Справа № 466/5409/18
Суддя: Багрій Василь Миколайович
Дата ухвалення: 2019-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2019 рокуЛьвів№ 857/2688/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Багрія В. М.,

суддів Курильця А. Р., Старунського Д. М.,

з участю секретаря судового засідання Болюк Н.В.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 18 вересня 2018 року (рішення ухвалено у м. Львові судом у складі головуючого судді Баєвої О. І.) у справі № 466/5409/18 за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про скасування рішення та зобовязання до вчинення дій,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про скасування рішення та зобовязання до вчинення дій.

Позивач просив: визнати протиправним та скасувати розпорядження № 151016 від 16.11.2017, винесене Старосамбірським обєднаним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області про виплату з 01.10.2017, призначеної йому на виконання рішення суду пенсії в розмірі, обчисленому відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»;

зобовязати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (яке є правонаступником реорганізованого Старосамбірського ОУПФ України) здійснити перерахунок та поновити виплату ОСОБА_3 щомісячної пенсії за вислугу років відповідно до постанови Шевченківського районного суду м. Львова від 04.11.2016, з 01.10.2017 і надалі, а саме: відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру», виходячи із розрахунку 90 % від суми щомісячного заробітку, обчисленого за останні 24 календарних місяці роботи, без обмеження граничного розміру.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 18 вересня 2018 року позивачу у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції оскаржив позивач, подавши на нього апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, прийнятим з порушенням норм матеріального і процесуального права в результаті неповного зясування обставин, що мають значення для справи. В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що розпорядження № 151016 від 16.11.2017 про виплату з 01.10.2017, призначеної йому на виконання рішення суду пенсії в розмірі, обчисленому відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» є протиправним, оскільки прийняте з порушенням вимог статей 8, 19, 22, 46, 48, 58, 92 Конституції України. Вважає, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 03.10.2017 поновлено виплату пенсії у розмірі, обчисленому відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове пенсійне страхування» лише тим особам, що працюють на прокурорських посадах, яким до 01.10.2017, відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 пенсія не виплачувалась. Зазначає, що припинення виплати пенсії за вислугу років і переведення на пенсію відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове пенсійне страхування» може здійснюватись лише за бажанням особи.

Апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області надіслало до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Вислухавши суддю-доповідача, представника апелянта, який апеляційну скаргу підтримав, представника відповідача, яка просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, дослідивши обставини справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки позивач працює на посаді та на умовах, передбачених законом України «Про прокуратуру», пенсія йому призначена після набрання чинності Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011, тому у період роботи на посадах та на умовах, передбачених законом України «Про прокуратуру», пенсія ОСОБА_3 повинна виплачуватись у розмірі, обчисленому відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції та, надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, враховує таке.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області.

Постановою Шевченківського районного суду м. Львова від 08.09.2016 у справі № 466/7364/16-а зобов'язано управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Львова провести обчислення ОСОБА_3 пенсії за вислугу років, згідно ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ в редакції від 26.07.2001, з 04 травня 2016 року, виходячи із розрахунку 90 відсотків від суми місячного заробітку, обчисленого за останні 24 календарні місяці роботи, без обмежень граничного розміру пенсії.

Додатковою постановою Шевченківського районного суду м. Львова від 04.11.2016 у справі № 466/7364/16-а зобов'язано управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Львова призначити та виплатити ОСОБА_3 пенсію за вислугу років згідно з ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ в редакції від 26.07.2001, з 04 травня 2016 року, виходячи із розрахунку 90 відсотків від суми місячного заробітку, обчисленого за останні 24 календарні місяці роботи, без обмежень граничного розміру пенсії.

На виконання зазначених рішень суду розпорядженням від 09.11.2016 управлінням Пенсійного фонду в Шевченківському районі м. Львова позивачу проведено обчислення пенсії за вислугу років та розпорядженням від 21.12.2016 ОСОБА_3 призначено пенсію за вислугу років з 04.05.2016.

