Справа № 523/5862/18     
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2019-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 лютого 2019 р.м.ОдесаСправа № 523/5862/18

П'ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача судді Турецької І.О.,

суддів Стас Л.В., Шеметенко Л.П.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області, Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Інспектора роти № 3 батальйону № 1 лейтенанта поліції Управління патрульної поліції в Одеській області ОСОБА_2, Інспектора роти № 4 батальйону № 4 капітана поліції Управління патрульної поліції в Одеській області ОСОБА_3, Департаменту патрульної поліції в особі Управління патрульної поліції в Одеській області про скасування постанови та закриття справи про адміністративне правопорушення, визнання протиправними дій, стягнення матеріальної та моральної шкоди,

за участі третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом до Інспектора роти № 3 батальйону № 1 лейтенанта поліції Управління патрульної поліції в Одеській області ОСОБА_2, Інспектора роти № 4 батальйону № 4 капітана поліції Управління патрульної поліції в Одеській області ОСОБА_3 (далі інспектори патрульної поліції), Департаменту патрульної поліції в особі Управління патрульної поліції в Одеській області (далі УПП в Одеській області) в якому просив:

- скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАА №363584 від 16.04.2018 року, якою притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.122 КУпАП та накладено штраф у сумі 510 грн. та закрити справу про адміністративне правопорушення;

- визнати протиправними дії інспектора патрульної поліції ОСОБА_2 щодо тимчасового затримання транспортного засобу марки Mitsubishi Lancer державний номерний знак НОМЕР_1, 2006 року випуску шляхом доставляння його евакуатором для зберігання на спеціальний майданчик тимчасового зберігання;

- стягнути з УПП в Одеській області 1 944,30 грн. в рахунок відшкодування завданої матеріальної шкоди та 1 000 грн. моральної шкоди.

Обґрунтування позовних вимог складається з наступного.

Позивач наполягає на тому, що ч.3 ст.122 КУпАП, окрім іншого, передбачає відповідальність за порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху. На думку позивача, його транспортний засіб не створював перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, оскільки знаходився на правій проїзної частині якнайближче до бордюру і зліва від нього залишився значний простір для руху транспорту. У звязку з цим, вважає, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений ч.3 ст.122 КУпАП.

Вважаючи протиправними дії інспектора патрульної поліції у затриманні транспортного засобу та його евакуації, позивач керується статтею 265-2 КУпАП та акцентує увагу на тому, що таке можливо лише за умови, якщо розміщення затриманого транспортного засобу суттєво перешкоджає дорожньому руху.

Враховуючи, що його транспортний засіб суттєво не перешкоджав дорожньому руху, то відповідні дії інспектора патрульної поліції, на думку позивача, є протиправними.

Далі позивач зазначає, що вказані незаконні дії субєкта владних повноважень щодо евакуації його автомобіля призвели до завдання йому матеріальної шкоди, що полягала у сплаті необхідних платежів для відновлення права на володіння і користування транспортним засобом. Тобто, для того щоб забрати автомобіль зі спеціального майданчика позивач вимушений був сплатити 1944,30 грн. (витрати на транспортування та зберігання автомобіля). Вважає, що понесені збитки повинні бути відшкодовані органом, в якому працює інспектор патрульної поліції, а саме: УПП в Одеській області.

Також позивач зазначає про те, що вказані протиправні дії субєкта владних повноважень завдали йому сильних душевних хвилювань, оскільки першою думкою було те, що транспортний засіб викрадено. Тому, вважає обґрунтованим заявити вимогу про стягнення з УПП в Одеській області моральної шкоди у розмірі 1 000 грн.

Поряд з цим, позивач зазначав про те, що субєктом владних повноважень не було розяснено права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, передбачені ст.268 КУпАП.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2018 року позов задоволено частково.

Суд визнав протиправними дії інспектора патрульної поліції ОСОБА_2 щодо тимчасового затримання транспортного засобу марки Mitsubishi Lancer державний номерний знак НОМЕР_1, 2006 року випуску шляхом доставки його евакуатором для зберігання на спеціальний майданчик тимчасового зберігання.

Визнав протиправною та скасував постанову про адміністративне правопорушення серії ЕАА № 363584 від 16.04.2018 року.

