Справа № 808/1995/17
Суддя: Ясенова Т.І.
Дата ухвалення: 2019-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

24 січня 2019 року м. Дніпросправа № 808/1995/17

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Ясенової Т.І. (доповідач),

суддів: Головко О.В., Суховарова А.В.,

за участю секретаря судового засідання Троянова А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 02 липня 2018 року (суддя Прасов О. О.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Вознесенівського відділення поліції Дніпровського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області про визнання протиправною бездіяльності субєкта владних повноважень, зобовязання субєкта владних повноважень вчинити певні дії, відшкодування майнової та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

05 липня 2017 року ОСОБА_1 звернулося до суду з позовом до Вознесенівського відділення поліції Дніпровського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області в якому, з урахуванням доповнень, просила:

визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невжиття заходів за фактом звернення позивача від 30.12.2016, причин звернення та його наслідків;

зобовязати відповідача дати позивачу письмову відповідь за результатом розгляду звернення позивача від 30.12.2016;

визнати, що внаслідок допущеної бездіяльності позивачу заподіяна майнова шкода на суму 72,41 грн..;

стягнути з відповідача на користь позивача одноразово 72,41 грн. як відшкодування майнової шкоди;

визнати, що внаслідок допущеної бездіяльності позивачу заподіяна моральна шкоди на суму 50000 грн.;

стягнути з відповідача на користь позивача заподіяну моральну шкоду у сумі 50000 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 30.12.2016 ОСОБА_1 звернулась до Вознесенівського ВП стосовно неправомірних дій ОСОБА_2, яка проживає поверхом вище квартири АДРЕСА_1. Позивач просила співробітників поліції вжити заходів стосовно ОСОБА_2, яка постійно лається на адресу позивача, погрожує її вбити, неодноразово вибивала двері квартири АДРЕСА_1. Позивач, з посиланням на рішення Європейського суду з прав людини зазначає, що є особою, потерпілою від протиправних дій ОСОБА_2 30.12.2016 року позивач згідно закону «Про звернення громадян» подала заяву до відповідача, яка була зареєстрована. З моменту отримання відповідачем заяви, пройшло більше 5 місяців, проте відповіді на свою заяву позивач не отримала, що, на її думку, є порушенням вимог статей 15, 19, 20 Закону України «Про звернення громадян», статей 1, 2 Закону України «Про Національну поліцію», статей 3, 21, 22, 27 Конституції України. Через бездіяльність, неприйняття відповідачем необхідних заходів реагування на звернення, позивачу заподіяна моральна шкода. Моральної шкоди завдає позивачу і сам факт необхідного звернення до суду за захистом своїх прав та інтересів. Заподіяну моральну шкоду позивач оцінює у 50000грн., що полягає у бездіяльності відповідача. Позивач зазнала й майнових збитків, що полягає у витраті коштів на поштові послуги, на ксерокопіювання, на канцтовари (стержні). Загальна сума майнових витрат складає 72,14 грн.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 06 березня 2018 року позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Вознесенівського відділення поліції Дніпровського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області щодо ненадання ОСОБА_1 письмової відповіді про результати розгляду заяви від 06.01.2017 року, зареєстрованої в Журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події Орджонікідзевського (Вознесенівського) відділення поліції Ленінського (Дніпровського) відділу поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області № 422. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В частині задоволення позовних вимог рішення суду першої інстанції не оскаржується.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати оскаржуване рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що судом першої інстанції не надано належної та обєктивної оцінки доводам та доказам наданих позивачем. Встановлення (констатація) судом факту бездіяльності відповідача сама по собі не становить справедливий захист прав позивача без належної справедливої сатисфакції моральної шкоди, яку позивач зазнала. Рішення суду першої інстанції було ухвалено без урахування особистої ситуації позивача, зокрема, того, що лише нетривале перебування у власній квартирі не відповідає чинному законодавству. Суд (а раніше відповідач) не дослідив і не констатував соціально-психологічний мотив протиправних дій ОСОБА_2, яка постійно затопляє квартиру позивача, і діяння якої призводять до настання шкідливих тяжких наслідків для власниці майна і загрожують здоровю і життю позивача, і також є суспільно небезпечними, бо страждає на психічні розлади. Судом не враховано, що позивач творча людина, займається журналістикою, громадською діяльністю, пише книги. Однак рішення суду першої інстанції не було спрямовано на досягнення сприятливих наслідків позитивних результатів для захисту прав, свобод та інтересів позивача. В наданих позивачем документах містяться всі необхідні відомості, що підтверджують числові складові щодо суми моральної шкоди та повною мірою підтверджують заявлену у позові суму. Також, вказує на безпідставність відмови судом у задоволенні вимог про стягнення майнової шкоди, оскільки позивачем документально підтверджено реальність збитків (витрат) повязаних з необхідністю звернення до суду придбанням стержнів для кулькових ручок, щоб написати позовну заяву ксерокопіювання документів, пересилка поштою на адресу відповідача заяви від 30.12.2016.

