Справа № 810/1621/18
Суддя: Чаку Євген Васильович
Дата ухвалення: 2019-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 810/1621/18 Суддя (судді) першої інстанції: Лапій С.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Чаку Є.В.,

суддів: Пилипенко О.Є., Кузьмишиної О.М.

за участю секретаря Муханькової Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 20 липня 2018 року у справі за адміністративним позовом Приватного акціонерного товариства «Київгідромонтаж» до Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

Приватне акціонерне товариство «Київгідромонтаж» звернулося до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 13.03.2018 року № 1 та № 1.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 20 липня 2018 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Київській області від 13.03.2018 року № 1 в частині застосування штрафних санкцій у сумі 29 600 (двадцять дев'ять тисяч шістсот) грн. 42 коп. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з даним судовим рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Київського окружного адміністративного суду від 20 липня 2018 року та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, апелянт наголошує на законності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду необхідно залишити без змін, з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ПрАТ «Київгідромонтаж» є юридичною особою, має статус платника податку на додану вартість.

У лютому 2018 року посадовими особами Вишгородського відділення ГУ ДФС у Київській області проведено камеральну перевірку даних, задекларованих ПрАТ «Київгідромонтаж» у податковій звітності, своєчасність подання податкової звітності, сплату узгоджених податкових зобов'язань з податку на додану вартість, своєчасність реєстрації податкових накладних в ЄРПН за червень 2014 року - червень 2015 року, серпень 2015 року, лютий, листопад 2016 року, лютий, червень, вересень 2017 року, за результатами якої складено Акт від 07.02.2018 року № 000351/10-36-53-01/13705021.

В ході перевірки було встановлено, що позивачем порушено п. 57.1 ст. 57 ПК України, а саме несвоєчасно сплачено самостійно узгоджені податкові зобов'язання.

Факт несвоєчасної сплати узгоджених податкових зобов'язань не є спірним між сторонами.

Не погоджуючись із висновками Акту перевірки, позивач подав до податкового органу заперечення від 20.02.2018 року № 907.

Листом від 06.03.2018 року № 4501/10-36-12-01 Головне управління ДФС у Київській області повідомило ПрАТ «Київгідромонтаж» про те, що заперечення не підлягають розгляду у зв'язку із порушенням встановленого законом строку їх подання.

13.03.2018 року на підставі висновків Акту перевірки відповідачем було прийнято податкові повідомлення-рішення № 1, яким позивача за порушення строку сплати суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість зобов'язано сплатити штраф у сумі 32 279,62 грн. та № 1, яким позивача за порушення строку сплати суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість зобов'язано сплатити штраф у сумі 7 365,08 грн.

Позивач, не погоджуючись з вказаними рішеннями відповідача, звернувся з даним позовом до суду.

З приводу даних спірних правовідносин, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Згідно п. 57.1 ст. 57 76 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 126.1 ст. 126 ПК України, у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Відповідно до пункту 76.1 статті 76 Податкового кодексу України камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) такого органу або направлення на її проведення.

Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком.

Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов'язкова.

Пунктом 76.2. цієї статті визначає, що порядок оформлення результатів камеральної перевірки здійснюється відповідно до вимог статті 86 цього Кодексу.

Пункт 76.3. статті 76 цього Кодексу, камеральна перевірка податкової декларації або уточнюючого розрахунку може бути проведена лише протягом 30 календарних днів, що настають за останнім днем граничного строку їх подання, а якщо такі документи були надані пізніше, - за днем їх фактичного подання.

Камеральна перевірка з інших питань проводиться з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу.

За положеннями пункту 102.1 статті 102 Податкового кодексу України, яка регулює строки давності та їх застосування, контролюючий орган має право самостійно визначити суму грошових зобов'язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації та/або граничного строку сплати грошових зобов'язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов'язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов'язання, а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Підпункт 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент проведення камеральної перевірки) визначає, що камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального.

Предметом камеральної перевірки також може бути своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків) та/або своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизних накладних, виправлення помилок у податкових накладних та/або своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов'язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що предметом камеральної перевірки окрім питань правильності оформлення податкових декларацій можуть бути й інші питання, зокрема своєчасність сплати грошових зобов'язань.

Колегія суддів зазначає, що саме з 01 січня 2017 року з моменту набрання чинності Законом №1797-VIII від 21 грудня 2016 року у податкового органу з'явились підстави для проведення камеральних перевірок платників податків щодо своєчасності сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов'язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах, та з урахуванням положень статті 102 Податкового кодексу України, такою перевіркою може бути охоплено період в 1095 днів, що настали за останнім днем граничного строку сплати узгодженого податкового зобов'язання.

