Справа № 440/63/19
Суддя: С.О. Удовіченко
Дата ухвалення: 2019-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2019 року м. ПолтаваСправа № 440/63/19

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Удовіченка С.О., розглянувши у письмовому провадженні справу за позовом ОСОБА_1 до Кобеляцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

04.01.2019 ОСОБА_1 (надалі ОСОБА_1, позивач) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Кобеляцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області (надалі Кобеляцьке об'єднане УПФУ Полтавської області, відповідач) в якому просив:

- визнати неправомірною бездіяльність Кобеляцького об'єднаного УПФУ Полтавської області щодо невиплати пенсії з 01.03.2018 по 31.08.2018;

- зобов'язати Кобеляцьке об'єднане УПФУ Полтавської області нарахувати та виплати ОСОБА_1 з 01.03.2018 по 31.08.2018 пенсію.

В обґрунтування позову позивач зазначила, що відповідач протиправно припинив виплату пенсії позивачу, чим порушив право позивача на пенсійне забезпечення, гарантоване Конституцією України.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 08.01.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі 440/63/19, призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 05.02.2019.

28.01.2019 до суду від відповідача надійшов відзив на позов в якому зазначено, що ОСОБА_1, взятий на пенсійний облік в Кобеляцькому об'єднаному УПФУ Полтавської області згідно з розпорядженням № 7586 від 04.09.2014 на підставі матеріалів електронної пенсійної справи, як внутрішньо переміщена особа, відповідно до спрощеного порядку взяття на облік та отримує пенсію за віком. На підставі подання управління соціального захисту населення №8 від 11.01.2018, акта обстеження та інших поданих матеріалів, комісією з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам прийнято рішення № 23 від 17.01.2018 про припинення соціальної виплати ОСОБА_1 Зазначено, що на підставі рішення комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 17.01.2018 № 23 відповідачем припинено ОСОБА_1 виплату пенсії з 01.03.2018. Крім того, відповідач указує, що на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 № 335 з 01.07.2018 виплати пенсій внутрішньо переміщеним особам здійснюється виключно за поточний місяць; на виконання подання управління соціального захисту населення № 92 від 27.06.2018, акта обстеження та інших поданих матеріалів, комісією з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам прийнято рішення № 223 від 27.06.2018 про відновлення соціальної виплати ОСОБА_1 Також зазначено, що керуючись рішенням комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам № 223 від 27.06.2018, відповідачем відновлено виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.09.2018 /а.с. 44-47/.

Зважаючи на відсутність перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених статтею 205 Кодексу адміністративного судочинства України, а також відсутність потреби заслухати свідка або експерта, суд ухвалив розглянути справу у порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що позивач є громадянином України, що підтверджено копією паспорта /а.с. 10/.

ОСОБА_1 перебуває на обліку у Кобеляцькому об'єднаному УПФУ Полтавської області та отримує пенсію за віком, що не заперечується сторонами у справі /а.с. 24/.

Залученою до матеріалів справи копією довідки від 20.11.2014 № НОМЕР_1 підтверджено, що позивач є внутрішньо переміщеною особою /а.с. 12/.

Рішенням Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам № 391 від 13.10.2016 позивачу призначено пенсію /а.с. 39/.

Рішенням Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам № 23 від 17.01.2018 на підставі подання управління соціального захисту населення № 8 від 11.01.2018 позивачу припинено соціальну виплату /а.с. 39а/.

14.06.2018 позивач звернувся до Кобеляцького об'єднаного УПФУ Полтавської області із заявою від 12.06.2018 про відновлення виплати пенсії /а.с. 41/.

Рішенням Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам № 223 від 27.06.2018 на підставі подання управління соціального захисту населення № 92 від 27.06.2018, акта обстеження та інших матеріалів, позивачу відновлено соціальну виплату, як внутрішньо переміщеній особі /а.с. 40/.

У відзиві на позов відповідач зазначив, що позивачу відновлено виплату пенсії з 01.09.2018 /а.с. 47/.

Не погодившись із протиправною бездіяльністю відповідача щодо невиплати позивачу пенсії з 01.03.2018 по 31.08.2018, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із такого.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03.05.1996, ратифікована Законом України від 14.09.2006 № 137-V, яка набрала чинності з 01.02.2007 (далі Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов'язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.

Отже, право особи на отримання пенсії, як складова частина права на соціальний захист, є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов'язаннями України.

Основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України (стаття 92 Конституції України).

