, які розміщені на земельній ділянці, для провадження своєї господарської діяльності, він вільний від обов'язку нараховувати, сплачувати та подавати податкову звітність із земельного податку.
В матеріалах справи також наявні копії актів прийому - передачі зерна сої, актів прийому - передачі готової продукції, актів про виконання робіт з переробки.
Щодо доводів представника відповідача стосовно того, що фізичні особи - підприємці, які перебувають на спрощеній системі оподаткування звільняються від сплати земельного податку лише у випадку оформлення правовстановлюючих документів на земельну ділянку, то суд такі твердження вважає необґрунтованими та помилковими, оскільки положення пп. 4 п. 297.1 ст. 297 ПК України не містять такої умови звільнення платника єдиного податку від оплати земельного податку, як оформлення прав на землю, тож в даному випадку має місце помилкове розширене трактування суб'єктом владних повноважень положень податкового законодавства та порушення ним принципів податкового законодавства України, закріплених у ст. 4 Податкового кодексу України, зокрема, принципу загальності оподаткування та єдиного підходу до встановлення податків та зборів.
Щодо посилання представника відповідача на наказ Міністерства фінансів України від 06.07.2018 № 602 «Про затвердження узагальнюючих податкових консультацій з деяких питань оподаткування платою за землю», то суд зазначає, що у відповідності до п. 52.6 ст. 52 Податкового кодексу України центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, проводить періодичне узагальнення індивідуальних податкових консультацій, а також аналізує обставини, що свідчать про неоднозначність окремих норм податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, шляхом надання узагальнюючих податкових консультацій, які затверджуються наказом цього органу. Проте, в даному випадку положення пп. 4 п. 297.1 ст. 297 Податкового кодексу України не містять неоднозначності в підході до звільнення платників єдиного податку від обов'язку сплачувати земельний податок.
На момент розгляду справи права на вказану земельну ділянку не оформлені, технічна документація із землеустрою не затверджена.
Судом встановлено, що відповідачем було направлено запит начальнику відділу у м.Дніпро Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області щодо надання даних державного земельного кадастру про нормативну грошову оцінку на 2018 рік за земельні ділянки адресами: АДРЕСА_3 та АДРЕСА_2 із зазначенням зонального, сукупного локального та функціонального коефіцієнтів по фізичній особі ОСОБА_5.
На вказаний запит відділом у м.Дніпро Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області було надано відповідь від 26.03.2018 за вих. №8-4-0.38-539/107-18, в якій вказано, що права на земельні ділянки за адресами: АДРЕСА_3 та АДРЕСА_2 не зареєстровані, тому визначитись зі значеннями коефіцієнту функціонального використання земельної ділянки та надати нормативну грошову оцінку на зазначені земельні ділянки за 2018 рік не вбачається можливим.
Таким чином, суд доходить висновку, що податковим органом проведено нарахування ОСОБА_5 грошового зобов'язання з земельного податку за оскарженими податковими повідомленнями - рішеннями із використанням усереднених (приблизних) коефіцієнтів, за результатами чого отримано примірний добуток суми такого податкового зобов'язання.
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно до п.п. 1, 3 ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
У відповідності до приписів ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
В той час як представник відповідача на підтвердження своєї позиції щодо належності саме позивачу зазначених об'єктів послався на витяг серії ЕАВ №548593 від 02.05.2013, тобто податковим органом не було прийнято до уваги подальшу зміну власників зазначеного нерухомого майна.
Отже, контролюючим органом не надано доказів використання позивачем земельної ділянки під нерухомим майном за адресою АДРЕСА_3.
Суд при вирішенні даної справи також враховує правову позицію, висловлену у рішенні Європейського суду з прав людини від 23.07.2002 у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції», яке згідно із Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права.
Так, у п. 110 вказаного рішення Європейський суд з прав людини дійшов висновку про те, що «…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.»
Враховуючи вищенаведене, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
У відповідності до ч.1, ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Керуючись ст. ст. 139, 194, 242 - 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
Стягнути з Головного управління ДФС у Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_5 судові витрати з оплати судового збору у розмірі 8810 ( вісім тисяч вісімсот десять) грн. 00 коп.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 07 лютого 2019 року.

Суддя (підпис) Рішення не набрало законної сили 07 лютого 2019 року. Суддя З оригіналом згідно. Суддя В.М. Олійник В.М. Олійник В.М. Олійник