В судовому засіданні позивач підтримала доводи, викладені в апеляційній скарзі, наполягає на її задоволенні.

В судове засідання суду апеляційної інстанції представник відповідача не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неприбуття суду не повідомлені.

Відповідно до частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що 05.01.2017 року до Орджонікідзевського (Вознесенівського) відділення поліції Ленінського (Дніпровського) відділу поліції ГУНП в Запорізькій області надійшла заява позивача від 30.01.2016 року щодо неправомірних дій з боку сусідки відносно неї. Заяву зареєстровано 05.01.2017 за вх. № 52 в Журналі вхідної кореспонденції та 06.01.2017 за № 422 в Журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події Орджонікідзевського (Вознесенівського відділення Ленінського (Дніпровського) відділу поліції ГУНП в Запорізькій області. (т. 1 а. с. 24,25, 93, 108,104-105 )

Відповідно до змісту вказаної заяви ОСОБА_1 від 30.01.2016, підставою звернення є неправомірні дії громадянки ОСОБА_2, яка є сусідкою позивача, що мали місце 12.12.2016 за місцем проживання позивача. У вказаній заяві позивач просила прийняти заходи реагування до ОСОБА_2 і, зокрема взяти у неї письмові пояснення, та надати на адресу позивача письмову відповідь.

Позивач, звертаючись до суду, вказує на те, що з часу отримання відповідачем поданої позивачем вказаної заяви і до часу звернення до суду із вказаним адміністративним позовом, відповіді за результатом її звернення від відповідача вона не отримала.

Відповідачем під час розгляду справи в суді першої інстанції надано матеріали за зверненням ОСОБА_1: рапорти інспектора Вознесенівського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області від 12.01.2017 та 25.01.2017, пояснення ОСОБА_3, Висновок від 27.01.2017 за матеріалом ЄО №422 від 06.01.2017. відповідь від 02.02.2017 за результатом звернення на адресу ОСОБА_1 (т.1 а .с.91 97)

Відповідно до змісту вказаної відповіді від 02.02.2017 вих.№998/46/01/06-2017 Вознесенівського відділення поліції Дніпровського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області адресованої ОСОБА_1, повідомляється наступне: «за фактом Вашого звернення від 06.012017, зареєстрованого з метою проведення перевірки під номером ЄО №422, було проведено перевірку. В ході проведено перевірки опитати гр-ку ОСОБА_2, не вдалося можливим та при знаходженні її за місцем мешкання до неї будуть застосовані міри профілактичного характеру. Вважаючи вищевказане, керуючись Законом України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 подальшу перевірку за вашим зверненням припинено. Додаток: копія висновку.» (т.1 а.с.97).

Звернення ОСОБА_1 не заявлено про вчинення щодо неї кримінального правопорушення, тому заява позивача не розглядалась відповідачем як заява про вчинене кримінальне правопорушення.

Закон України «Про Національну поліцію» визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України.

Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. (частина 1 статті 1 Закону України «Про Національну поліцію»)

Завданнями поліції є надання поліцейських послуг у сферах:

1) забезпечення публічної безпеки і порядку;

2) охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави;

3) протидії злочинності;

4) надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги. (стаття 2 Закону України «Про Національну поліцію»)

Поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України. (частина 1 статті 8 Закону України «Про Національну поліцію»)

За приписами частини 1 статті 15 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов'язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов'язки.

Громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги.(стаття 18 Закону України «Про звернення громадян»)

Разом з тим, приписами статті 19 Закону України «Про звернення громадян» встановлено, що органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв'язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення.

Звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів. (частина 1 статті 20 Закону України «Про звернення громадян»)

З метою забезпечення реалізації громадянами конституційного права на звернення, покращення, удосконалення організації їх особистого прийому в апараті Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органах внутрішніх справ України, а також у вищих навчальних закладах, на підприємствах, в установах і організаціях, що належать до сфери його управління, та на виконання ст. 40 Конституції України, Законів України «Про звернення громадян», «Про міліцію», «Про статус народного депутата України», «Про статус депутатів місцевих рад», «Про інформацію» наказом МВС України від 10 жовтня 2004 року № 1177 затверджено Положення про порядок роботи зі зверненнями громадян і організації їх особистого прийому в системі Міністерства внутрішніх справ України. (Положення № 1177)

Відповідно до пункту 4.7 Положення № 1177 відповідь за результатами розгляду звернення в обов'язковому порядку дається тим органом, який його отримав і до компетенції якого входить розв'язання порушених у зверненні питань, за підписом керівника або його заступника. Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у зверненні, доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз'ясненням порядку оскарження прийнятого рішення. При цьому вказуються заходи, вжиті апаратом МВС, закладами, установами, підприємствами, що належать до сфери управління МВС, у межах його компетенції, для захисту конституційних прав громадян. Якщо давалася усна відповідь, то складається відповідна довідка, яка долучається до матеріалів перевірки звернення. У журналі реєстрації звернень громадян, що надійшли поштою, або журналі реєстрації звернень громадян, що надійшли під час особистого прийому, або ЕРК фіксується, що про наслідки перевірки автора повідомлено в усній формі під час особистої бесіди.