Відповідно до частини третьої статті 4 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Згідно з частиною першою статті 5 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" цей Закон регулює відносини, що виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Отже, нормативно-правовим актом, яким визначено підстави припинення пенсійних виплат (які є складовою порядку пенсійного забезпечення), є Закон України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". Інші нормативно-правові акти у сфері правовідносин, врегульованих Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", можуть застосовуватися виключно за умови, якщо вони не суперечать цьому Закону.

За приписами частини першої статті 47 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Статтею 49 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Наведений перелік підстав для припинення виплати пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, прямо передбачених законом.

Поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з'ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.

Таким чином, виплату пенсії може бути припинено за рішенням територіального органу Пенсійного фонду або за рішенням суду, однак, виключно у випадках, визначених Законом.

Відповідачем зазначено, що припинення виплати пенсії позивачу здійснено рішення Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам № 23 від 17.01.2018.

Суд зазначає, що у рішенні Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам № 23 від 17.01.2018 не зазначено підстави для припинення виплати пенсії внутрішньо переміщеній особі - ОСОБА_1

З 22.11.2014 набрав чинності Закон України від 20.10.2014 № 1706-VII "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" (надалі Закон № 1706-VII), яким відповідно до Конституції та законів України, міжнародних договорів України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, встановлені гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб.

Відповідно до статті 7 Закону № 1706-VII для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України.

Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

08.06.2016 Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 365 "Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам" пунктом 1 якого затверджено Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам та Порядок здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування.

Пунктом 4 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам визначено, що соціальні виплати внутрішньо переміщеним особам призначаються і виплачуються структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - структурні підрозділи з питань соціального захисту населення), територіальними органами Пенсійного фонду України, робочими органами Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, центрами зайнятості (далі - органи, що здійснюють соціальні виплати) за місцем їх фактичного проживання/перебування, незалежно від факту реєстрації місця проживання/перебування.

Згідно з пунктом 2 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування контроль за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам здійснюють структурні підрозділи з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - структурні підрозділи з питань соціального захисту населення) шляхом відвідування не рідше ніж одного разу на шість місяців фактичного місця проживання/перебування внутрішньо переміщеної особи, про що складається акт обстеження матеріально-побутових умов сім'ї за формою, встановленою Мінсоцполітики. Якщо в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб є інформація щодо проходження особою фізичної ідентифікації в публічному акціонерному товаристві "Державний ощадний банк України", чергова перевірка у відповідному періоді не проводиться.

Відповідно до пункту 12 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування соціальні виплати припиняються у разі: 1) наявності підстав, передбачених законодавством щодо умов призначення відповідного виду соціальної виплати; 2) встановлення факту відсутності внутрішньо переміщеної особи за фактичним місцем проживання/перебування згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов сім'ї; 3) отримання рекомендацій Мінфіну щодо фактів, виявлених під час здійснення верифікації соціальних виплат; 4) скасування довідки внутрішньо переміщеної особи з підстав, визначених статтею 12 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб"; 5) отримання інформації від Держприкордонслужби, МВС, СБУ, Мінфіну, Національної поліції, ДМС, Держфінінспекції, Держаудитслужби та інших органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування.

Згідно з пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 № 637 "Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам" призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, субсидій та пільг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 № 509 (Офіційний вісник України, 2014 р., № 81, ст. 2296; 2015 р., № 70, ст. 2312). Виплата (продовження виплати) пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення (далі соціальні виплати), що призначені зазначеним особам, проводиться через рахунки та мережу установ і пристроїв публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" з можливістю отримання готівкових коштів і проведення безготівкових операцій через мережу установ і пристроїв будь-яких банків тільки на території, де органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі.

Водночас суд зазначає, що відповідачем не зазначено підстави для припинення нарахування та виплати пенсії позивачу, передбаченої Закон України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Як вище зазначено, нормативно-правовим актом, яким визначено підстави припинення пенсійних виплат (які є складовою порядку пенсійного забезпечення), є Закон України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". Інші нормативно-правові акти у сфері правовідносин, врегульованих Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", можуть застосовуватися виключно за умови, якщо вони не суперечать цьому Закону.

Також у матеріалах справи відсутні докази скасування дії довідки від 20.11.2014 № НОМЕР_1 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_1

Ураховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про порушення відповідачем вимог статті 19 Конституції України та частини першої статті 49 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", оскільки припинено з 01.03.2018 по 31.08.2018 виплату пенсії за відсутності законодавчо встановлених підстав.

