Справа № 804/2240/18
Суддя: Чумак С.Ю.
Дата ухвалення: 2019-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

05 лютого 2019 року м. Дніпросправа № 804/2240/18

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів:

судді - доповідач Чумака С.Ю.,

суддів: Чабаненко С.В., Юрко І.В.,

секретар судового засідання Сколишев О.О.

за участі представника відповідача Армашової І.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 2 травня 2018 року у справі № 804/2240/18 (суддя І інстанції - Тулянцева І.В.) за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області про зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправною відмову відповідача у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, викладену у листі № Д-7589/0-6322/6-17 від 11.09.2017 року;

- зобов'язати відповідача повторно розглянути заяву позивача від 16.06.2017 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, прийнявши відповідне рішення.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 2 травня 2018 року адміністративний позов задоволений.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати та прийняти постанову, якою позов залишити без розгляду.

В апеляційній скарзі вказує про пропуск позивачем встановленого ч. 2 ст. 122 КАС України шестимісячного строку звернення до суду з адміністративним позовом. Зазначає, що позивач звертався до ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення фермерського господарства площею 5,10 га 19.06.2017 року, а не 16.06.2017 року і з іншими графічними матеріалами. В обгрунтування своєї відмови посилається на те, що земельна ділянка, на яку претендував позивач не увійшла до Переліку земельних ділянок, сформованому відповідно до Постанови КМУ № 413 від 07.06.2017 року. При цьому вказує, що зазначеною постановою КМУ фактично встановлено механізм реалізації ст. 118 земельного кодексу України, яким і керується відповідач, враховуючи його повноваження щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності. Посилається на те, що Стратегія удосконалення управління у сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними, затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 7 червня 2017 року № 413, є підзаконним нормативним актом, а тому відмова відповідача у задоволенні клопотання є вмотивованим рішенням.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

19.06.2017 року позивач звернувся до відповідача з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, для ведення фермерського господарства, за рахунок земель сільськогосподарського призначення за межами населеного пункту, яка знаходиться на території Жданівської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області. (а.с. 66)

До заяви додано копії паспорту та ідентифікаційного коду заявника; графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки; лист щодо розміру земельної ділянки на території Жданівської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області від 16.06.2017 року; виписку з трудової книжки; витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб.

Листом від 11.09.2017 року за № Д-7589/0-6322/6-17 відмовлено у наданні дозволу позивачу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та повідомлено, що місце розташування об'єкта не відповідає вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.

Також, зазначено, що відповідно до вимог Системи організації процесу виконання Стратегії удосконалення механізму управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 07.06.2017 року № 413, Держгеокадастр та його територіальні органи під час передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у власність в межах норм безоплатної приватизації повинні:

- формувати та оприлюднювати перелік земельних ділянок та визначати площу земельних ділянок, яка передається в межах норм безоплатної приватизації на території відповідної області, в залежності від площі земельних ділянок, право оренди на яку було продано на території відповідної області у кварталі, що передував поточному кварталу;

- надавати дозволи на розроблення документації із землеустрою та передавати земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності у приватну власність в межах норм безоплатної приватизації відповідно до зазначених переліків, насамперед учасникам антитерористичної операції;

- враховувати позицію відповідної сільської та селищної ради під час надання (передачі) земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у власність громадян. (а.с. 16-17)

Не погоджуючись із вказаним рішенням відповідача, позивач звернувся до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку про неправомірність відмови відповідача у наданні позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, оскільки причини такої відмови не передбачені статтею 118 Земельного кодексу України та безпідставності посилання відповідача на постанову Кабінету Міністрів України від 07.06.2017 року № 413.

НОРМИ ПРАВА, ЯКІ РЕГУЛЮЮТЬ СПІРНІ ПРАВОВІДНОСИНИ, ТА ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ СУДОМ

Згідно ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Так, щодо доводів апеляційної скарги про пропуск позивачем встановленого ч. 2 ст. 122 КАС України шестимісячного строку звернення до суду з адміністративним позовом, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до ч.1 та ч. 3 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

З матеріалів справи вбачається, що позовна заява ОСОБА_2 датована 20.03.2018 року, зареєстрована судом першої інстанції 21.03.2018 року.

Підставою звернення позивача до суду стала відмова відповідача у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою від 11.09.2017 року, яка була відправлена на його поштову адресу.