Стягнув з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 1 944,30 грн. в рахунок відшкодування завданої йому матеріальної шкоди.

В іншій частині позовних вимог відмовив.

Задовольняючи позовні вимоги, в частині скасування спірної постанови та визнання дій щодо тимчасового затримання транспортного засобу протиправними, суд першої інстанції погодився з позицією позивача, що субєктом владних повноважень не доведено вчинення позивачем порушення ч.3 ст.122 КУпАП. Понад те, суд першої інстанції встановив, що транспортний засіб не перешкоджав дорожньому руху та не чинив безпеці руху.

За таких умов, на думку суду першої інстанції, у інспектора патрульної поліції були відсутні правові підстави для затримання транспортного засобу та доставки його на спеціальний майданчик.

Аналізуючи вимогу про стягнення матеріальної шкоди, суд першої інстанції, дослідивши понесені позивачем витрати на відновлення права володіння і користування транспортним засобом, зміст статті 1174 Цивільного кодексу України, вважав, що відшкодування завданої шкоди необхідно провести за рахунок Державного бюджету України.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення моральної шкоди, суд вважав, що позивач не довів факту її заподіяння.

Відмовляючи закрити справу про адміністративне правопорушення суд першої інстанції вважав достатнім визнання протиправною та скасування спірної постанови, а тому у її задоволенні відмовив.

Не погоджуючись з даним судовим рішенням, Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області (далі ГУДКСУ в Одеській області) подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішенням, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Апелянт вважає, що висновок суду про стягнення матеріальних збитків з Державного бюджету є необґрунтованим, оскільки, на їх думку, відповідальність за дії посадової особи УПП в Одеській області ДПП повинен нести орган, в якому працює така особа.

У свою чергу, на думку апелянта, УПП в Одеській області обслуговується централізованою бухгалтерією, а саме: Департаментом патрульної поліції, який має відкриті рахунки в Державній казначейській службі України, а тому відшкодування майнової шкоди слід здійснювати за рахунок Департаменту патрульної поліції.

Також апелянт наполягає на тому, що понесені позивачем витрати не є збитками, оскільки понесені внаслідок скоєння адміністративного правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, що зазначається у спірній постанові.

Апеляційну скаргу подано також і УПП в Одеській області, в якій останній, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Доводи останнього апелянта зводяться до того, що транспортний засіб позивача суттєво перешкоджав дорожньому руху, а тому дії по затриманню та доставки автомобіля на спеціальний майданчик є правомірними. Понад те, за таких обставин, на думку УПП в Одеській області, є законним та обґрунтованим притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.122 КУпАП, оскільки останній порушив правила зупинки, що створило перешкоди дорожньому руху.

ОСОБА_1 надав відзив на апеляційну скаргу УПП в Одеській області, в якому зазначив про її необґрунтованість та правильність висновків суду першої інстанції.

У звязку з неприбуттям жодного з учасників справи у судове засідання належним чином повідомлених про дату, час і місце судового засідання, справа розглянута в порядку письмового провадження у відповідності до вимог статті 311 КАС України.

Перевіривши правильність встановлення судом першої інстанції обставин справи та додержання норм матеріального і процесуального права, проаналізувавши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового їх задоволення.

Встановлені судом першої та апеляційної інстанцій обставини справи, свідчать про наступне.

ОСОБА_1 є власником транспортного засобу Mitsubishi Lancer д/н НОМЕР_1, 2006 року випуску.

15.04.2018 року позивач, керуючи вказаним транспортним засобом, здійснив стоянку на спуску вул. Віце Адмірала Азарова до пляжу «Отрада».

За поясненнями субєкта владних повноважень, цього ж дня, приблизно о 12 год. 15 хв. під час патрулювання Приморського району м. Одеси до інспектора патрульної поліції ОСОБА_2 звернулися громадяни ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з проханням відреагувати на правопорушення вчинене водієм Mitsubishi Lancer д/н НОМЕР_1.

Прибувши до місця події, інспектори патрульної поліції вважали, що автомобіль позивача припаркований таким чином, що заважає зустрічному розїзду транспортним засобам, що, на їх думку, суттєво перешкоджає дорожньому руху.

Після цього, інспектором патрульної поліції ОСОБА_2 було складено акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу №777 та передано його для доставки на спеціальний майданчик № 7 у м. Одесі.

