Справа № 825/789/18
Суддя: Соломко І.І.
Дата ухвалення: 2019-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 лютого 2019 року м. Чернігів Справа № 825/789/18

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді Соломко І.І.,

за участю секретаря Якуш І.В.,

представника позивача ОСОБА_1

відповідача Ананка К.В.,

представника АТ «УКРСОЦБАНК» Воронцова М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Державного реєстратора речових прав на нерухоме майно відділу державної реєстрації Чернігівської районної державної адміністрації Ананка Костянтина Вікторовича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Орган опіки та піклування Деснянської районної у місті Чернігові ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Акціонерне товариство «УКРСОЦБАНК» про визнання протиправними та скасування рішення,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 (далі - позивач, ОСОБА_4) звернулась до суду з позовом до Державного реєстратора речових прав на нерухоме майно відділу державної реєстрації Чернігівської районної державної адміністрації Ананка Костянтина Вікторовича (далі - відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Орган опіки та піклування Деснянської районної у місті Чернігові ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Акціонерне товариство «УКРСОЦБАНК» (далі - третя особа, АТ «УКРСОЦБАНК») про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Ананка Костянтина Вікторовича про державну реєстрацію прав та їх обмежень (з відкриттям розділу), індексний номер: НОМЕР_2 від 02.11.2017.

Обґрунтовуючи вимоги позивач посилається на те, що спірне рішення відповідача є протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки прийнято без додержання вимог чинного законодавства, а саме: залишено поза увагою той факт, що відповідно до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» встановлено заборону примусового стягнення (відчуження без згоди власника) нерухомого житлового майна, яке вважається предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті. Крім того, є рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 30.03.2016 на виконання якого з позивача примусово стягується сума коштів за кредитним договором, що призводить до подвійного стягнення.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 19.02.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі.

16.03.2018 у зв'язку з проведенням повторного автоматизованого розподілу справи між суддями Чернігівського окружного адміністративного суду справу № 825/789/18 передано на розгляд судді Непочатих В.О.

03.04.2018 ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду провадження у справі № 825/789/18 закрито.

08.11.2018 постановою Шостого апеляційного адміністративного суду ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 03.04.2018 скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

26.11.2018 протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, визначено суддю Соломко І.І.

28.11.2018 ухвалою суду справу залишено без руху надавши особі, яка її подала, строк для усунення недоліків шляхом подання до суду оригінал документа про сплату судового збору в розмірі 704,80 грн.

03.12.2018 від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви та докази сплати судового збору.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 06.12.2018 прийнято позовну заяву до провадження судді Соломко І.І.

Відповідачем, в межах встановленого судом строку, подано відзив на позов, в якому останній просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що оскаржуване рішення прийнято на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Щодо посилань представника позивача, що державним реєстратором не враховано вимоги Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», то, на думку відповідача, вказаний нормативно-правовий акт на спірні правовідносини сторін не поширюється, оскільки в даному випадку не має місце процедура примусового стягнення (відчуження) нерухомого майна.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, з мотивів, викладених в позовній заяві.

Відповідач в судовому засіданні в задоволенні позову просив відмовити з підстав, викладених у відзиві.

Представник третьої особи - Орган опіки та піклування Деснянської районної у місті Чернігові ради в судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, письмових пояснень щодо позову суду не подав.

Представник третьої особи - АТ «УКРСОЦБАНК» в судовому засіданні подав клопотання про закриття провадження у справі, оскільки у спірних правовідносинах між позивачем та відповідачем існує спір про право. Ухвалою суду, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, відмовлено у задоволенні даного клопотання, з огляду на те, що постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 08.11.2018 ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 03.04.2018 у даній справі, якою закрито провадження - скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Представник третьої особи - АТ «УКРСОЦБАНК» в судовому засіданні пояснила, що право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки передбачено самим договором іпотеки від 25.06.2007 № 2801, і відсутність реалізації домовленості сторін щодо укладення окремої угоди про задоволення вимог іпотекодержателя за наявності відповідного застереження в іпотечному договорі не є підставою, яка обмежує державного реєстратора у здійсненні відповідної реєстраційної дії.

