Справа № 160/375/19
Суддя: Лозицька Ірина Олександрівна
Дата ухвалення: 2019-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 лютого 2019 року Справа № 160/375/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лозицької І. О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Голови Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Територіальне управління державної судової адміністрації в Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -
14.01.2019 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Голови Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська, третя особа на строні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Територіальне управління державної судової адміністрації в Дніпропетровській області, в якій просить:
- визнати протиправною бездіяльність суб'єкта владних повноважень - голови Амур- Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська стосовно розгляду заяви судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 від 26.12.2018 року про визначення стажу роботи для встановлення доплати за вислугу років;
- зобов'язати Голову Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська визначити стаж роботи судді Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська ОСОБА_1 на підставі ч. 6 ст. 44 Закону України "Про статус суддів" № 2862-XII від 15.12.1992 року (із змінами від 21.06.2001 року), ч. 2 ст. 46 Закону України "Про державну службу" № 889-VIII від 10 грудня 2015 року, ч. 2 ст. 137 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" № 1402-VII від 02.06.2016 року (в редакції від 12.07.2018 року) в її широкому тлумаченні;
- зобов'язати Голову Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська видати новий наказ "Про встановлення щомісячної доплати за вислугу років та здійснення перерахунку суддівської винагороди судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1", в якому визначити: станом на 04.12.2018 року стаж роботи судді ОСОБА_1 35 років 1 місяць 21 день, включивши до нього, окрім роботи на посаді судді з 23 травня 2012 року, також стаж роботи на посадах слідчих і прокурорських посадах в кількості 26 років 7 місяців 15 днів і період проходження строкової військової служби в кількості 1 року 11 місяців 19 днів; встановити ОСОБА_1 щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 80 % від посадового окладу за стаж роботи більше 35 років; відділу планово-фінансової діяльності, бухгалтерського обліку та звітності Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровський області нарахування суддівської винагороди судді ОСОБА_1 за вислугу років у розмірі 80 % здійснювати з 04 грудня 2018 року.
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що при ознайомлені з наказом в.о. голови Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська Якименко Л.Г. від 21.11.2018 року № 48 "Про встановлення щомісячної доплати за вислугу років та здійснення перерахунку суддівської винагороди судді Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська ОСОБА_1" стало відомо про встановлення щомісячної доплати за вислугу років - за стаж роботи більше 5 років (станом на 05.08.2018 року стаж роботи - 9 років 2 місяці 13 днів). Вказаний наказ виданий на підставі ст.ст. 135, 137, абз. 4 ст.34 розділу ХІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про судоустрій та статус суддів" № 1402-VII від 02.06.2016 року. Позивач зазначає, що станом на дату зарахування на посаду судді (23.05.2012 року) мав такий стаж роботи, який надає йому право на одержання надбавки до посадового окладу за вислугу років та додаткової відпустки, у відповідності до частини шостої статті 44 Закону України "Про статус суддів", (із змінами від 21.06.2001 року), ч. 2 ст. 46 Закону України "Про державну службу" № 889-VIII від 10 грудня 2015 року, ч. 2 ст. 137 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" № 1402-VII від 02.06.2016 року (в редакції від 12.07.2018 року), а також положень постанови Кабінету Міністрів України № 865 від 03.09.2005 року. Так, при зарахуванні на посаду судді Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська позивачу мало бути зараховано до стажу роботи на посаді судді стаж роботи на посадах слідчих і прокурорських посадах - 26 років 7 місяців 15 днів і період проходження строкової військової служби - 1 рік 11 місяців 19 днів. Також посилається на те, що не погоджуючись із застосуванням вказаного у наказі від 21.11.2018 року № 48 законодавства, звернувся до голови Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська з заявою про видання нового наказу. Проте, відповіддю голови Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 08.01.2019 року у задоволенні заяви від 26.12.2018 року відмовлено. Позивач вважає таку бездіяльність голови Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська протиправною, у зв'язку з чим, звернувся з даним позовом до суду.
Разом з позовною заявою, позивач подав клопотання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.
Ухвалою суду від 18.01.2019 року було відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи відповідно до ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України, а також встановлено відповідачу строк для надання відзиву на позов та докази на його обґрунтування.
У встановлений судом строк відповідач, заперечуючи проти позову, надав свій відзив на позов, який долучений до матеріалів справи.
