Справа № 2040/5438/18
Суддя: Ральченко І.М.
Дата ухвалення: 2019-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: Волошин Д.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2019 р. Справа № 2040/5438/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Ральченка І.М.,

Суддів: Яковенка М.М. , Катунова В.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Східної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09.10.2018 року, повний текст складено 17.10.18 року по справі № 2040/5438/18

за позовом ОСОБА_1

до Східної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області

про скасування податкового повідомлення - рішення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № 5388-1303 від 30.05.2016 р. про сплату земельного податку за 2016 рік у сумі 30125,85 грн. за земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 09.10.2018 року задоволено позов.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення №5388-1303 від 30.05.2016 р. Східної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області про сплату земельного податку за 2016 рік у сумі 30125,85 грн.

Східна об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Харківській області (далі - відповідач), не погодившись з рішенням суду, подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування вимог посилається на неповне з'ясування обставин справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального права, а саме пп.14.1.147 п. 14.1 ст. 14, ст. 269, 270 Податкового кодексу України, ст.ст. 96, 206 Земельного кодексу України.

ОСОБА_1 надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. В обгрунтування зазначив, що податковим органом неправомірно здійснено нарахування земельного податку позивачу без врахування даних державного земельного кадастру, площі земельної ділянки, яка перебуває у користуванні співвласників, а також частки кожного співвласника у праві власності на нерухоме майно, яке знаходиться на цій земельній ділянці.

На підставі п.2 ч.1 ст.311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження, у зв'язку з чим фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено апеляційним судом, що ОСОБА_1 є власником нежитлових приміщень: підвалу №ХХ, ХХІІ-ХХІХ, першого поверху №Y, YІІ, 18-35, 1/5 частини приміщень спільного користування першого поверху №ІІІ, другого поверху №І, ІІ, 10, третього поверху №1 загальною площею 1298,8 кв.м., що складає 24/100 частини в літ. "А-3", за адресою АДРЕСА_1, на підставі договору купівлі-продажу від 25.01.2003 р., що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.16-17).

Також позивач є власником нежитлових приміщень: підвалу №41, №42, першого поверху №49, №51, ? частини місць спільного користування: підвалу №ХХХ, ХХХІ, ХХХІІ, першого поверху №XV, XVI, 50, другого поверху №IV, V, третього поверху №ІІІ, IV загальною площею 702,5 кв.м. в літ. "А-3", за адресою АДРЕСА_1, на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 20.07.2006 р., що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно та свідоцтвом про право власності на нерухоме майно (18-19).

30.05.2016 р. відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення №5388-1303, яким нараховано податкові зобов'язання з земельного податку з фізичних осіб у сумі 30125,85 грн. (а.с. 31).

ОСОБА_1, не погоджуючись з рішенням відповідача, звернувся до суду за захистом своїх прав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що при прийнятті спірного податкового повідомлення-рішення відповідач як суб'єкт владних повноважень діяв необґрунтовано, без з'ясування необхідних обставин, що мали значення для прийняття рішення, чим порушено законні інтереси позивача.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до п. 269.1 ст. 269 Податкового кодексу України (далі - ПК України) платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.

Згідно пп. 270.1.1 п. 270.1 ст. 270 ПК України об'єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.

Відповідно до п. 287.1 ст. 287 ПК України власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

Згідно з ч. 1 ст. 120 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Згідно ч. 2 ст. 120 ЗК України якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Відповідно до п. 287.6 ст. 287 ПК України при переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку.

Пунктом 271.1 статті 271 ПК України визначено, що базою оподаткування є: нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом; площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено.

Відповідно до п. 286.1 ст. 286 Податкового кодексу України підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

Центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно у сфері будівництва, щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно пп.14.1.42 п. 14.1 ст. 14 ПК України дані державного земельного кадастру - сукупність відомостей і документів про місце розташування та правовий режим земельних ділянок, їх оцінку, класифікацію земель, кількісну та якісну характеристики, розподіл серед власників землі та землекористувачів, підготовлених відповідно до закону.

Згідно п.п. 14 п. 24 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 року №1051, до Державного земельного кадастру вносяться такі відомості про земельні ділянки, зокрема як нормативна грошова оцінка: значення нормативної грошової оцінки земельної ділянки, яке розраховується за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру на підставі відомостей про земельну ділянку, зазначених у пункті 24, та відомостей про нормативну грошову оцінку земель у межах території адміністративно-територіальної одиниці згідно з пп. 8 п. 22 цього Порядку.

Відповідно до п.2-1 Методики нормативної грошової оцінки земель населених пунктів, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 23.03.1995 №213, дані за результатами проведення нормативної грошової оцінки земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земель, що видається територіальним органом Держгеокадастру за місцезнаходженням земельної ділянки у строк, що не перевищує трьох робочих днів з дати надходження відповідної заяви.