Так, судом першої інстанції встановлено, що позивачем було подано до податкового органу податкові декларації та уточнюючі розрахунки, в яких самостійно визначено податкові зобов'язання з ПДВ, зокрема: від 18.08.2014 року № (граничний строк сплати грошових зобов'язань - 30.08.2014 року); від 19.09.2014 року № (граничний строк сплати грошових зобов'язань - 30.09.2014 року); від 14.10.2014 року № (граничний строк сплати грошових зобов'язань - 30.10.2014 року); від 17.07.2014 року № (граничний строк сплати грошових зобов'язань - 30.07.2014 року); від 20.11.2014 року № (граничний строк сплати грошових зобов'язань - 30.11.2014 року); від 20.12.2014 року № (граничний строк сплати грошових зобов'язань - 30.12.2014 року); від 17.07.2014 року № (граничний строк сплати грошових зобов'язань - 30.07.2014 року); від 19.01.2015 року № (граничний строк сплати грошових зобов'язань - 30.01.2015 року); від 20.02.2015 року № (граничний строк сплати грошових зобов'язань - 02.03.2015 року); від 19.03.2015 року № (граничний строк сплати грошових зобов'язань - 30.06.2016 року); від 20.03.2015 року № (граничний строк сплати грошових зобов'язань - 30.03.2015 року); від 19.07.2015 № (граничний строк сплати грошових зобов'язань - 30.07.2015), від 20.04.2015 року № (граничний строк сплати грошових зобов'язань - 30.04.2015 року), від 20.05.2015 року № (граничний строк сплати грошових зобов'язань - 30.05.2015 року), від 20.09.2015 року № (граничний строк сплати грошових зобов'язань - 30.09.2015 року).

Враховуючи дату проведення камеральної перевірки (07.02.2018 року), а також дати граничних строків сплати грошових зобов'язань, вбачається, що податкове повідомлення-рішення від 13.03.2018 року № в частині застосування штрафних санкцій у сумі 29 600,42 грн. за період з серпня 2014 року по січень 2015 року прийняте відповідачем поза межами 1095 днів, що свідчить про не дотримано податковим органом вимог ст. 102 ПК України при прийнятті спірного рішення та наявність підстав для скасування останнього в цій частині.

Щодо декларацій поданих за період з лютого 2015 року по вересень 2015 року встановлений ст. 102 ПК України 1095 денний строк, протягом якого контролюючий орган може визначити платнику податків суму грошових зобов'язань за несвоєчасну сплату грошових зобов'язань не закінчився, а тому прийняте податковим органом повідомлення-рішення від 13.03.2018 року № в частині застосування штрафних санкцій у сумі 2649,20 грн. є правомірним.

Також позивачем було подано до податкового органу податкові декларації та уточнюючі розрахунки, в яких самостійно визначено податкові зобов'язання з ПДВ, зокрема: від 21.06.2015 року № (граничний строк сплати грошових зобов'язань - 30.06.2016 року), від 20.03.2017 року № (граничний строк сплати грошових зобов'язань - 30.03.2017 року), від 21.06.2015 року № (граничний строк сплати грошових зобов'язань - 30.06.2016 року), від 19.12.2016 року № (граничний строк сплати грошових зобов'язань - 30.12.2016 року), від 20.10.2017 року № (граничний строк сплати грошових зобов'язань - 30.10.2017 року), від 23.02.2016 року № (граничний строк сплати грошових зобов'язань - 23.02.2016 року), від 20.07.2017 року № (граничний строк сплати грошових зобов'язань - 30.07.2017 року).

Як правильно зазначив суд першої інстанції, станом на час проведення 07.02.2018 року камеральної перевірки встановлений ст. 102 ПК України 1095 денний строк, протягом якого контролюючий орган може визначити платнику податків суму грошових зобов'язань не закінчився, що свідчить про дотримання відповідачем вимог даної норми ПК України при прийнятті податкового повідомлення-рішення від 13.03.2018 року № та відсутність підстав для скасування останнього.

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог Приватного акціонерного товариства «Київгідромонтаж».

При цьому, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що суд апеляційної інстанції не допустив неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні постанови, внаслідок чого апеляційна скарга Головного управління ДФС у Київській області залишається без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Київській області - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 20 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 13.02.2019 року.

Головуючий суддя: Є.В. Чаку

Судді: О.Є.Пилипенко

О.М.Кузьмишина