Справа № 520/8772/18
Суддя: Яковенко М.М.
Дата ухвалення: 2019-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2019 р. м. ХарківСправа № 520/8772/18

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Яковенка М.М.

суддів: Лях О.П., Бегунц А.О.

секретарі судового засідання: Жданюк Г.А.

за участі представників:

позивача ОСОБА_1

відповідача Ступін В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02 листопада 2018 року по справі № 520/8772/18 (головуючий І інстанції: Єгупенко В.В.) за позовом ОСОБА_3 до Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_3, звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з вищевказаним позовом, в якому просила:

визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Ступіна В.В. Міжрайонного відділу Державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області у виконавчому провадженні № 56390717 від 14.05.2018 про відкриття виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_3 виконавчого збору на суму 70132,81 грн.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 02 листопада 2018 року у задоволенні зазначеного позову відмовлено.

Позивач не погодившись з рішенням суду першої інстанції, посилаючись на незаконність та необґрунтованість судового рішення, прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог. Апелянт наголошує на тому, що вона не була повідомлена відносно проведення державним виконавцем виконавчих дій, жодного документу з матеріалів виконавчого провадження, в тому числі і постанови про відкриття виконавчого провадження, вона не отримувала, рішення суду позивачем виконано у добровільному порядку. Відповідач не довів належними доказами належним чином спрямування відповідних документів на адресу позивача. На думку ОСОБА_3 право органу державної виконавчої служби на стягнення виконавчого збору виникає лише у разі здійснення заходів виконавчого провадження із стягнення з боржника певної суми, якого вчинено не було. Посилання судом першої інстанції на постанову Верховного Суду є безпідставним.

В судовому засіданні представник позивача наполягав на задоволенні апеляційної скарги та її вимогах.

Представник відповідача заперечував проти задоволення скарги у повному обсязі, доводи апелянта вважає безпідставними. Просив рішення суду залишити без змін.

Колегія суддів здійснюючи апеляційний перегляд, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, обговоривши доводи та вимоги апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції висновувався на тому, що відповідачем, доведено правомірність прийнятої ним постанови.

Як встановлено судом першої та апеляційної інстанції, що заочним рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 04.11.2014 стягнуто з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» заборгованість за кредитним договором № 6316155 від 21 квітня 2008 року в загальному розмірі 26 500, 05 доларів США та 32 825, 00 грн.. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Перший український міжнародний банк» судовий збір в розмірі 3654,00 грн.

Постановою старшого державного виконавця Ленінського ВДВС м Харкова ГТУЮ у Харківській області від 23.08.2016 Ступіним В.В. було відкрито виконавче провадження (ВП № 52033138) з примусового виконання виконавчого листа від 25.07.2016 № 642/8218/14, виданого Ленінським районним судом м. Харкова за заявою стягувача. Боржнику встановлений строк до 30.08.2016 року на самостійне виконання виконавчого документа. Відповідно до супроводжувального листа від 26.08.2016 р. №16579 зазначена постанова спрямована на адреси стягував та боржника (а.с.59-60).

31.08.2016 року цим же старшим державним виконавцем прийнята постанова про стягнення з боржника ОСОБА_3 виконавчого збору в розмірі 70132,81 грн. 31.08.2016 р за №1001з, зазначена постанова спрямована на адресу боржника ОСОБА_3 (а.с.41).

Постановою головного держвиконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській областівід 14 травня 2018 року виконавчий лист № 642/8218/14 від 25.07.2016 повернуто стягувачеві за його письмовою заявою про повернення виконавчого документа (а.с.99).

14 травня 2018 року головним державним виконавцем Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області Ступіним В.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 56390717 із стягнення з ОСОБА_3 виконавчого збору в розмірі 70132,81 грн. (а.с.11).

Надаючи оцінку фактичним обставинам справи, характеру спірних правовідносин та предмету заявлених вимог, колегія суддів виходить з наступного.

Основним нормативно-правовим актом, що регулює питання примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) є Закон України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року № 1404-VIII (надалі Закон №1404) (в редакції чинній на час прийняття спірної постанови).