В обґрунтування своїх заперечень проти позову відповідач зазначив, що не погоджується з позовними вимогами та вважає їх необґрунтованими, посилаючись на текст спільного листа Вищої ради правосуддя, Верховного Суду, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Ради суддів України, Державної судової адміністрації та Національної школи суддів України від 05.11.2018 року і доданої до нього таблиці з переліком нормативно-правових актів та дією їх в часі, що встановлювали вимоги до стажу, необхідного для зайняття посади судді, право на зарахування стажу роботи в галузі права три роки мають судді, яких було призначено на посаду судді місцевого суду вперше згідно з вимогами, встановленими Законом України від 07.07.2010 року № 2453-VI "Про судоустрій і статус суддів" на день їх призначення. В наказах № 48 від 21.11.2018 року і № 53 від 14.12.2018 року зазначено, що щомісячна доплата за вислугу років у розмірі 20% встановлена на підставі ст.ст.135, 137 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" № 1402-VII від 02.06.2016 року (зі змінами та доповненнями). Зазначений стаж роботи на посаді судді ОСОБА_1 встановлений на підставі абзацу 4 ст.34 розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" зазначеного Закону України № 1402-VII від 02.06.2016 року (доповненого згідно із Законом № 1798 VIІІ від 21.12.2016 року) про те, що: "Судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання)". Оскільки на день зарахування ОСОБА_1 до штату Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська згідно наказу № 23 від 23.05.2012 року на підставі Указу Президента України № 286/2012 від 24.04.2012 року був чинним Закон України "Про судоустрій та статус суддів" № 2453-УІ від 07.07.2010 року, то стаж робити на посаді судді був визначений у відповідності до положень ч.1 ст.135 цього Закону, а саме, що: "До стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; 2) члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу". В цій нормі Закону не передбачено зарахування в стаж роботи на посаді судді стажу роботи на посадах слідчих і прокурорських працівників, також, не передбачено зарахування періоду проходження строкової військової служби, як це було в ч.6 ст.44 Закону України "Про статус суддів" № 2862-ХІІ.
05.02.2019 року позивачем надано відповідь на відзив на позовну заяву, в якій надано пояснення аналогічні поясненням, викладеним у позові.
Також, 05.02.2018 року третьою особою надані письмові пояснення на позов, в яких третя особа просить у задоволенні позову відмовити, мотивуючи тим, що пунктом 11 Перехідних положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VI передбачено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VI. Зазначена норма є такою, що прийнята пізніше і крім того, є нормою найбільш спеціальною у питанні визначення моменту, з якого втрачається право на обрахунок всіх видів стажу роботи судді за нормами статей 43 та 44 Закону України "Про статус суддів" від 15 грудня 1992 року № 2862. Оскільки позивач призначений на посаду Указом Президента України від 24.04.2012 року, тобто після набрання чинності Закону України № 2453-VI, а тому відсутні підстави для перерахунку його стажу роботи на посаді судді за нормами статей 43 та 44 Закону України № 2862 для встановлення права на доплату за вислугу років та права на додаткову щорічну відпустку.
Розгляд справи по суті відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) розпочато з 18.02.2019 року та проведено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Суд, дослідивши та оцінивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, в їх сукупності, проаналізувавши норми чинного законодавства України, прийшов до наступних висновків.
Судом встановлено, що Указом Президента України від 24.04.2012 року № 282/2012 року ОСОБА_1 призначено суддею Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська.
Наказом голови Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 23.05.2012 року ОСОБА_1 з 23.05.2012 року зараховано на посаду судді Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська з посадовим окладом згідно штатного розпису.
Наказом голови Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 21.11.2018 року № 48 "Про встановлення щомісячної доплати за вислугу років та здійснення перерахунку суддівської винагороди судді Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська ОСОБА_1", встановлено ОСОБА_1 з 05.08.2018 року щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 20% від посадового окладу за стаж роботи більше 5 років (станом на 05 серпня 2018 року стаж роботи становить 9 років 2 місяці 13 днів).
Наказом голови Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 14.12.2018 року № 53 "Про поновлення щомісячної доплати за вислугу років та здійснення перерахунку суддівської винагороди судді Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська ОСОБА_1" поновлено судді Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська ОСОБА_1 з 04 грудня 2018 року щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 20% від посадового окладу за стаж роботи більше 5 років (станом на 04 грудня 2018 року стаж роботи становить 9 років 6 місяців 12 днів).