Таким чином, позивачу про порушення його прав стало відомо після отримання ним такої відмови (після 11.09.2017 року), тому перебіг шестимісячного строку розпочався саме з цієї дати.

Відповідно до частини 1 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з частиною першою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 79 КАС України визначено, що учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Доказів підтвердження дати отримання ОСОБА_2 оскарженої ним відмови ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою від 11.09.2017 року відповідачем, як до апеляційної скарги, так і у судовому засіданні при розгляді такої апеляційної скарги, не надано.

У судовому засіданні представник апелянта на питання суду пояснила, що не може надати докази отримання позивачем листа від 11 вересня 2017 року.

Враховуючи те, що від моменту відправлення поштового відправлення (відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою від 11.09.2017 року) до отримання її одержувачем (ОСОБА_2.) пройшов певний проміжок часу, а також відсутність доказів підтвердження дати такого отримання позивачем, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про безпідставність посилань апелянта про пропуск позивачем встановленого шестимісячного строку звернення до суду з даним адміністративним позовом.

Щодо вимог позову та вирішення спору по суті колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. «б» ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

При цьому, з огляду на зміст пп. «в» ч. 3 ст. 116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання. (ч. 4 ст. 116 ЗК України)

Згідно з пунктом а частини першої статті 121 Земельного кодексу України, громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства - в розмірі земельної частки (паю), визначеної для членів сільськогосподарських підприємств, розташованих на території сільської, селищної, міської ради, де знаходиться фермерське господарство. Якщо на території сільської, селищної, міської ради розташовано декілька сільськогосподарських підприємств, розмір земельної частки (паю) визначається як середній по цих підприємствах. У разі відсутності сільськогосподарських підприємств на території відповідної ради розмір земельної частки (паю) визначається як середній по району.

Згідно листа ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 16.06.2017 року за № 55/138-17 середній розмір земельної ділянки (одного повного) паю по колишньому КДСП «Нива» на території Жданівської сільської ради становить 5,06 ум.кад.га; середній розмір земельної ділянки (одного повного) паю по колишньому КДСП «Колос» на території Жданівської сільської ради становить 6,30 ум.кад.га; середній розмір земельної ділянки (одного повного) паю по колишньому КДСП «Степовий» на території Жданівської сільської ради становить 6,83 ум.кад.га; середній розмір земельної ділянки (одного повного) паю по колишньому КДСП СК «Магдалинівський» на території Жданівської сільської ради становить 7,33 ум.кад.га. (а.с. 12)

Враховуючи наведені положення, судова колегія вважає, що позивач має право звернутись із заявою (клопотанням) про отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 5,10 га у власність для ведення фермерського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення за межами населеного пункту, за умови, якщо такого права він не використав раніше.

Доказів використання позивачем такого права раніше відповідачем не подавалось.

Враховуючи норми Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затверджене Постановою Кабінету Міністрів України від 14 січня 2015 року № 15 та Положення про Головне управління Держгеокадастру в області, затверджене Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 29 вересня 2016 року №333, органом, уповноваженим державою здійснювати функції щодо надання громадянам дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення фермерського господарства виступає Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області.

Згідно з ч. 6, 7 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, зокрема для ведення фермерського господарства у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Таким чином, ч. 7 ст. 118 ЗК України визначає вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення фермерського господарства і відповідачем у листі-відмові не наведено жодної з цих підстав. При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб'єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 Земельного кодексу України.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27 лютого 2018 року в справі № 545/808/17.

Стосовно посилання скаржника на Стратегію удосконалення механізму управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними, затверджену постановою Кабінету Міністрів України від 7 червня 2017 року №413 (далі - Стратегія), то в даному документі передбачено, що Держгеокадастр та його територіальні органи під час передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у власність в межах норм безоплатної приватизації повинні: формувати перелік земельних ділянок та визначати площу земельних ділянок, яка передається в межах норм безоплатної приватизації на території відповідної області; щокварталу за 10 днів до закінчення поточного кварталу оприлюднювати перелік земельних ділянок, які пропонується передавати у наступному кварталі (розрахованих за зазначеною формулою), на офіційних веб-сайтах територіальних органів Держгеокадастру за місцем розташування земельних ділянок; надавати дозволи на розроблення документації із землеустрою та передавати земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності у приватну власність в межах норм безоплатної приватизації відповідно до зазначених переліків, насамперед учасникам антитерористичної операції; враховувати позицію відповідної сільської та селищної ради під час надання (передачі) земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у власність громадян. Для реалізації Стратегії передбачено розроблення проектів нормативно-правових актів.