16.04.2018 року позивач зявився до інспектора патрульної поліції, де йому було вручено постанову серії ЕАА № 363584 від 16.04.2018 року про притягнення його до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 3 ст. 122 КУпАП, якою накладено штраф у сумі 510 грн., а також надано копію акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 15.04.2018 року.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку по суті позовних вимог, визнавши дії поліцейського патрульної поліції щодо евакуації транспортного засобу протиправними та скасування спірної постанови. Є також правильним рішення суду і в частині стягнення матеріальних збитків з Державного бюджету України.

Однак, суд апеляційної інстанції вважає, що резолютивна частина судового рішення не відповідає вимогам п.3 ч.3 ст.286 КАС України, яка передбачає, що суд має право, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності, скасувати рішення субєкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Такого висновку колегія суддів дійшла враховуючи наступне.

Відповідно до частини першої статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до частини п'ятої статті 14 Закону України від 30.06.1993 року № 3353-XII «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов'язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Розділом 15 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України 10.10.2001 року за №1306 (далі ПДР України) встановлені вимоги щодо здійснення зупинок та стоянок транспортних засобів.

Так, згідно пп. 15.9 (ж) п.15 ПДР зупинка забороняється у місцях, де буде неможливим зустрічний роз'їзд або об'їзд транспортного засобу, що зупинився.

Підпункт 15.10 (а) п.15 ПДР забороняє також і стоянку в місцях, де заборонена зупинка.

Частиною 3 статті 122 КУпАП передбачена відповідальність за: «...порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян».

Згідно з ч.1 cт.260 КУпАП з метою припинення адміністративних правопорушень та для забезпечення своєчасного і правильного розгляду справ та виконання постанов по справах про адміністративні правопорушення допускається тимчасове затримання транспортного засобу.

Відповідно до cт.265-2 КУпАП у разі наявності підстав вважати, що водієм вчинено порушення, передбачене ч.3 ст.122 КУпАП, працівник уповноваженого підрозділу, що забезпечує безпеку дорожнього руху, тимчасово затримує транспортний засіб шляхом блокування або доставляє його для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку, що дозволяється виключно у випадку, якщо розміщення затриманого транспортного засобу суттєво перешкоджає дорожньому руху, в тому числі за допомогою спеціального автомобіля - евакуатора.

У разі якщо розміщення затриманого транспортного засобу суттєво не перешкоджає дорожньому руху, крім розміщення транспортного засобу на місцях, призначених для зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю, такий транспортний засіб не може бути доставлений для зберігання на спеціальний майданчик (ч.3 ст.265-2 КУпАП).

Відповідно до п.1 розд. ХІІ наказу Міністерства внутрішніх справ України «Про затвердження Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» від 07.11.2015 року № 1395 (далі Інструкція №1395) тимчасове затримання транспортного засобу поліцейським проводиться у випадках, передбачених статтею 265-2 КУпАП, зокрема у разі, коли неможливо усунути причину затримання на місці виявлення адміністративного правопорушення, і передбачає примусове припинення використання такого транспортного засобу шляхом його блокування за допомогою технічних пристроїв або доставлення на спеціальний майданчик чи стоянку, якщо транспортний засіб створює значні перешкоди дорожньому руху.

Виходячи з викладених норм, можна зробити висновок, що для правильного вирішення даного спору необхідно встановити, чи був розміщений транспортний засіб позивача таким чином, що суттєво перешкоджав дорожньому руху, оскільки це є необхідною умовою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.122 КУпАП та відповідно для затримання та доставки транспортного засобу на спеціальний майданчик.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Суд першої інстанції, надавши оцінку фотографіям, де не зафіксовано автомобіль позивача та його розташування на дорозі, які були надані субєктом владних повноважень, дійшов правильного висновку, що останнім не доведено наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.122 КУпАП, а саме те, що позивач порушив правила стоянки, що створило перешкоди дорожньому руху.

Будь-яких інших доказів фото або відеофіксації правопорушення субєкт владних повноважень не надав.

Суд апеляційної інстанції вважає, що в даному випадку, коли позивач заперечує факт правопорушення, субєкт владних повноважень, на якого покладено обовязок доказування, в силу вимог ч.2 ст.77 КАС України, повинен довести правомірність своїх дій та прийняття відповідних рішень.