Як зазначено в рішенні Конституційного Суду України № 25-рп/2009 від 07.10.2009 щодо неконституційності положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України від 09.07.2003 № 1058-1V "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

Також Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Пічкур проти України", яке набрало статусу остаточного 07.02.2014, зазначив про право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення). У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У рішенні від 08.07.2004 "Ілашку та інші проти Молдови та Росії" Європейський суд з прав людини, задовольняючи позов щодо Молдови, визнав, що Уряд Молдови, який є єдиним законним Урядом Республіки Молдова за міжнародним правом, не здійснював влади над частиною своєї території, яка перебуває під ефективним контролем "Молдавської Республіки Придністров'я". Однак, навіть за відсутності ефективного контролю над Придністрівським регіоном, Молдова все ж таки має позитивне зобов'язання за статтею 1 Конвенції вжити заходів, у рамках своєї влади та відповідно до міжнародного права, для захисту гарантованих Конвенцією прав заявників.

Враховуючи, що рішення Європейського суду з прав людини є джерелом права та обов'язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції, суди при розгляді справ зобов'язані враховувати практику Європейського суду з прав людини, у тому числі і рішення в справах "Пічкур проти України", "Ілашку та інші проти Молдови та Росії", як джерело права відповідно до статті 17 Закону України від 23.02.2006 № 3477-1У "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини".

Припиняючи виплату пенсії позивачеві за відсутності передбачених законами України підстав, відповідач порушив право позивача на отримання пенсії. При цьому право на отримання пенсії є об'єктом захисту за статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З огляду на викладені висновки суду, керуючись частиною другою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України наявні підстави для визнання протиправною бездіяльності Кобеляцького об'єднаного УПФУ Полтавської області щодо невиплати пенсії ОСОБА_1 з 01.03.2018 по 31.08.2018.

Як слідує із довідки Кобеляцького ОУПФУ Полтавської області №7 від 22 січня 2019 року ОСОБА_1 за період 01.03.2018 по 31.08.2018 нараховано пенсію в розмірі 76711,50 грн. (а.с. 43).

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне зобов'язати Кобеляцьке об'єднане УПФУ Полтавської області виплати ОСОБА_1 нараховану пенсію за період з 01.03.2018 по 31.08.2018 в розмірі вказаній в довідці №7 від 22 січня 2019 року.

Стосовно клопотання позивача про поновлення строку звернення до суду із цим позовом, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Водночас відповідачем не надано до суду доказів направлення та вручення позивачу рішення/повідомлення щодо припинення виплати пенсії з 01.03.2018.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позивачем не пропущено строк звернення до суду із цим позовом.

Частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на вищезазначені висновки суду відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не доказав правомірності своїх дій, що є підставою для задоволення позову.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За правилам статті 133 Кодексу адміністративного судочинства України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

Якщо у строк, встановлений судом, судові витрати не будуть оплачені, позовна заява залишається без розгляду або витрати розподіляються між сторонами відповідно до судового рішення у справі, якщо сплату судових витрат розстрочено або відстрочено до ухвалення судового рішення у справі.

Враховуючи, що сплата судового збору була відстрочена ухвалою суду від 08.01.2019 до вирішення цієї справи по суті, з відповідача необхідно стягнути суму судового збору у розмірі 768,40 грн.

Керуючись статтями 2, 6, 8, 9, 11, 77, 139, 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 (вул. Рудакова, 78/110, м. Горлівка, Донецька область, 84600, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) до Кобеляцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області (вул. Юр'ївська, б.1-А, смт. Кобеляки, Кобеляцький район, Полтавська область, 39200, ідентифікаційний код 40376992) про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Кобеляцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області щодо невиплати пенсії ОСОБА_1 з 01.03.2018 по 31.08.2018.

Зобов'язати Кобеляцьке об'єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області виплати ОСОБА_1 нараховану за період з 01.03.2018 по 31.08.2018 пенсію в повному обсязі.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Кобеляцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області (вул. Юр'ївська, б.1-А, смт. Кобеляки, Кобеляцький район, Полтавська область, 39200, ідентифікаційний код 40376992) на користь Державного бюджету України за банківськими реквізитами: отримувач коштів ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106, код за , банк отримувача Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача 899998, рахунок отримувача 6001, код класифікації доходів бюджету 22030106, суму судового збору у розмірі 768 грн 40 коп. /сімсот шістдесят вісім гривень сорок копійок/.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подається учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII.

Суддя С.О. Удовіченко