Разом з тим, у зв'язку із затвердженням даної Стратегії зміни до Земельного кодексу України не вносились, перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою не змінювався.

Отже, враховуючи, що порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування, зокрема, порядок одержання дозволу на розроблення проекту землеустрою, врегульовано безпосередньо Земельним кодексом України, посилання відповідача на постанову Кабінету Міністрів України від 7 червня 2017 року № 413, як на підставу для відмови позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, є неправомірним.

Отже, викладена у листі відповідача від 11 вересня 2017 року № М-7589/0-6322/6-17 відмова у задоволенні заяви позивача про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, не містить визначених у частині 7 статті 118 Земельного кодексу України підстав для такої відмови, а тому не може бути визнана судом правомірною, як зазначив і суд першої інстанції.

Крім того, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 березня 2018 року, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 12 липня 2018 року, визнано незаконним і нечинним положення абзацу 6 розділу «Система організації процесу виконання Стратегії» Стратегії удосконалення управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 7 червня 2017 року № 413 «Деякі питання удосконалення управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними», в частині: - «надавати дозволи на розроблення документації із землеустрою та передавати земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності у приватну власність в межах норм безоплатної приватизації відповідно до зазначених переліків, крім надання земельних ділянок особам, на яких поширюється дія пунктів 19 і 20 частини першої статті 6, пунктів 11-14 частини другої статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (учасникам антитерористичної операції)».

Таким чином, на час розгляду справи апеляційним судом Стратегію в частині, на яку посилався у відмові відповідач, взагалі скасовано в судовому порядку.

ВИСНОВОК АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

З огляду на вказане колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що належним способом захисту прав та інтересів позивача у цій справі буде зобов'язання відповідача повторно розглянути заяву (клопотання) про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою від 19.06.2017 року з урахуванням висновків суду про неможливість відмови позивачу з посиланням на Стратегію та необхідністю розгляду заяви по суті відповідно до приписів статті 118 Земельного кодексу України.

Разом з тим, при постановленні судового рішення, суд першої інстанції в абзаці 3 резолютивної частини рішення виклав позовні вимоги щодо дати заяви в тій редакції, в якій їх зазначив позивач, а саме « 16.06.2017 року», не перевіривши, яка саме дата зазначена на клопотанні (заяві) позивача про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, поданому відповідачу.

Порівнянням же клопотання позивача, яке є додатком до позову (а.с. 10), і копією клопотання, яку надав до апеляційної скарги відповідач (а.с. 66), встановлено, що вони є повністю ідентичними за змістом і відрізняються лише датою підпису. Оскільки на копії клопотання від 19 червня 2017 року, наданій апелянтом, є вхідний номер ГУ Держгеокадастру в Дніпропетровській області від 29.06.2017 № 7589/0/5, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції помилково зобов'язано відповідача повторно розглянути заяву від 16.06.2017, оскільки в дійсності ця заява датована 19.06.2017.

Доводи апелянта, що до позову надані інші графічні матеріали, ніж до заяви від 19 червня 2017 року, правового значення для вирішення спору не мають, оскільки відповідач повинен повторно розглянути заяву позивача від 19 червня 2017 року саме з тими матеріалами, які надавались до заяви, поданої до нього.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно з ч. 4 ст. 317 КАС України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

За таких обставин, апеляційну скаргу слід задовольнити частково, резолютивну частину постанови суду першої інстанції змінити в частині дати заяви (клопотання), яке відповідач повинен повторно розглянути.

Повне судове рішення складене 12 лютого 2019 року.

На підставі викладеного, керуючись статтями 242, 243, 308, 310, 315, 316, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 2 травня 2018 року у справі № 804/2240/18 змінити.

В абзаці 3 резолютивної частини рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 2 травня 2018 року у справі № 804/2240/18 слова та цифри "16.06.2017 року" замінити словами та цифрами "19 червня 2017 року".

В іншій частині рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 2 травня 2018 року у справі № 804/2240/18 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя - доповідач С.Ю. Чумак

суддя С.В. Чабаненко

суддя І.В. Юрко