12.12.2018 року ОСОБА_1 звернувся до голови Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська з заявою, в якій просив: визначити стаж роботи судді Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська ОСОБА_1 на підставі ч. 6 ст. 44 Закону України "Про статус суддів" № 2862-XII від 15.12.1992 року (із змінами від 21.06.2001 року), ч. 2 ст. 46 Закону України "Про державну службу" № 889-VIII від 10 грудня 2015 року, ч. 2 ст. 137 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" № 1402-VII від 02.06.2016 року (в редакції від 12.07.2018 року) в її широкому тлумаченні, і видати новий наказ "Про встановлення щомісячної доплати за вислугу років та здійснення перерахунку суддівської винагороди судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1", в якому визначити: станом на 04.12.2018 року стаж роботи судді ОСОБА_1 35 років 1 місяць 21 день, включивши до нього, окрім роботи на посаді судді з 23 травня 2012 року, також стаж роботи на посадах слідчих і прокурорських посадах в кількості 26 років 7 місяців 15 днів і період проходження строкової військової служби в кількості 1 року 11 місяців 19 днів; встановити ОСОБА_1 щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 80 % від посадового окладу за стаж роботи більше 35 років; відділу планово-фінансової діяльності, бухгалтерського обліку та звітності Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровський області нарахування суддівської винагороди судді ОСОБА_1 за вислугу років у розмірі 80 % здійснювати з 04 грудня 2018 року.
Головою Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська листом від 08.01.2019 року за № 5/20/2019 в задоволенні заяви ОСОБА_1 від 26.12.2018 року, відмовлено.
Не погодившись із таким рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.
Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.
Згідно частини 2 статті 6 Конституції Украни органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.
За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
15 грудня 1992 року Верховною Радою України прийнято Закон України "Про статус суддів", який визначає статус суддів з метою забезпечення належних умов для здійснення правосуддя, дотримання Конституції і законів України, охорони прав і свобод громадян.
В статті 44 Закону України "Про статус суддів" визначалося матеріальне і побутове забезпечення суддів.
Так, відповідно до частини 6 статті 44 Закону України "Про статус суддів" встановлено, що для суддів судів загальної юрисдикції до стажу роботи, що дає право на одержання надбавки до посадового окладу за вислугу років та додаткової відпустки, крім часу роботи на посадах суддів, зараховується час роботи на посадах слідчих, прокурорських працівників, а також інших працівників, яким законом передбачені такі ж пільги.
07 лютого 2010 року Верховною радою України прийнято Закон України "Про судоустрій і статус суддів", який визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд. Закон набрав чинності 30 липня 2010 року, згідно з яким, Закон України "Про статус суддів" втратив чинність крім статей 43, 44, які втратили чинність з 01 січня 2011 року.
Разом з тим, в прикінцевих положеннях Закону України "Про судоустрій і статус суддів" було встановлено, що Закон набирає чинності з дня його опублікування окрім статей 129 та 130 цього Закону, які вводитимуться в дію 01 січня 2011 року.
Також, пунктом 2 Розділу XII "Прикінцеві положення" Закону України "Про судоустрій і статус суддів", визнано такими, що втратили чинность: 1) Закон України "Про статус суддів" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 8, ст. 56; 1994 р., № 22, ст. 142, № 26, ст. 203; 1995 р., № 34, ст. 268; 1999 р., № 50, ст. 434; 2000 р., № 10, ст. 79, № 13, ст. 102, № 38, ст. 322; 2001 р., № 33, ст. 180; 2004 р., № 25, ст. 354; 2006 р., № 1, ст. 18), крім статей 43 та 44, які втратили чинность з 1 січня 2011 року.
Згідно пункту 11 Розділу XIII "Перехідні положення", судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.
Статтею 129, на час набрання чинності Закону України "Про судоустрій і статус суддів" визначено суддівську винагороду, відповідно до статті 130 визначається надання щорічної оплачуваної відпустки та додаткової оплачуваної відпустки.
Отже, до 01 січня 2011 року питання суддівської винагороди та відпустки суддів регулювалися статтею 44 Закону України "Про статус суддів".
