Справа № 2540/3155/18
Суддя: Шурко Олег Іванович
Дата ухвалення: 2019-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 2540/3155/18 Прізвище судді (суддів) першої інстанції: Баргаміна Н.М., Суддя-доповідач Шурко О.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Шурка О.І.,

суддів Василенка Я.М., Кузьменка В.В.,

при секретарі Коцюбі Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2018 року в справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Міністерства внутрішніх справ України, третя особа: Управління поліції охорони в Чернігівській області про визнання бездіяльності протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 звернулася до суду із адміністративним позовом до Міністерства внутрішніх справ України в якому просила:

- визнати протиправною бездіяльності відповідача щодо неприйняття рішення (висновку) у встановлений законодавством місячний строк про призначення та/або відмову у призначенні та виплати одноразової грошової допомоги, у зв'язку зі смертю ОСОБА_4, що настала внаслідок виконання службових обов'язків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850;

- зобов'язання відповідача невідкладно розглянути направлені матеріали Управління поліції охорони в Чернігівській області від 24.07.2018 року та прийняти рішення про призначення та/або відмову у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги у зв'язку зі смертю ОСОБА_4, що настала внаслідок виконання службових обов'язків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2018 року зазначений адміністративний позов задоволено повністю.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити повністю (за текстом апеляційної скарги).

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши представника відповідача, який прибув у судове засідання, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 є вдовою колишнього працівника міліції ОСОБА_4, захворювання якого призвело до смерті, згідно експертного висновку Центральної міжвідомчої експертної комісії МОЗ та МНС України від 12.07.2017 року № 4644, яке пов'язане з виконанням службових обов'язків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

06.12.2017року ОСОБА_3 звернулася до Управління поліції охорони в Чернігівській області з заявою про проведення їй виплати одноразової грошової допомоги, однак Департаментом поліції охорони було повідомлено про відсутність підстав для виплати їй вказаної допомоги.

Зазначене змусило ОСОБА_3 звернутися до суду.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 05.04.2018 року, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 05.07.2018 року, у справі № 825/1355/18 позов ОСОБА_3 було задоволено частково, визнано протиправними дії Управління поліції охорони в Чернігівській області щодо відмови в прийнятті заяви та направленні у встановлений законодавством строк до Міністерства внутрішніх справ України висновку із додатками щодо виплати ОСОБА_3, члену сім'ї загиблого працівника міліції, одноразової грошової допомоги у відповідності до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850, в решті позову було відмовлено.

Листом від 07.09.2018 № 16/4-47-Н головою ліквідаційної комісії Управління державної служби охорони при УМВС України в Чернігівській області позивачу було повідомлено, що всі матеріали по призначенню та виплаті одноразової грошової допомоги, у відповідності до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850, направлені на розгляд комісії Міністерства внутрішніх справ України 24.07.2018 року (а.с.18).

Листом № 12156/05/15-2018 від 23.08.2018 року Міністерство внутрішніх справ України матеріали щодо призначення одноразової грошової допомоги дружині померлого колишнього працівника міліції ОСОБА_3, на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 13.10.2015 № 834 «Питання функціонування органів поліції охорони як територіальних органів Національної поліції та ліквідації деяких територіальних органів Міністерства внутрішніх справ», надіслані до Національної поліції України для негайного виконання (а.с.62).

Листом від 19.09.2018 року № 16/4-14 Лк головою ліквідаційної комісії Управління державної служби охорони при УМВС України в Чернігівській області було повідомлено ОСОБА_3, що матеріали по призначенню та виплаті одноразової грошової допомоги Міністерством внутрішніх справ України листом від 23.08.2018 № 12156/05/15-2018 були повернуті до УДСО без прийняття рішення у встановленому порядку (а.с.73-74).

Позивач, вважаючи протиправною бездіяльності відповідача щодо неприйняття рішення (висновку) у встановлений законодавством місячний строк про призначення та/або відмову у призначенні та виплати одноразової грошової допомоги, звернулася до суду з даним позовом для захисту своїх прав та законних інтересів.

Приймаючи рішення про задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що у відповідача не було законних підстав повертати без розгляду документи позивача про призначення та виплату одноразової грошової допомоги у відповідності до вимог Порядку № 850.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Законом України «Про міліцію» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), Законом України «Про Національну поліцію» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та Порядком та умовами призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850 (далі по тексту - Порядок № 850) (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно абзацу 3 пункту 15 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України «Про міліцію», зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію».

Частиною 3 статті 23 Закону України «Про міліцію» від 20.12.1990 № 565-XII визначено, що у разі загибелі (смерті) працівника міліції, який перебував на службі в органах внутрішніх справ, під час виконання ним службових обов'язків сім'ї загиблого (померлого), його батькам та утриманцям виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції визначений Порядком № 850.

Так, підпунктом 1 пункту 3 Порядку № 850 передбачено, що грошова допомога призначається і виплачується у разі загибелі (смерті) працівника міліції, який перебував на службі в органах внутрішніх справ, під час виконання ним службових обов'язків - у розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату загибелі (смерті), рівними частками членам сім'ї, батькам та утриманцям загиблого (померлого).