Відповідно до частини 1 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Дослідивши матеріали справа, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача та представника АТ «УКРСОЦБАНК», всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

31.10.2017 до відповідача звернулось АТ «УКРСОЦБАНК» із заявою про державну реєстрацію права власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1.

До заяви були подані наступні документи: квитанція про сплату адміністративного збору; іпотечний договір від 25.06.2007 № 2801; договір про внесення змін та доповнень до іпотечного договору від 15.04.2008 № 3811; копія повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов'язанням від 07.09.2017 № 958/3-42; копії зворотних повідомлень про вручення поштового відправлення (а.с.45-52).

02.11.2017, на підставі вищевказаних документів, відповідачем прийняте рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно № НОМЕР_2, яким зареєстровано право власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 за АТ «УКРСОЦБАНК» (а.с.56). Підставою для прийняття вказаного рішення слугувала заява АТ«УКРСОЦБАНК» як іпотекодержателя про задоволення власних вимог за рахунок предмета іпотеки в позасудовий спосіб, а саме в порядку статті 37 Закону України «Про іпотеку» через порушення боржником основного зобов'язання.

Вважаючи рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № НОМЕР_2 від 02.11.2017 протиправним, позивач звернувся до суду з позовом за захистом своїх прав та інтересів.

Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд зважає на наступне.

Так, позовні вимоги ґрунтуються на протиправності рішення державного реєстратора як суб'єкта, наділеного владними функціями, приймати рішення про державну реєстрацію прав, у зв'язку з недотриманням ним вимог порядку проведення державної реєстрації права власності на об'єкт нерухомого майна. Тобто у цій справі дослідженню підлягають виключено владні управлінські функції державного реєстратора, який у межах спірних правовідносин діє як суб'єкт владних повноважень.

Отже, предметом доказування у цій справі є обставини, що підтверджують законність чи незаконність прийнятого відповідачем рішення, та питання виконання державним реєстратором обов'язків, передбачених Законом «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» щодо перевірки достатності та належності наданих для здійснення реєстраційних дій документів, а також застосування вимог Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовi, економiчнi, органiзацiйнi засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації, а також, їх обтяжень в Україні визначаються Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон № 1952).

Згiдно зi статтею 2 Закону № 1952 державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офiцiйне визнання i пiдтвердження державою фактiв набуття, змiни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення вiдповiдних записiв до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону № 1952 обов'язковiй державнiй реєстрації прав підлягають: право власності; речові права, похідні від права власності: право користування (сервітут); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій); право господарського відання; право оперативного управління; право постійного користування та право оренди (суборенди) земельної ділянки; право користування (найму, оренди) будівлею або іншою капітальною спорудою (їх окремою частиною), що виникає на підставі договору найму (оренди) будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини), укладеного на строк не менш як три роки; іпотека; право довірчої власності; інші речові права відповідно до закону; право власності на об'єкт незавершеного будівництва; заборона відчуження та арешт нерухомого майна, податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, та інші обтяження.

Згідно частини другої статті 18 Закону № 1952 перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Пунктом 6 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їx обтяжень, затвердженого постановою Кабiнету Мiнiстрiв України вiд 25.12.2015 № 1127 (далі - Порядок № 1127) передбачено, що державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб'єкта державної реєстрації.