При цьому, звернення вважаються вирішеними, якщо розглянуто всі поставлені в них питання, вжиті необхідні заходи і заявникам дані вичерпні відповіді.(пункт 4.6 Положення № 1177)

Відповідач, в обґрунтування правомірності своїх дій зазначає, що за результатами розгляду звернення (вх.№52 від 05.01.2017, №422 від 06.01.2017 в ЖЄОЗПВКП) позивачу поштою направлено відповідь від 02.02.2017 вих.№998/46/01/06-2017.

Однак, матеріали справи не містять, а відповідачем не надано документальних доказів фактичного направлення позивачу вказаної відповіді та її отримання позивачем.

При цьому, однією з позовних вимог заявлено зобовязання відповідача надати позивачу письмову відповідь за результатом розгляду звернення ОСОБА_4 від 30.12.2016 року.

Приписами частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За викладених обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для визнання протиправною бездіяльність Вознесенівського відділення поліції Дніпровського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області щодо не надання позивачу письмової відповіді про результати розгляду заяви від 30 грудня 2016 року.

Однак колегія суддів критично оцінює висновок суду першої інстанції про те, що визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо ненадання позивачу письмової відповіді є достатнім способом захисту прав, свобод та інтересів позивача, з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії.

Пунктом 4 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії.

За викладених обставин, з урахуванням вищевикладених процесуальних норм, колегія суддів дійшла висновку, що у випадку визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною, суд, відповідно, захищає права та інтереси позивача шляхом зобов'язання вчинити певні дії.

Отже позовні вимоги в частині зобовязання Вознесенівського відділення поліції Дніпровського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області дати письмову відповідь за результатом розгляду заяви ОСОБА_1 від 30 грудня 2016 року підлягають задоволенню, а рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню із прийняттям у цій частині нового судового рішення.

Стосовно доводів позивача про те, що суд першої інстанції безпідставно залишив без задоволення позовні вимоги щодо відшкодування з відповідача моральної шкоди, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 1статті 23 Цивільного кодексу України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч. 3 ст. 23 Цивільного кодексу України).

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у своїй Постанові від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із змінами та доповненнями) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків (пункт 3 Постанови).

Отже, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння щодо її заподіяння, наявність причинно-наслідкового зв'язку між заподіяною шкодою і протиправним діянням та вини в її заподіянні.

В частині позовних вимог про стягнення моральної та майнової шкоди, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для їх задоволення, оскільки позивачем не надано доказів того, що вона зазнала душевних страждань через дії/бездіяльність відповідача і що такі страждання викликані саме через неналежний розгляд відповідачем її звернення, отже відсутній причинно-наслідковий зв'язок між встановленою бездіяльністю відповідача та погіршення стану здоров'я позивача, що, в свою чергу, є підставою для відмови у відшкодуванні моральної шкоди.

Також обґрунтованими є висновки суду першої інстанції, що витрати позивача на поштові послуги, ксерокопіювання, канцтовари (стержні) не є збитками (шкодою) у розумінні частини 1 статті 22 Цивільного кодексу України, частини 5 статті 21 КАС України.

Крім того, надані позивачем докази, щодо придбання канцтоварів (стержнів), витрати на ксерокопіювання, не доводять їх пов'язаність з розглядом саме цієї справи.

Відповідно до частини 4 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Колегія суддів встановила, що в описовій та резолютивній частинах рішення суду першої інстанції від 02 липня 2018 року помилково зазначено дату заяви позивача - від 06.01.2017 року. Однак матеріалами справи підтверджено, що предметом розгляду справи є, зокрема, протиправність бездіяльності відповідача за фактом подання позивачем заяви від 30.12.2016 року.

Вищевикладені обставини є підставою для зміни рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 02 липня 2018 року в частині зазначення дати заяви позивача, вказавши в описовій частині рішення: дату 30 грудня 2016 року замість 06.01.2017 року.

Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 316, 317, 321,322, 327, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 02 липня 2018 року скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про зобовязання Вознесенівського відділення поліції Дніпровського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області дати письмову відповідь за результатом розгляду заяви ОСОБА_1 від 30 грудня 2016 року.

Позов в цій частині задовольнити.

Зобовязати Вознесенівське відділення поліції Дніпровського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області надати ОСОБА_1 письмову відповідь на її звернення від 30 грудня 2016 року.

Змінити рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 02 липня 2018 року в частині зазначення дати заяви позивача, вказавши в описовій частині рішення: дату 30 грудня 2016 року замість 06 січня 2017 року.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з 24.01.2019 та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий - суддя Т.І. Ясенова

суддя О.В. Головко

суддя А.В. Суховаров