Апелянт посилаючись на правомірність своїх дій наполягає на тому, що транспортний засіб був розташований таким чином, що унеможливив зустрічний розїзд транспортних засобів та вказує на фотографію виду частини вул. Віце Адмірала Азарова, а також роздруківку мапи м. Одеси з відміткою адреси вул. Віце Адмірала Азарова, 28, де був нібито затриманий автомобіль.

Надаючи оцінку даному доводу слід зазначити, що вул. Віце Адмірала Азарова починається від Французького бульвару та закінчується біля «Траси здоровя».

У свою чергу, позивач вказує на те, що не залишав свій транспортний засіб на ділянці, зазначеної апелянтом, в особі УПП в Одеській області.

ОСОБА_6 Адмірала Азарова, 28 знаходиться біля розворотного кільця, яке знаходиться наприкінці цієї вулиці, де паркування автомобіля не створює жодних перешкод руху інших транспортних засобів. Понад те, зустрічний розїзд на цій ділянці дороги не здійснюється.

У звязку з цим, суд апеляційної інстанції вважає, що субєкт владних повноважень не надає жодних доказів з яких можна встановити правомірність його позиції.

Посилання УПП в Одеській області на акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу №777 від 15.04.2018 року як на доказ вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.122 КУпАП, не може бути прийнятий судом апеляційної інстанції, оскільки стаття 251 КУпАП чітко перелічує докази на підставі яких встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення. У цьому переліку акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу відсутній.

Крім того, колегія суддів зазначає, що акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу є технічним документом у якому викладено обставини затримання та описано візуальний стан транспортного засобу.

Щодо свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, на яких посилається УПП в Одеській області в апеляційній скарзі, слід зазначити, що вказані особи свідчили процедуру огляду і затримання транспортного засобу, але не порушення позивачем ПДР, що створило перешкоду дорожньому руху.

Враховуючи, що субєкт владних повноважень не довів порушення водієм ч.3 ст.122 КУпАП, дії інспектора патрульної поліції щодо тимчасового затримання транспортного засобу є протиправними, а висновок суду першої інстанції з цього приводу обґрунтованим.

Також суд апеляційної інстанції бажає зазначити, що ч.1 ст.265-2 КУпАП встановлює, що про тимчасове затримання транспортного засобу робиться відповідний запис у протоколі про адміністративне правопорушення.

Аналогічне положення міститься також у п.4 розд. ХІІ Інструкції №1395.

Пункт 5 розд. ХІІ цієї Інструкції передбачає, що у разі коли водій, що вчинив правопорушення, присутній під час тимчасового затримання транспортного засобу і порушення неможливо усунути на місці в максимально короткий строк, поліцейський оформляє протокол про адміністративне правопорушення. У протоколі робиться відповідний запис про тимчасове затримання транспортного засобу із зазначенням інформації про складення акта огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, що долучається до протоколу, а у випадках, передбачених КУпАП, виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складення протоколу.

Тобто, виходячи з викладеного, складання акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу можливо лише з метою його долучення до протоколу у справі про адміністративне правопорушення, або після прийняття відповідного рішення, яким є постанова у справі про адміністративне правопорушення.

Так, у разі встановлення факту вчинення особою правопорушення, передбаченого ч.3 ст.122 КУпАП, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу, за наслідком розгляду справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення.

Між тим, з матеріалів справи вбачається, що тимчасове затримання транспортного засобу позивача здійснено виключно за наслідком складання акту огляду та тимчасового затримання його транспортного засобу від 15.04.2018 року.

При цьому, поліцейськими не складалось ані протоколу про адміністративне правопорушення відносно позивача, ані постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.122 КУпАП.

У свою чергу, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення правил зупинки його автомобіля лише на наступний день (16.04.2018 року) після здійснення тимчасового затримання його транспортного засобу у приміщенні патрульної поліції, шляхом винесення відповідної постанови.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що спірні дії інспектора патрульної поліції щодо тимчасового затримання транспортного засобу позивача вчинені поза межами провадження в справі про адміністративне правопорушення та як наслідок з порушенням вимог КУпАП та Інструкції № 1395.