Як встановлено за матеріалами справи, підставою для винесення спірної постанови про відкриття виконавчого провадження від 14.05.2018 року стала прийнята постанова старшого державного виконавця Ленінського ВДВС м Харкова ГТУЮ у Харківській області від 31.08.2016 Ступіна В.В. в межах виконавчого провадження №52033138 про стягнення з ОСОБА_3 виконавчого збору в розмірі 70132, 81 грн.

Правовою підставою для прийняття такої постанови від 31.08.2016 року стала стаття 28 Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV в редакції на час її ухвалення.

Так, ч.1 ст.28 цього Закону №606 встановлено, що «у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом…….. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом».

Питання прийняття виконавчого документа до виконання, відкриття виконавчого провадження, строк та порядок спрямування копії постанови про відкриття виконавчого провадження стягувачу та боржникові було врегульовано ст..25 та ст..31 в редакції Закону №606.

Як встановлено за матеріалами справи, позивач правом на оскарження такої постанови не скористався.

Посилання апелянта щодо невірного застосування судом норм положень Закону України №1404 «Про виконавче провадження» відносно Закону №606, який втратив чинність на момент виникнення спірних правовідносин, є необґрунтованими.

05 жовтня 2016 року набрав чинності Закон України від 02.06.2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження», пунктами 5-7 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» якого визначено, що виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред'являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Рішення, які виконувалися органами державної виконавчої служби до набрання чинності цим Законом, продовжують виконуватися цими органами до настання підстав для завершення виконавчого провадження.

Виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Правовідносини, що виникли між сторонами та мали вплив на предмет позовних вимог розпочаті за період дії Закону №606 та завершені періодом дії Закону №1404, тобто часом прийняття спірної постанови, що дозволяє застосовувати цей Закону в межах спірних правовідносин.

З огляду на вимоги ст..26 Закону №1404, виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.3 Закону №1404, примусовому виконанню підлягають рішення на підставі виконавчих документів, а саме постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди.

Відповідно до ч. 5 статті 26 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження», виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов'язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Порядок спрямування копій постанов виконавця та інших документів виконавчого провадження стягувачу та боржникові врегульовано положеннями ст..28 Закону №1404.

За частинами 1 та 2 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження»: виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Приписи статті 27 вказаного Закону містять вичерпний перелік підстав та умови, за якими виконавчий збір не стягується, зокрема, визначено, що виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, за умови, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Пунктом 9 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Як встановлено за матеріалами справи, передбачених положеннями ст..27 Закону №1404 правових підстав та умов, за яких виключається можливість прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження не встановлено та відсутні.

За частиною 3 статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев'ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

З огляду на аналіз наведених норм, колегія суддів зазначає, що постанова держвиконавця про стягнення виконавчого збору є по суті виконавчим документом, який є обов'язковою підставою для винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, як початкової стадії з примусового його виконання.

Висновки суду першої інстанції стосовно безпідставності доводів позивача про те, що стягнення виконавчого збору залежить від фактичного виконання державним виконавцем рішення суду у разі стягнення з боржника певної суми, не узгоджується з положеннями ЗУ «Про виконавче провадження», є цілком обґрунтованим. Як правильно зазначено судом, що закінчення виконавчого провадження за заявою стягувача ПАТ «ПУМБ» про виконання боржником ОСОБА_3 рішення суду, не може впливати на вирішення питання про правомірність постанови про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні.

Колегія суддів зазначає, що в даному випадку, вирішення питання про стягнення виконавчого збору та прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження з примусового його виконання, вирішується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом. ОСОБА_3 рішення суду виконала після відкриття 23.08.2016 виконавчого провадження (ВП № 52033138) з примусового виконання виконавчого листа № 642/8218/14, виданого Ленінським районним судом м. Харкова.

Більш того, колегія суддів звертає увагу на ті обставини, що в межах виконавчого провадження ВП №52033138 відкритого за постановою держвиконавця від 23.08.2016 р., останнім вчинялись ряд виконавчих дій спрямованих на стягнення з боржника на користь стягувача за судовим рішенням відповідних грошових коштів. Посилання сторони позивача про їх необізнаність є необґрунтованими.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи сторони позивача-апелянта стосовно недоведеності з боку відповідача у належний спосіб повідомлення її про прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №52033138 від 23.08.2016 р., про стягнення виконавчого збору від 31.08.2016 р..