Відповідно до пункту 6 Порядку № 850 члени сім'ї, батьки, яким призначається грошова допомога, подають за останнім місцем проходження служби працівником міліції заяву кожного повнолітнього члена сім'ї, батьків та утриманців загиблого (померлого), які мають право на отримання грошової допомоги, а в разі наявності неповнолітніх дітей - іншого з батьків або опікунів чи піклувальників дітей про виплату грошової допомоги за формою згідно з додатком до цих Порядку та умов. До заяви додаються, зокрема, копії: акта розслідування нещасного випадку та акта, що свідчить про причини та обставини загибелі (смерті) працівника міліції, зокрема про те, що вона не пов'язана з учиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп'яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи самогубства, за формою, що затверджується МВС; постанови відповідної військово-лікарської комісії про визначення причинного зв'язку поранення (контузії, травми або каліцтва), що спричинило смерть працівника міліції; свідоцтва про смерть працівника міліції; свідоцтва про народження працівника міліції - для виплати грошової допомоги батькам загиблого (померлого); свідоцтва про шлюб - для виплати грошової допомоги дружині (чоловікові); сторінок паспортів повнолітніх членів сім'ї, батьків та утриманців загиблого (померлого) з даними про прізвище, ім'я та по батькові і місце реєстрації; документів членів сім'ї, батьків та утриманців загиблого (померлого), що підтверджують реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (сторінки паспорта громадянина України - для особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомила про це відповідному контролюючому органу і має відповідну відмітку у паспорті громадянина України).

Згідно пункту 8 Порядку № 850 керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 цих Порядку та умов, висновок щодо виплати грошової допомоги, а також у разі загибелі (смерті) працівника міліції: витяг з наказу про виключення загиблого (померлого) працівника міліції із списків особового складу; витяг з особової справи про склад сім'ї загиблого (померлого) працівника міліції.

Правовими положеннями пунктів 9-10 Порядку № 850 встановлено, що МВС в місячний строк, після надходження зазначених у пункті 8 Порядку та умов, документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови. Грошова допомога виплачується в порядку черговості відповідно до дати прийняття МВС рішення про її призначення, але не пізніше двох місяців із дня прийняття зазначеного рішення в межах та за рахунок коштів, передбачених державним бюджетом на утримання МВС.

Таким чином, позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України «Про міліцію», відповідно до Порядку № 850, який діяв до набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію».

Зазначеним Порядком №850, у сукупності із іншими наведеними законодавчими актами чітко встановлено, що рішення про призначення або про відмову в призначенні грошової допомоги має бути прийнято Міністерством внутрішніх справ України, і відповідно, виплата одноразової грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів, передбачених державним бюджетом на утримання Міністерства внутрішніх справ України.

Таким чином, твердження відповідача про те, що прийняття вищезазначеного рішення відноситься до компетенції Національної поліції України, не заслуговують на увагу суду апеляційної інстанції та є безпідставними.

Водночас, доводи відповідача про те, що покриття витрат на виплату одноразової допомоги колишнім працівникам державної служби охорони має здійснюватись поліцією за рахунок власних джерел надходжень, не ґрунтуються на положеннях нормативно-правових актів, і відповідно є також безпідставними та необґрунтованими.

Крім того, доводи скаржника викладені в апеляційній скарзі, що у ОСОБА_6 відсутнє взагалі право на отримання одноразової грошової допомоги, після смерті ОСОБА_7, не заслуговують на увагу суду апеляційної інстанції, оскільки зазначене не є предметом спору в даній справі, а відповідачем відповідного рішення про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_6 не приймалось.

Отже, у Міністерства внутрішніх справ України не було законних підстав повертати без розгляду документи ОСОБА_6 про призначення та виплату одноразової грошової допомоги, у відповідності до вимог Порядку № 850.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постановах від 30.01.2018 року по справі № 822/1579/17, від 13.02.2018 року по справі № 808/1866/16, від 13.02.2018 року по справі № 806/845/16 та від 17.04.2018 року по справі № 818/419/17.

Правовими положеннями ч.5 ст. 242 КАС України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Аналіз наведених правових положень та вищезазначених обставин справи дає підстави колегії суддів апеляційної інстанції для висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Відповідно до пунктів 21, 24 рішення у справі «Федоренко проти України» (№ 25921/02) Європейський суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути «існуючим майном» або «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи «законними сподіваннями» отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована Європейським судом з прав людини і в справі Стреч проти Сполучного Королівства («Stretch - United Kingdom» № 44277/98).

У межах вироблених Європейським судом з прав людини підходів до тлумачення поняття «майно», а саме в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як «наявне майно», так і активи включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого «права власності» (пункт 74 рішення Європейського суду з прав людини «Фон Мальтцан та інші проти Німеччини»). Суд робить висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту, та формує позицію для інтерпретації вимоги як такої, що вона може вважатися «активом»: вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат (пенсійних, заробітної плати, винагороди, допомоги) на момент дії цієї норми є «активом», на який може розраховувати громадянин як на свою власність («Von Maltzan and Others v. Germany» № 71916/01, № 71917/01 та № 10260/02).

Відповідно до пункту 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Отже, доводи викладені в апеляційній скарзі відповідача є безпідставними та необґрунтованими, носять формальний характер і не ґрунтуються ні на фактичних обставинах, ні на вимогах закону.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 1 ст. 6 КАС України).

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги правову позицію, яка висвітлена в п. 9 мотивувальної частини рішення Конституційного суду України від 30.01.2003 р. N 3-рп/2003, а саме: «Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13)».

Колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що інші доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права.

Обставини, викладені в апеляційній скарзі, до уваги не приймаються, оскільки є необґрунтованими та не є підставами для скасування рішення суду першої інстанції.

В зв'язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України - залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя: Шурко О.І.

Судді: Василенко Я.М.

Кузьменко В.В.