Понад те, позивач також посилається на те, що субєкт владних повноважень, при винесенні спірної постанови, не ознайомив його з правами, передбаченими ст.268 КУпАП.

Колегія суддів вважає, що даний довід також заслуговує на увагу, оскільки субєкт владних повноважень не надав докази, які б могли спростувати це твердження позивача.

Статтею 268 КУпАП унормовано, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Відповідно до розд.3 ч.4 Інструкції №1395 особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, користується правами, визначеними у статті 268 КУпАП.

При цьому, згідно з розд.3 ч.9 Інструкції №1395 розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, розяснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обовязки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання.

Переходячи до доводу апеляції ГУДКСУ в Одеській області, який полягає в тому, що суд першої інстанції необґрунтовано стягнув матеріальні збитки з Державного бюджету України, колегія суддів виходить з наступного.

Так, ГУДКСУ в Одеській області вважає, що відповідальність за дії посадової особи УПП в Одеській області ДПП повинен нести орган, в якому працює така особа та у кінцевому підсумку Департамент патрульної поліції, який має відкриті рахунки в Державній казначейській службі України.

Однак, з такою позицією погодитися неможна, у звязку з наступним.

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі ст. 1174 Цивільного кодексу України.

Відповідно до цієї норми обов'язок відшкодувати завдану шкоду фізичній особі покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України № 6-440цс16 від 25 травня 2016 року.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про стягнення матеріальних збитків з Державного бюджету України є правильним.

Не може бути прийнято довід ГУДКСУ в Одеській області про те, що понесені позивачем витрати не є збитками, оскільки понесені внаслідок скоєння адміністративного правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Як встановлено судом першої інстанції та перевірено судом апеляційної інстанції субєкт владних повноважень безпідставно притягнув позивача до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.122 КУпАП, результатом таких незаконних дій стало понесення позивачем витрат на відновлення права володіння та користування його транспортним засобом. Оскільки в судовому порядку позивач довів, що не скоював інкриміноване йому адміністративне правопорушення, останній має право на відшкодування шкоди за рахунок Державного бюджету.

Оскільки рішення суду першої інстанції в частині моральної шкоди не оскаржено, суд апеляційної інстанції не оцінює доводи позивача з цього приводу.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції скасовуючи постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення не звернув уваги на п.3 ч.3 ст.286 КАС України, який передбачає, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Суд апеляційної інстанції, керуючись вимогами статті 286 КАС України, вважає необхідним, поряд із скасуванням спірної постанови, закрити справу про адміністративне правопорушення.

Підставами для зміни рішення є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права (п.4 ч.1 ст.317 КАС України).

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини (ч.4 ст.317 КАС України).

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає необхідним змінити третій абзац резолютивної частини судового рішення, шляхом скасування спірної постанови і закриття справи про адміністративне правопорушення, а в іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стаття 272 КАС України встановлює особливості апеляційного та касаційного оскарження судових рішень в окремих категоріях адміністративних справ.

Згідно з частиною третьою статті 272 КАС України судові рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених статтями 273-277, 282-286 цього Кодексу, набирають законної сили з моменту проголошення і не можуть бути оскаржені.

Отже, нормами КАС України не передбачено можливості оскарження в касаційному порядку судових рішень суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності.

Керуючись ст.ст. 272, 286, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області, Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції задовольнити частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2018 року змінити, виклавши третій абзац резолютивної частини в наступній редакції:

«Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАА №363584 від 16.04.2018 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.122 КУпАП та накладено штраф у сумі 510 грн. і закрити справу про адміністративне правопорушення».

В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Інспектора роти № 3 батальйону № 1 лейтенанта поліції Управління патрульної поліції в Одеській області ОСОБА_2, Інспектора роти № 4 батальйону № 4 капітана поліції Управління патрульної поліції в Одеській області ОСОБА_3, Департаменту патрульної поліції в особі Управління патрульної поліції в Одеській області про скасування постанови та закриття справи про адміністративне правопорушення, визнання протиправними дій, стягнення матеріальної та моральної шкоди залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в частині притягнення до адміністративної відповідальності не підлягає.

В іншій частині постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Доповідач - суддя І.О. Турецька

суддя Л.В. Стас

суддя Л.П. Шеметенко

Повне судове рішення складено 14.02.2019 року.