Матеріалами справи підтверджено, що постанова про стягнення виконавчого збору від 31.08.2016 року надсилалась за адресою вказаною у виконавчому листі суду до ОСОБА_3, із супровідним листом простою кореспонденцією, що по суті узгоджується та не суперечить положенням ч.8 ст..28, ч.1 ст.31 Закону №606.

Стосовно не доведення відповідачем виконання ним обов'язку з належного спрямування постанови про відкриття виконавчого провадження від 23.06.2016 року рекомендованим листом з повідомленням про вручення, є безпідставним. Постанова про відкриття виконавчого провадження направлена позивачу за адресою: м. Харків, пров. Варшавський, 11, який зазначено у виконавчому листі № 642/8218/14-ц від 25.07.2016.

Колегія суддів зазначає, що в даному випадку при вирішенні спору суд першої інстанції обґрунтовано врахував правову позицію викладену у постанові Верховного Суду від 18.10.2018 по справі № 442/2670/17, а саме в частині того, що відсутність в документах виконавчого провадження обов'язкових відомостей або несвоєчасність надіслання постанов про відкриття виконавчого провадження не може впливати на вирішення питання про правомірність постанови про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні, оскільки приписи Закону містять вичерпний перелік підстав та умови, за якими виконавчий збір не стягується. Зміст таких висновків не суперечить суті спірного питання, що є в межах цієї справи. При чому колегія суддів звертає увагу, що у випадку необґрунтованого посилання судом першої інстанції на таке рішення, зазначені обставини з огляду на наведений ст..317 КАС України перелік підстав для скасування рішення суду, не було б підставою для задоволення позовних вимог позивача.

Фактично всі доводи та обставини на які посилається сторона позивача-апелянта зводяться до не згоди з прийнятою постановою про стягнення судового збору від 31.08.2016 року внаслідок неналежного повідомлення сторони боржника в межах відкритого виконавчого провадження від 23.08.2016 року ВП №52033138 з виконання судового рішення.

Колегія суддів наголошує на тому, що в межах справи предметом заявлених позовних вимог, що складає суть спірного питання є не постанова держвиконавця про стягнення судового збору від 31.08.2016 року, з якою фактично не погоджується позивач через наведенні обставини та доводи, а є постанова держвиконавця від 14.05.2018 року про відкриття виконавчого провадження. В той же час, позивач не оскаржує саму постанову про стягнення судового збору від 31.08.2016 року, ні розмір визначений нею, не порядок її прийняття, хоча така постанова може бути предметом самостійного оскарження.

Зазначена постанова про відкриття виконавчого провадження від 14.05.2018 року, є законним наслідком та належною формою реалізації суб'єктом владних повноважень, в особі сторони відповідача стосовно здійснення останнім своїх владних управлінських функцій в межах виконавчого провадження з виконання постанови про стягнення виконавчого збору від 31.08.2016 року, яка з огляду на положення ст..3 та ст..26 Закону №1404 є виконавчим документом та підлягає примусовому виконанню.

Аналізуючи наведені норми, а також беручи до уваги встановлене, колегія суддів погоджує висновки суду першої інстанції, що відповідач правомірно, в межах повноважень та у спосіб, визначений Законом України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII, виніс постанову про відкриття виконавчого провадження про стягнення з боржника виконавчого збору, що виключає можливість визнання її протиправною та скасування.

Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті. Рішення суду не може бути скасовано з формальних підстав.

Жодні доводи апелянта не спростовують правомірності прийнятого судом рішення.

Таким чином, судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийняте на підставі з'ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 23, 31, 33, 90, 268, 271, 272, 292, 308, 310, 313, 315, 316, 321, 322, 325, Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02 листопада 2018 року по справі № 520/8772/18 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів - з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 20 лютого 2018 року .

Головуючий суддя (підпис)М.М. Яковенко
Судді(підпис) (підпис) О.П. Лях А.О. Бегунц