Справа № 480/4783/18
Суддя: С.В. Воловик
Дата ухвалення: 2019-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2019 р. Справа № 480/4783/18

Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Воловика С.В., розглянувши в письмовому провадженні в приміщенні суду в місті Суми адміністративну справу №480/4783/18 за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації в Сумській області про зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1.) звернувся з позовною заявою до Територіального управління Державної судової адміністрації в Сумській області (далі - відповідач, ТУ ДСА в Сумській обл.), в якій просить суд:

- зобов'язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Сумській області надати довідку про суддівську винагороду для обчислення щомісячного грошового утримання судді у відставці, відповідно до якої суддівська винагорода, яка враховується при призначенні (перерахунку) щомісячного довічного утримання суддів у відставці, обчислюється виходячи з посадового окладу 30 мінімальних заробітних плат, що станом на 04 грудня 2018 року складає 111 690, 00 грн.

Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує наступним. Рішенням Вищої ради правосуддя № 2551/0/15-17 від 29.08.2017 позивача звільнено з посади судді Глухівського міськрайонного суду Сумської області у зв'язку з поданням заяви про відставку.

Рішенням Конституційного суду України від 04.12.2018р. по справі №11-р/2018 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини третьої статті 133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12 лютого 2015 року № 192-VIII. Це положення підлягає застосуванню у його первинній редакції, а саме: "Посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється у розмірі 15 мінімальних заробітних плат, визначених законом, що запроваджується поетапно: з 1 січня 2011 року - 6 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2012 року - 8 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2013 року - 10 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2014 року - 12 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2015 року - 15 мінімальних заробітних плат".

Позивач вважає, що виходячи з висновків, викладених у згаданому рішенні Конституційного Суду України та зважаючи на те, що 30 вересня 2016 року набрав чинності Закон України "Про судоустрій і статус суддів" від 02 червня 2016 року №1402-VIII, частиною першою статті 135 якого визначено, що суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами, а пунктом 1 частини 3 цієї статті встановлений базовий розмір посадового окладу судді місцевого суду - 30 мінімальних заробітних плат, посадовий оклад, з якого має визначатись суддівська винагорода для обчислення грошового утримання судді у відставці станом на 04.12.2018 року складає 111 690, 00 грн.

В той же час, ТУ ДСА в Сумській області надало довідку № 04-8745/18 від 14.12.2018 про суддівську винагороду для обчислення довічного грошового утримання судді у відставці, відповідно до якої суддівська винагорода, яка враховується при призначенні (перерахунку) щомісячного довічного утримання судді у відставці, визначена в розмірі 41 847, 50 грн., в тому числі, посадовий оклад 26 430, 00 грн. Такі дії відповідача, на думку позивача, є протиправними та звужують гарантії незалежності суддів.

З вищезазначених підстав, ОСОБА_1 вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Ухвалою суду від 15.02.2018 позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження по справі № 480/4783/18, підготовче засідання призначено на 22.01.2019 о 12 год. 00 хв., встановлені строки для подання відзиву, відповіді на відзив та заперечень.

ТУ ДСА в Сумській області 18.01.2019 надало відзив (а.с. 17-22), у якому зазначило, що відповідно до ч. 1 ст. 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 № 1402-VІІІ суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами. Пунктом 1 частини 3 статті 135 Закону № 1402, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, визначений базовий розмір посадового окладу судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року. Водночас, абзацом 1 статті 22 розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 1402 обумовлено, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом.

Крім того, пунктом 23 розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1402 встановлено, що до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів". Так, згідно з ч. 3 ст. 133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 № 2453-VІ посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється в розмірі 10 мінімальних заробітних плат. Таким чином, посадовий оклад судді, який не пройшов кваліфікаційне оцінювання, визначається відповідно до розміру визначено ч. 3 ст. 133 Закону № 2453.

Оскільки ОСОБА_1 призначений на посаду судді до набрання чинності Законом № 1402 та не проходив кваліфікаційного оцінювання на підтвердження відповідності займаній посаді (здатності здійснювати правосуддя у відповідному суді), його посадовий оклад був обрахований з огляду на розмір, визначений ч. 3 ст. 133 Закону № 2453, а саме - 15 прожиткових мінімумів працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

За наведених обставин, ТУ ДСА в Сумській області вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

У відповіді на відзив (а.с. 30) позивач зазначив, що у відзиві відповідачем не наведено жодних аргументів проти обґрунтування позову. Одночасно, ОСОБА_1 просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та розглядати справу без його участі.

Ухвалою суду від 22.01.2019 підготовче провадження по справі № 480/4783/18 закрито, справа призначена до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 07.02.2019 о 12 год. 00 хв.

В судове засідання 07.02.2019 сторони, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи не прибули, відповідач надав суду клопотання про розгляд справи без його участі.

Згідно з ч. 1 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України, неприбуття у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Частиною 9 цієї статті встановлено, що якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з'явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

На виконання вимог ч. 13 ст. 10 та ч. 1 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України суд під час судового розгляду адміністративної справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою відео- та (або) звукозаписувального технічного засобу в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему.

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється (ч. 4 ст. 229 КАС України).

Таким чином, враховуючи наведені обставини, фіксування судового засідання по справі не здійснювалось, справа розглянута в письмовому провадженні.