Відповідно до пунктів 1-4 частини третьої статті 10 Закону № 1952 державний реєстратор: 1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов'язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; 2) перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; 3) під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов'язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником. Органи державної влади, підприємства, установи та організації зобов'язані безоплатно протягом трьох робочих днів з моменту отримання запиту надати державному реєстратору запитувану інформацію в паперовій та (за можливості) в електронній формі; 4) під час проведення реєстраційних дій обов'язково використовує відомості Державного земельного кадастру та Єдиного реєстру дозвільних документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, а також використовує відомості, отримані у порядку інформаційної взаємодії Державного реєстру прав з Єдиним державним реєстром судових рішень; 5) відкриває та/або закриває розділи в Державному реєстрі прав, вносить до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідні відомості про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об'єкти та суб'єктів таких прав; 6) присвоює за допомогою Державного реєстру прав реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна у випадках, передбачених цим Законом; 7) виготовляє електронні копії документів, поданих у паперовій формі, та розміщує їх у реєстраційній справі в електронній формі у відповідному розділі Державного реєстру прав (у разі якщо такі копії не були виготовлені під час прийняття документів за заявами у сфері державної реєстрації прав); 8) формує за допомогою Державного реєстру прав документи за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав; 9) формує реєстраційні справи у паперовій формі; 10) здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом.

З аналізу вказаних положень законодавства слідує, що перед прийняттям рішення про державну реєстрацію прав державний реєстратор повинен вчинити певні дії, встановлені статтею 10 Закону № 1952.

У свою чергу слід зазначити, що відповідно до пункту 61 Порядку № 1127 для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). Наявність зареєстрованої заборони відчуження майна, накладеної нотаріусом під час посвідчення договору іпотеки, на підставі якого набувається право власності на предмет іпотеки іпотекодержателем, а також зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки інших речових прав, у тому числі іпотеки, на передане в іпотеку майно не є підставою для відмови у державній реєстрації права власності за іпотекодержателем.

Відповідно до частини першої статті 37 Закону України «Про іпотеку» від 05.06.2003 № 898 іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Як вже встановлено судом, АТ «УКРСОЦБАНК» для проведення державної реєстрації прав надані наступні документи: іпотечний договір від 25.06.2007 № 2801; договір про внесення змін та доповнень до іпотечного договору від 15.04.2008 № 3811; копія повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов'язанням від 07.09.2017 № 958/3-42; копії зворотних повідомлень про вручення поштового відправлення.

Пунктом 2.4.4 іпотечного договору від 25.06.2007 № 2801 передбачено, що у разі невиконання іпотекодавцем хоча б одного із своїх обов'язків, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а у разі його невиконання - задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. У пункті 4.5.3 вказаного договору зазначено, що іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки, зокрема шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань в порядку, встановленому статті 37 Закону України «Про іпотеку». Дані пункти іпотечного договору і є застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки (а.с.46-48).

При цьому державний реєстратор не зобов'язаний перевіряти, чи дотримано іпотекодавцем умови договору іпотеки щодо реєстрації у переданому в іпотеку приміщенні інших осіб. Такий обов'язок відсутній як у Законі України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень», так і у Порядку № 1127.

Представник позивача як на обґрунтування своїх вимог посилається на порушення відповідачем вимог пункту 1 Закону України «Про мораторій про стягнення майна громадян Україні, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Суд відхиляє вказані доводи позивача, з огляду на таке.

Так, положеннями пункту 1 Закону України «Про мораторій про стягнення майна громадян Україні, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (далі-Закон № 1304) передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника / майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Аналізуючи вказану норму, слід зазначити, що законодавець дійсно визначив, що не може без згоди власника відчужене нерухоме майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", але суд звертає увагу, що вказане відбувається у разі примусового стягнення, яке в силу вимог Закону України «Про виконавче провадження», проводиться на підставі виконавчих документів при відкритті виконавчого провадження.

Положеннями статті 72 та частини першої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Разом з тим, докази, які б підтверджували, що на час прийняття спірного рішення відкрито виконавче провадження, де предметом стягнення є нерухоме майно, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, представником позивача суду не надано.

Крім того, згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 27.05.2015, «…оскільки Закон № 1304 не зупиняє дію решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, то й не може бути мотивом для відмови, а є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію його положень на період чинності цього Закону.

Реєстрація права власності на нерухоме майно в даному випадку відбулася за наявності застереження у договорі іпотеки від 25.06.2007 № 2801, що презюмує згоду іпотекодавця.