Відповідно до ч.1 ст. 38 Закону України «Про Державний земельний кадастр» відомості з Державного земельного кадастру надаються державними кадастровими реєстраторами у формі: витягів з Державного земельного кадастру про об'єкт Державного земельного кадастру; довідок, що містять узагальнену інформацію про землі (території), за формою, встановленою Порядком ведення Державного земельного кадастру; викопіювань з картографічної основи Державного земельного кадастру, кадастрової карти (плану); копій документів, що створюються під час ведення Державного земельного кадастру.

Згідно з ч. 5 ст. 38 Закону України «Про Державний земельний кадастр» на отримання відомостей Державного земельного кадастру про земельну ділянку мають право, зокрема, органи державної влади та органи місцевого самоврядування для реалізації своїх повноважень, визначених законом.

Судом першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 12.06.2018 р. представником позивача направлено до ГУ ДФС у Харківській області адвокатський запит про надання інформації, чи виносились та чи направлялись у період з 2015 р. по 2018 р. включно на адресу позивача податкові-повідомлення рішення про сплату земельного податку за земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 та на погашення яких саме зобов'язань ОСОБА_1 по сплаті земельного податку були спрямовані кошти у розмірі 83082,18 грн., сплачені позивачем у період з 01.07.2015 р. по 01.08.2017 р. (а.с. 12).

18.06.2018 р. ГУ ДФС у Харківській області листом повідомило позивача, що протягом 2015-2018 років ОСОБА_1 нарахований земельний податок за ділянку за адресою: АДРЕСА_1 у сумі: 2015 р. - 21022,93 грн. (ППР №9261-15 від 30.06.2015 р.), 2016 р. - 11231-1303 грн. (ППР №9261-15 від 15.08.2016 р.), 2017 р. - 31933,40 грн. (ППР №402-1303 від 13.06.2017 р.), 2018 р. - 31933,40 грн. (ППР №-2038 від 14.03.2018 р.) зазначені податкові повідомлення-рішення направлені ОСОБА_1 засобами поштового зв'язку (а.с. 13).

03.07.2018 р. ГУ ДФС у Харківській області листом (у відповідь на адвокатський запит від 25.06.2018 р.) повідомило позивача, що в 2016 р. ОСОБА_1 був нарахований земельний податок у сумі 30125,85 грн. за земельну ділянку, розташовану за адресою АДРЕСА_1. Податкове зобов'язання сплачено у 2016 р. у повному обсязі (а.с.15).

Апелянт зазначає, що податковим органом здійснено розрахунок земельного податку на підставі самостійно визначеного у податкових розрахунках земельного податку позивача, який подавався ОСОБА_1, як фізичною особою-підприємцем в період з 2004 по 2006 р.

Відповідно до Додатку №1 до податкового розрахунку земельного податку за 2004 р. визначено, що площа земельної ділянки, за адресою АДРЕСА_1, згідно договору від 25.01.2003 р. складає 1298,8 кв.м. Розрахунок земельного податку позивачу здійснювався на підставі площі земельної ділянки, яка знаходиться в користуванні останнього та нормативну грошову оцінку якої не проведено. Так, земельний податок нарахований позивачу склав: (291,18*1,249*1,433)*2,5*1,78*1%*1000*0,1299=30125,85 грн.

Отже, колегія суддів зазначає, що відповідачем розрахунок суми земельного податку з фізичних осіб для позивача здійснено за відсутності відомостей, обов'язкова наявність яких обумовлена нормами Податкового кодексу України.

Вищезазначене спростовує доводи апелянта щодо правильності розрахунку земельного податку позивачу за 2016 рік.

Доводи апелянта про не звернення позивача до контролюючого органу з метою проведення звірки колегія суддів вважає безпідставними, оскільки приписами ПК України передбачено право, а не обов'язок платника податку для відповідного звернення.

Крім того, колегія суддів зазначає, що пунктом 286.6 статті 286 ПК України передбачено, що за земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у спільній власності кількох юридичних або фізичних осіб, податок нараховується з урахуванням прибудинкової території кожному з таких осіб: у рівних частинах - якщо будівля перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб, але не поділена в натурі, або одній з таких осіб-власників, визначеній за їх згодою, якщо інше не встановлено судом; пропорційно належній частці кожної особи - якщо будівля перебуває у спільній частковій власності; пропорційно належній частці кожної особи - якщо будівля перебуває у спільній сумісній власності і поділена в натурі.

За земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у користуванні кількох юридичних або фізичних осіб, податок нараховується кожному з них пропорційно тій частині площі будівлі, що знаходиться в їх користуванні, з урахуванням прибудинкової території.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено апеляційним судом, згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 31.03.2003 р. №15141 позивачу на праві приватної власності належить нежитлове приміщення загальною площею 1298,8 км.м., частка якого від загальної площі складає 24/100.

Нежитлова будівля за адресою АДРЕСА_1, в якій знаходяться належні ОСОБА_1 нежитлові приміщення є триповерховою будівлею із цокольним поверхом, в якій знаходяться нежитлові приміщення, які належать іншим фізичним та юридичним особам.