Дослідивши наявні матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи та об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Рішенням Вищої ради правосуддя № 2551/0/15-17 від 29 квітня 2017 року (а.с.6) ОСОБА_1 звільнений з посади судді Глухівського міськрайонного суду Сумської області у зв'язку з поданням заяви про відставку та з 30.08.2017 отримує довічне грошове утримання судді у відставці.

У зв'язку з прийняттям 04.12.2018 Конституційним Судом України Рішення № 11-р/2018 щодо відповідності Конституції України положень частини 3 статті 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 № 2453-VІ у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12.02.2015 року № 192-VIII, позивач звернувся до ТУ ДСА в Сумській області з заявою про надання довідки щодо суддівської винагороди для здійснення перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці.

Так, відповідачем була надана довідка № 04-8745/18 від 14.12.2018, відповідно до якої, суддівська винагорода для перерахунку щомісячного довічного утримання судді у відставці, визначена в розмірі 41 847, 50 грн., в тому числі, посадовий оклад 26 430, 00 грн., доплата за вислугу років 13 215, 00 грн., матеріальна допомога на оздоровлення 2 202, 50 грн. (а.с. 7).

Отже, стверджуючи про обґрунтованість позовних вимог, ОСОБА_1 вказує на неправомірне визначення відповідачем розміру суддівської винагороди, з огляду на Рішення Конституційного Суду України № 11-р/2018 від 04.12.2018.

Проте, надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та обставинам справи, суд не може погодитись з указаними доводами позивача, з наступних підстав.

На виконання ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 №1402-VІІІ суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Пунктом 1 частини 3 статті 135 Закону №1402 (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлений базовий розмір посадового окладу судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Водночас, абзацом 1 статті 22 розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 1402 обумовлено, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, встановлених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом.

При цьому, пунктом 23 розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 1402 встановлено, що до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду визначену відповідно до положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 № 2453-VI.

Так, згідно з ч. 3 ст. 133 вказаного Закону (у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12 лютого 2015 року № 192-VIII) посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється в розмірі 10 мінімальних заробітних плат.

Рішенням Конституційного Суду України від 04.12.2018 № 11-р/2018, зазначене положення визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним). Це положення підлягає застосуванню у його первинній редакції, а саме: "Посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється у розмірі 15 мінімальних заробітних плат, визначених законом, що запроваджується поетапно: з 1 січня 2011 року - 6 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2012 року - 8 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2013 року - 10 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2014 року - 12 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2015 року - 15 мінімальних заробітних плат".

В той же час, пункт 3 Розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06.12.2016 № 1774-VIII встановлює, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До приведення законодавчих актів у відповідність із цим Законом вони застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Отже, системний аналіз вказаних норм дає підстави для висновків про те, що посадовий оклад судді місцевого суду, який не пройшов кваліфікаційне оцінювання та не підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді), станом на 04.12.2018 складає 15 прожиткових мінімумів працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, що дорівнює 26 430, 00 грн. (15 х 1 762, 00).

Суд зазначає, що норми Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06.12.2016 № 1774-VIII впливаючи на числове вираження розміру суддівської винагороди, безпосередньо не стосуються її визначення, позаяк ними врегульовано виключно порядок застосування мінімальної заробітної плати при обрахунку суддівської винагороди.

Суд вважає, що нормами згаданого Закону лише змінено підходи до визначення розміру мінімальної заробітної плати, зокрема, шляхом запровадження нової методології визначення мінімальної заробітної плати при обрахунку розмірів посадових окладів, як нижньої межі оплати праці, що гарантується державою.

Суд зауважує, що положення Закону № 1774-VІІІ не втручаються у регулювання відносин судоустрою, проте, ними запроваджено саме зміни по відношенню до загального правового регулювання розміру заробітної плати, що має бути безпосередньо враховано при визначенні її величини.

Вказана правова позиція узгоджується з висновками Верховного Суду щодо застосування згаданих норм права, викладеними у Постанові від 20.04.2018 по справі № П/811/638/17, які, відповідно до ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII та ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, мають враховуватись судом при застосуванні цих норм.

На виконання пункту 25 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.

В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 № 2453-VI.

В даному випадку, матеріалами справи підтверджено та не заперечується сторонами, що ОСОБА_1 пішов у відставку 29.08.2017, тобто, після набрання чинності Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, кваліфікаційного оцінювання на відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) не проходив.

У зв'язку з цим, суд робить висновок, що позивач має право на отримання довічного грошового утримання судді у відставці із розрахунку розміру посадового окладу судді, обчисленого відповідно до положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 № 2453-VI, а саме: 15 прожиткових мінімумів працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, що дорівнює 26 430, 00 грн. (15 х 1 762, 00).

Тобто, надаючи ОСОБА_1 довідку про суддівську винагороду для обчислення довічного грошового утримання судді у відставці № 04-8745/18 від 14.12.22018 (а.с. 7) ТУ ДСА в Сумській області діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для надання позивачу довідки про суддівську винагороду для обчислення довічного грошового утримання із розрахунку посадового окладу судді 30 мінімальних заробітних плат, що свідчить про необґрунтованість позовних вимог та відсутність підстав для їх задоволення.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241- 246, 250, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації в Сумській області про зобов'язання вчинити дії - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Апеляційні скарги до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подаються через Сумський окружний адміністративний суд.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

В повному обсязі рішення складено 18.02.2019.

Суддя С.В. Воловик