Таким чином пунктом 2 "Прикінцеві положення" Закону України "Про судоустрій і статус суддів" продовжено дію статті 44 Закону України "Про статус суддів". Проте, станом на дату призначення ОСОБА_1 на посаду судді Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська (23.05.2012 року) вона втратила чинність.
За вимогами частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Так, приймаючи підпункт 1 пункт 2 Розділу XII та пункт 11 Розділу XIII Прикінцеві положення Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VI, законодавець не розмежував зарахування стажу для суддів, які призначені або обрані на посаду судді до набрання чинності цим Законом та суддям, які були призначені на посаду після набрання чинності цим Законом, а лише уточнював для останніх період, протягом якого вони мають право на зарахування стажу відповідно до Закону України "Про статус суддів" від 15 грудня 1992 року № 2862-XII.
Тому, оцінюючи можливість застосування частини 6 статті 44 Закону України "Про статус суддів" щодо позивача, суд вважає, що положення пункту 11 Розділу XIII "Перехідні положення" Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VI не поширюються на осіб, призначених на посаду судді після набрання чинності цим законом.
Відповідно, Верховний Суд зробив висновок, що положення частини шостої статті 44 Закон України "Про статус суддів" від 15 грудня 1992 року № 2862-XII, дія яких Законом України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VI була продовжена до 01 січня 2011 року, - поширювалася на суддів, які були призначені чи обрані до 1 січня 2011 року.
Вказаної правової позиції дотримується Верховний Суд у постановах від 17 жовтня 2018 року у справі № 806/2963/17, від 14 листопада 2018 року у справі № 804/4305/17.
Отже, до спірних відносин щодо визначення стажу роботи ОСОБА_1, що дає право на одержання надбавки до посадового окладу за вислугу років та додаткової відпустки, не можуть застосовуватися приписи статті 44 Закону України "Про статус суддів", а при обчисленні стажу роботи на посаді судді, що дає право на одержання доплати до посадового окладу за вислугу років, слід керуватись вимогами, визначеними Законом України "Про судоустрій і статус суддів" № 2453-VІ від 7 липня 2010 року.
Закон України "Про судоустрій і статус суддів" визначає єдиний підхід щодо визначення стажу роботи судді для всіх питань, де він застосовується і стаття 131 цього Закону, яка набула чинності одночасно з самим Законом, 03 серпня 2010 року, визначає порядок обчислення стажу роботи судді.
Відповідно до статті 131 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді:
1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України;
2) члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України;
3) судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.
До стажу роботи, що дає судді Конституційного Суду України право на відставку і виплату вихідної допомоги, зараховується також стаж іншої практичної, наукової, педагогічної роботи за фахом та стаж державної служби.
З урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку, що позивач не має право на зарахування до стажу роботи, що дає право на одержання надбавки до посадового окладу за вислугу років та додаткової відпустки - стаж роботи на посаді судді, стаж роботи на посадах слідчих і прокурорських посадах і період проходження строкової військової служби.
Крім того, суд вказує, що стаття 43 Закону України "Про статус суддів" від 15 грудня 1992 року не стосується суті спору, оскільки, вона регулює відносини стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку, оскільки позивачем вказується, що спірні відносини стосуються стажу роботи, що дає право на одержання надбавки до посадового окладу за вислугу років та додаткової відпустки.
Разом з тим, в обгрунтування позовних вимог, позивач посилається на приписи частини 2 статті 137 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 року № 1402-VІІІ.
Так, 30.09.2016 року набув чинності Закон України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 року № 1402-VІІІ.
Згідно статті 137 вказаного Закону України, до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді:
1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судівУкраїни, державного арбітр аколишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України;
2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України;
3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.
Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у зв'язку з прийняттям Закону України "Про Вищий антикорупційний суд" від 12.07.2018 року № 2509-VІІІ статтю 137 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 року № 1402-VІІІ доповнено частиною другою наступного змісту: "До стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого, визначена законом та надає право для призначення на посаду судді". Зазначені зміни набули чинності з 05.08.2018 року.
Відповідно до абзацу 4 пункту 34 Розділу ХІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 року № 1402-VІІІ судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).
Зазначена норма пов'язує визначення законодавства, яке регулює питання обчислення стажу роботи на посаді судді, із часом призначення чи обрання суддею.