Враховуючи вищенаведені правові норми та обставини справи, позивач як власник нежитлових приміщень в багатоповерховій будівлі наділений обов'язком вносити до бюджету плату за землю (земельний податок) пропорційно до площі нежитлової будівлі, яка йому належить. Втім, такий податок нараховується контролюючим органом виключно із врахуванням (на підставі) даних державного земельного кадастру (п. 286.1 ст. 286 ПК України).

Отже, вірним є висновок суду першої інстанції про те, що контролюючим органом під час нарахування земельного податку не враховувались та не використовувались дані Державного земельного кадастру, помилково враховувалась загальна площа земельної ділянки без визначення її пропорційності до площі нежитлового приміщення, яке належало позивачу.

Стосовно доводів апелянта про не порушення ним порядку направлення податкового повідомлення-рішення позивачу, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до абз. 7 п. 58.1 ст. 58 ПК України форма та порядок надіслання податкового повідомлення-рішення і розрахунку грошового зобов'язання визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Пунктом 1 Розділу ІІ Порядку надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28.12.2015 р. № 1204 (далі - Порядок № 1204), передбачено випадки, в яких контролюючий орган визначає суму нарахування (зменшення) грошових, податкових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми податкових зобов'язань та/або податкового кредиту та/або бюджетного відшкодування з податку на додану вартість та/або зменшення від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість, що передбачені Кодексом або іншим законодавством, і складає податкове повідомлення-рішення.

Відповідно до п. 2 Розділу ІІ Порядку № 1204 у випадках, зазначених у пункті 1 цього розділу, відповідний структурний підрозділ контролюючого органу складає податкове повідомлення-рішення, зокрема за формою "Ф" - для платників податків - фізичних осіб, якщо відповідно до законодавства контролюючий орган самостійно визначає податкове зобов'язання платника податків з причин, не пов'язаних із порушенням податкового або іншого законодавства (додаток 1).

Згідно з абз. 6 п. 58.1 ст. 58 ПК України до податкового повідомлення-рішення додається розрахунок податкового зобов'язання (за наявності) та штрафних (фінансових) санкцій.

Колегія суддів зазначає, що ні до суду першої інстанції, ні до апеляційного суду відповідачем не надано розрахунок до податкового повідомлення-рішення, а лише надано корінець податкового повідомлення-рішення форми "Ф" №5388-1303 від 30.05.2016 р.

Стосовно посилання апелянта на те, що податкове повідомлення-рішення форми "Ф" роздруковується в одному примірнику, який направляється безпосередньо платнику податків, а у контролюючого органу залишається корінець податкового повідомлення-рішення форми "Ф", судова колегія виходить з наступного.

Відповідно до п. 58.3 ст. 58 ПК України податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) платнику податків, якщо його передано посадовій особі такого платника податків під розписку або надіслано листом з повідомленням про вручення.

Податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її законному представникові або надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого її місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення. У такому самому порядку надсилаються податкові вимоги та рішення про результати розгляду скарг.

У разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

Згідно з п. 42.2 ст. 42 ПК України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові.

В ході судового розгляду справи податковим органом не надано доказів належного вручення позивачу податкового повідомлення-рішення № 5388-1303 від 30.05.2016 р.

Крім того, визначена у додатку 1 до Порядку № 1204 форма "Ф" податкового повідомлення-рішення, передбачає зазначення у податковому повідомлені-рішенні, крім іншого, податкового періоду.

Відповідно до п. 33.1 ст. 33 ПК України податковим періодом визнається встановлений цим Кодексом період часу, з урахуванням якого відбувається обчислення та сплата окремих видів податків та зборів.

Згідно з п. 33.2, п. 33.3 ст. 33 ПК України податковий період може складатися з кількох звітних періодів. Базовий податковий (звітний) період - період, за який платник податків зобов'язаний здійснювати розрахунки податків, подавати податкові декларації (звіти, розрахунки) та сплачувати до бюджету суми податків та зборів, крім випадків, передбачених цим Кодексом, коли контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму податкового зобов'язання платника податку.

Відповідно до ст. 34 ПК України податковим періодом може бути: календарний рік; календарне півріччя; календарні три квартали; календарний квартал; календарний місяць; календарний день.

Відповідно до ст. 285 ПК України базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік. Базовий податковий (звітний) рік починається 1 січня і закінчується 31 грудня того ж року (для новостворених підприємств та організацій, а також у зв'язку із набуттям права власності та/або користування на нові земельні ділянки може бути меншим 12 місяців).

Як вбачається з матеріалів справи, в оскаржуваному податковому повідомленні-рішенні відповідачем визначено позивачу суму податкового зобов'язання за платежем "земельний податок з фізичних осіб" у розмірі 30125,85 грн. за податковий період: " 60 днів з дня вручення".

Отже, з вищенаведеного вбачається не лише порушення відповідачем порядку направлення податкового повідомлення-рішення, а й неналежне його оформлення.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про неправомірність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення № 5388-1303 від 30.05.2016 р. та наявність підстав для його скасування.

Таким чином, позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Отже, колегія суддів дійшла висновку про те, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 316 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Східної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09.10.2018 по справі № 2040/5438/18 залишити без змін .

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І.М. Ральченко
Судді М.М. Яковенко В.В. Катунов