Справа № 0940/50/19
Суддя: Григорук О.Б.
Дата ухвалення: 2019-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" лютого 2019 р. справа № 0940/50/19

м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського окружного адміністративного суду Григорук О.Б., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи матеріали адміністративного позову Івано-Франківського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені у розмірі 22245,14 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Івано-Франківське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулося до суду з адміністративним позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені у розмірі 22245,14 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач, в порушення статей 19, 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", не сплатив адміністративно-господарські санкції за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда та незайняте ним в 2017 році в розмірі 22245,14 грн.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 04.01.2019 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні).

Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду 17.01.2019, відповідно до якого відповідач заперечив щодо заявлених позовних вимог (а.с.20-21). Відзив мотивовано тим, що вимога позивача про стягнення адміністративно-господарських санкцій є безпідставною, оскільки фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 виконано вимоги Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" щодо створення робочих місць, призначених для працевлаштування осіб з інвалідністю, оскільки ОСОБА_1 є інвалідом третьої групи загального захворювання, а тому має право зараховувати себе в рахунок виконання встановленого йому як роботодавцю нормативу з працевлаштування осіб з інвалідністю, що й було відображено відповідачем у звіті форми №10-ПІ від 20.02.2018 за 2017 рік.

Позивач правом на подання відповіді на відзив не скористався.

Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи встановив наступне.

ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець та використовує найману працю.

20.02.2018 відповідач подав позивачу звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2017 рік форми 10-ПІ, згідно якого в 2017 році штатна чисельність працівників відповідача становила 8 осіб, з них одна особа, якій встановлена інвалідність. Кількість штатних працівників осіб з інвалідністю, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог статті 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" для відповідача зазначено 1 (особа) (а.с.9).

23.03.2018 Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області листом №4959/11 надало Івано-Франківському обласному відділенню Фонду соціального захисту інвалідів інформацію про роботодавців області, в яких в 2017 році працювало 8 і більше осіб, серед яких вказано фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 (а.с.11-15).

Згідно з розрахунком заборгованості по сплаті адміністративного-господарських санкцій відповідача, середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу за 2017 рік становила 8 осіб, з них за даними позивача середньооблікова чисельність осіб з інвалідністю, які працювали в фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (штатних працівників, яким за висновками медико-соціальних експертних комісій встановлена інвалідність) - 0 осіб, кількість робочих місць, призначених для забезпечення працевлаштування осіб з інвалідністю відповідно до 4% нормативу становить 1 особа, фонд оплати праці штатних працівників становив 310000,00 грн. в рік, середня річна заробітна плата штатного працівника відповідача становила 38750,00 грн., відповідно сума адміністративно-господарських санкцій за 2017 рік за одну непрацевлаштовану особу з інвалідністю становить 19375,00 грн. (а.с.10).

20.12.2018 Івано-Франківське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів листом №03.1-137/1215 повідомило фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 про необхідність перерахувати до 25.12.2018 кошти на загальну суму 22245,14 грн., з яких 19375,00 грн. адміністративно-господарські санкції за непрацевлаштування осіб з інвалідністю та 2870,14 грн. пеня (а.с.16).

Відповідач добровільно вказану суму не сплатив, а тому позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом, в якому просив суд стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 адміністративно-господарські санкції та пеню у розмірі 22245,14 грн.

Вирішуючи даний спір, суд виходив з таких мотивів та норм права.

Основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні і гарантування їм рівних з усіма іншими громадянами можливостей для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість особам з інвалідністю ефективно реалізувати права та свободи людини і громадянина та вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними можливостями, здібностями і інтересами, визначені в Законі України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні".

Виконанням нормативу робочих місць у кількості, визначеній згідно з частиною 5 статті 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні", вважається працевлаштування підприємством, установою, організацією, у тому числі підприємством, організацією громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичною особою, яка використовує найману працю, осіб з інвалідністю, для яких це місце роботи є основним.

Згідно із частиною 9 статті 19 Закону підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, в яких за основним місцем роботи працює 8 і більше осіб, реєструються у відповідних відділеннях Фонду соціального захисту інвалідів за своїм місцезнаходженням і щороку подають цим відділенням звіт про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю.

Постановою Кабінету Міністрів України за №70 від 31.01.2007 про реалізацію статей 19 і 20 вищевказаного Закону затверджено Порядок зарахування кількості робочих місць для працевлаштування інвалідів до нормативу таких робочих місць у господарських об'єднаннях, до складу яких входять підприємства громадських організацій інвалідів, відповідно до пункту 4 даного Порядку рішення щодо зарахування кількості робочих місць для працевлаштування інвалідів до нормативу таких робочих місць за звітний період господарському об'єднанню та підприємствам, що входять до його складу, приймається відділенням Фонду соціального захисту інвалідів протягом 30 календарних днів після подання господарським об'єднанням звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів.