Отже, як вбачається з доказів наявних в матеріалах справи, на час призначення позивача на посаду судді (Указ Президента України від 24.04.2012 року № 282/2012 року) питання визначення стажу роботи на посаді судді регулювалося статтею 131 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" № 2453-VІ від 07.07.2010 року, яка встановлювала виключний перелік посад, робота на яких, підлягала до зарахування до стажу роботи на посаді судді.
Відповідно до частин 2, 5 статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 року № 1402-VІІІ, суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за:
2) перебування на адміністративній посаді в суді;
3) науковий ступінь;
4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.
Суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи більше 3 років - 15 відсотків, більше 5 років - 20 відсотків, більше 10 років - 30 відсотків, більше 15 років - 40 відсотків, більше 20 років - 50 відсотків, більше 25 років - 60 відсотків, більше 30 років - 70 відсотків, більше 35 років - 80 відсотків посадового окладу.
Позивачем в позовній заяві та в наказі голови Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 21.11.2018 року № 48 "Про встановлення щомісячної доплати за вислугу років та здійснення перерахунку суддівської винагороди судді Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська ОСОБА_1" зазначено про встановлення ОСОБА_1 щомісячної доплати за вислугу років з 05.08.2018 року у розмірі 20 % від посадового окладу у зв'язку з тим, що стаж роботи позивача станом на 05.08.2018 року становить 9 років 2 місяці 13 днів.
Водночас, відповідно до статті 137 Закону № 1402-VIII (в редакції, яка діє з 05 серпня 2018 року) до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого, визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.
Зазначена норма пов'язує визначення законодавства, яке регулює питання обчислення стажу роботи на посаді судді, із часом призначення чи обрання суддею.
При цьому, статтею 65 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" № 2453-VІ від 07.07.2010 року, яка була чинною на час обрання позивача на посаду судді, визначалось, що суддею міг бути громадянин України, який мав стаж роботи в галузі права не менш як три роки.
З огляду на зазначене, право на зарахування стажу роботи в галузі права три роки мають судді, яких було призначено на посаду судді вперше згідно з вимогами, встановленими Закону України "Про судоустрій і статус суддів" № 2453-VІ від 07.07.2010 року, на день їх обрання.
Наведене свідчить про наявність у позивача права на зарахування до стажу роботи на посаді судді, що дає право на одержання доплати до посадового окладу за вислугу років, додатково трьох років роботи в галузі права.
Аналогічної позиції дотримується Верховний Суд у рішенні від 20 грудня 2018 року у справі № 9901/812/18.
При цьому, суд зазначає, що в даному випадку судом не надавалась оцінка обрахунку стажу роботи ОСОБА_1 на посаді судді у випадку подання заяви про відставку та наявність права на звільнення ОСОБА_1 з посади за його заявою про відставку.
У відповідності до ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.
Водночас ч. 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а суд, згідно зі ст. 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
З урахуванням принципу змагальності, диспозитивності та офіційного з'ясування всіх обставин у справі (ст. 9 КАС України), положення Кодексу адміністративного судочинства України передбачають не лише обов'язок суб'єкта владних повноважень (відповідача у справі) щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності (ч.2 ст.77 КАС України), але й обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (ч. 1 ст. 77 КАС України).
Приймаючи до уваги вище викладене, суд прийшов до висновку, що доводи відповідача, якими він обґрунтовує своє заперечення проти позовних вимог, є обґрунтованими та підтверджуються доказами, які містяться в матеріалах справи.
Таким чином, суд прийшов до висновку про те, що під час розгляду справи не знайшла свого підтвердження бездіяльність відповідача, а тому, не має і підстав для зобов'язання відповідача вчинити певні дії, у зв'язку з чим, позов не підлягає задоволенню в повному обсязі.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить із того, що судові витрати понесені позивачем, підлягають стягненню з бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень лише при задоволенні позову позивача, який не є суб'єктом владних повноважень, згідно з вимогами ч. 1 ст. 139 КАС України.
Проте, враховуючи, що суд не знайшов підстав для задоволення даного адміністративного позову, судовий збір та витрати понесені на професійну правничу допомогу позивачу, не повертаються.
Керуючись ст. ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Голови Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Територіальне управління державної судової адміністрації в Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити повністю.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Текст рішення у повному обсязі складений 19.02.2019 року.

Суддя І.О. Лозицька