Правова позиція, згідно якої вимоги вказаного Закону розповсюджуються на примусову реалізацію майна, а стягнення на предмет іпотеки було звернуто у позасудовому порядку у відповідності до умов іпотечного застереження, добровільно погодженого сторонами при укладенні іпотечного договору, викладена також у постанові Верховного Суду від 12.07.2018 р. №372/977/16-ц.

Таким чином, посилання позивача на необхідність застосування в даному випадку обмежень Закону №1304-VII не може бути визнане обґрунтованим.

У свою чергу суд зазначає, що частиною першою статті 24 Закону № 1952 визначено вичерпний перелік підстав відмови в державній реєстрації прав, зокрема у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разi, якщо: 1) заявлене речове право, обтяження не підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону; 2) заява про державну реєстрацію прав подана неналежною особою; 3) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом; 4) подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження; 5) наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; 6) наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно; 7) заяву про державну реєстрацію обтяжень щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем; 8) після завершення строку, встановленого частиною третьою статті 23 цього Закону, не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав; 9) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію; 10) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка згідно із законодавством не має повноважень подавати заяви в електронній формі; 11) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене речове право, обтяження вже зареєстровано у Державному реєстрі прав; 12) заявника, який звернувся із заявою про державну реєстрацію прав, що матиме наслідком відчуження майна, внесено до Єдиного реєстру боржників.

За наявностi пiдстав для вiдмови в державнiй реєстрації прав державний реєстратор приймає рiшення про вiдмову в державнiй реестрації прав (частина 2 статті 24 Закону № 1952).

Однак представником позивача не наведено жодної підстави для відмови в державній реєстрації прав.

Щодо наявності судового рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 30.03.2016 у справі 750/11548/15-ц, згідно якого присуджено до стягнення з позивача на користь АТ «УКРСОЦБАНК» суми заборгованості за кредитним договором № 958/3-42 від 25.06.2007, суд зазначає наступне.

Згідно змісту вказаного судового рішення відповідний позов подано у зв'язку з використанням кредитором свого права стягнення заборгованості у зв'язку з укладенням кредитного договору № 958/3-42 від 25.06.2007 як спосіб забезпечення виконання даного договору.

Використання права на стягнення заборгованості з боржника не позбавляє кредитора права звернути стягнення на предмет іпотеки як способу забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором.

Докази щодо виконання вказаного судового рішення як станом на час вчинення оскаржуваного рішення, так і на час розгляду даної адміністративної справи, відсутні.

За таких обставин, твердження про подвійне стягнення заборгованості з позивача не можна визнати обґрунтованим, оскільки фактично кредиторські вимоги задоволено лише один раз - шляхом реєстрації права власності не передане в іпотеку нерухоме майно за АТ«УКРСОЦБАНК».

Вказана обставина може бути підставою для звернення позивача до органу виконавчої служби щодо вирішення питання про закінчення виконавчого провадження з виконання рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 30.03.2016 у справі 750/11548/15-ц.

Згідно з частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З врахуванням викладеного, у суду відсутні підстави для висновку про порушення відповідачем вказаних принципів під час прийняття оскаржуваного рішення, тому в задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати стягненню з відповідача не підлягають.

Керуючись статтями 227, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Повний текст рішення складено 18 лютого 2019 року.

Позивач: ОСОБА_4 (АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1).

Відповідач: Державний реєстратор речових прав на нерухоме майно відділу державної реєстрації Чернігівської районної державної адміністрації Ананко Костянтин Вікторович (вул. Шевченка, буд. 48, м. Чернігів, 14027).

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Орган опіки та піклування Деснянської районної у місті Чернігові ради (проспект Перемоги, буд. 141, м. Чернігів, 14038, )

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Акціонерне товариство «УКРСОЦБАНК» (вул. Ковпака, буд. 29, м. Київ, 03150, ).

Суддя І.І. Соломко