Зарахування кількості робочих місць для працевлаштування інвалідів до нормативу таких робочих місць у господарському об'єднанні та підприємствах, що входять до його складу, здійснюється відповідно до Інструкції щодо заповнення форми №10-ПІ (річна) "Звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів", затвердженої наказом Мінпраці від 10.02.2007 №42.

Відповідно до частин 1, 2 статті 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні", для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування осіб з інвалідністю. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.

Відповідно до частини 3 статті 18-1 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань.

Згідно статті 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.

Порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.

Сплату адміністративно-господарських санкцій і пені підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, проводять відповідно до закону за рахунок прибутку, який залишається в їх розпорядженні після сплати всіх податків і зборів (обов'язкових платежів).

Адміністративно-господарські санкції розраховуються та сплачуються підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських організацій інвалідів, фізичними особами, зазначеними в частині першій цієї статті, самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого частиною першою статті 19 цього Закону.

Судом встановлено, що відповідач згідно копії довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ №0457032 від 16.04.2015 є інвалідом 3 групи загального захворювання (а.с.22).

Пунктом 3.2 Інструкції щодо заповнення форми звітності №10-ПІ (річна) «Звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів», затвердженої наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 10.02.2007 №42, визначено, що фізична особа, яка використовує найману працю, якщо їй відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність, збільшує показник рядка 02 на одиницю. Тобто відповідно до затвердженої форми звіту показником рядка 02 є «середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність (осіб)».

Як встановлено судом вище, 20.02.2018 відповідач подав позивачу звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2017 рік форми 10-ПІ, згідно якого в 2017 році штатна чисельність працівників відповідача становила 8 осіб, з них одна особа, якій встановлена інвалідність. Кількість штатних працівників осіб з інвалідністю, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог статті 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" для відповідача зазначено 1 (особа) (а.с.9).

Тобто, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 вказав себе у звіті від 20.02.2018 про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2017 рік форми 10-ПІ в рядку 02 «середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність (осіб)» як одну одиницю, оскільки відповідачу встановлена інвалідність і він є штатним працівником на своєму підприємстві.

Таким чином, залік себе як приватного підприємця в рахунок виконання свого нормативу з працевлаштування інвалідів не суперечить нормам чинного законодавства, що і зробив відповідач.

Суд звертає увагу на те, що вищевказаний звіт відповідача від 20.02.2018 про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2017 рік форми 10-ПІ, згідно якого в 2017 році кількість штатних працівників осіб з інвалідністю, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог статті 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" зазначено 1 (особа), Івано-Франківське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів отримало до 01 березня після звітного року, а тому позивач володів інформацією про працевлаштування фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 однієї особи з інвалідністю у відповідності до встановленої частиною 1 статті 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" обов'язкової норми.

За вказаних обставин, суд дійшов висновку, що фізична особа-підприємець ОСОБА_1 вчинив всі передбачені законодавством заходи щодо створення робочих місць та працевлаштування інвалідів у спосіб встановлений відповідним центральним органами виконавчої влади.

Доказів того, що відповідач не створив робочі місця для інвалідів, відмовив інвалідам у прийнятті на роботу, позивачем не надано, а тому немає жодних підстав для застосування до відповідача адміністративно-господарських санкцій та пені в сумі 22245,14 грн., оскільки відповідачем виконано вимоги статті 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні".

Відповідно до частини 1 статті 238 Господарського кодексу України за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб'єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення суб'єкта господарювання та ліквідацію його наслідків.

Статті 218 Господарського кодексу України передбачає, що підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Доказів того, що відповідач не створив робочі місця для інвалідів, відмовляв інвалідам у прийнятті на роботу, несвоєчасно надавав державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, або несвоєчасно звітував Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України позивачем до суду такі докази не надані та в матеріалах справи відсутні, а тому суд не вбачає підстав для застосування до відповідача адміністративно-господарських санкцій.

Таким чином, враховуючи вищенаведені положення законодавства, дослідивши докази, суд дійшов висновку, що відповідачем були виконані вимоги Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" щодо прийняття заходів для працевлаштування осіб з інвалідністю, тому у позивача не було підстав для застосування до відповідача адміністративно-господарських санкцій.

За таких обставин, в задоволенні адміністративного позову Івано-Франківського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені у розмірі 22245,14 грн. слід відмовити.

Необхідно зазначити, що статтею 139 Кодексу адміністративного судочинства України не передбачено розподілу судових витрат у разі відмови в задоволенні позову.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Івано-Франківського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів (код 13662300, вул. Гуцульська, 9, м. Івано-Франківськ, 76007) до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (код НОМЕР_1, АДРЕСА_1) про стягнення адміністративно-господарських санкцій в сумі 22245,14 грн. - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статтей 255, 295, 297, підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції або через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Григорук О.Б.