03.10.2017 Верховною Радою України прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсії», яким передбачено, що з 01.10.2017 пенсії, призначені після набрання чинності Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 № 3668 (крім осіб з інвалідністю І та ІІ груп, осіб з інвалідністю внаслідок війни ІІІ групи та учасників бойових дій, осіб на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») на умовах, зокрема, Закону України «Про прокуратуру» у період роботи на посадах державної служби, визначених Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 року № 889-VIIІ, а також на посадах та на умовах, передбачених законами України «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», виплачуються у розмірі, обчисленому відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Після звільнення з роботи виплата пенсії, призначена відповідно до зазначених законів, поновлюється.

16.11.2017 Старосамбірським обєднаним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області прийнято розпорядження № 151016, згідно з яким проведено перерахунок пенсії за вислугу років ОСОБА_3, відповідно до якого пенсія виплачується у розмірі обчисленому відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», а виплата пенсії за вислугу років, яка призначена відповідно до Закону України «Про прокуратуру», закривається у звязку із тим, що позивач працює на спеціальних посадах.

Позивач, вважаючи зазначене розпорядження протиправним, звернувся до суду.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789-XII, прокурори і слідчі мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення відповідної вислуги років.

Згідно із пунктом 13-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003 з 1 жовтня 2017 року пенсії, призначені після набрання чинності Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» (крім осіб з інвалідністю I та II груп, осіб з інвалідністю внаслідок війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») на умовах законів України «Про державну службу, «Про прокуратуру», «Про статус народного депутата України», «Про наукову і науково-технічну діяльність» у період роботи на посадах державної служби, визначених Законом України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VIII, а також на посадах та на умовах, передбачених законами України «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», виплачуються у розмірі, обчисленому відповідно до цього Закону.

Після звільнення з роботи виплата пенсії, призначеної відповідно до зазначених законів, поновлюється.

Виплата працюючим пенсіонерам у період роботи на інших посадах пенсій, призначених на умовах законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про статус народного депутата України», «Про наукову і науково-технічну діяльність», з 1 жовтня 2017 року поновлюється у розмірах, що були встановлені відповідними законами.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач працює на посаді та на умовах, передбачених Законом України «Про прокуратуру».

Апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції в частині того, що факт роботи на посадах та на умовах, які передбачені Законом України «Про прокуратуру» є підставою для припинення виплати пенсії за вислугу років, призначеної відповідно до Закону України «Про прокуратуру» та виплати пенсії відповідно до Закону «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Покликання апелянта на порушення його конституційних прав, у зв'язку зі зміною правого регулювання спірних правовідносин є безпідставними, оскільки вищенаведені правові норми не визнані неконституційними Конституційним Судом України, який до того ж у рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011 вказав, що одним із визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

З урахуванням такого елемента принципу верховенства права, як пропорційність (розмірність) Конституційний Суд України зазначив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними, а оскільки держава зобов'язана регулювати економічні процеси, встановлювати й застосовувати справедливі та ефективні форми перерозподілу суспільного доходу з метою забезпечення добробуту всіх громадян, то механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження справедливого балансу між інтересами окремих осіб і інтересами всього суспільства. При цьому зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Принцип збалансованості інтересів людини з інтересами суспільства сформульовано й у практиці Європейського суду з прав людини. Так, у рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Сорінг проти Сполученого Королівства» Суд зазначив, що Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод спрямована на пошук справедливого співвідношення між потребами, пов'язаними з інтересами суспільства в цілому, і вимогами захисту основних прав людини. У рішенні від 17 жовтня 1986 року у справі «Ріс проти Сполученого Королівства» Суд зазначив, що, з'ясовуючи, чи існує позитивне зобов'язання стосовно людини, «належить врахувати справедливий баланс, який має бути встановлений між інтересами всього суспільства й інтересами окремої людини».

У рішенні Європейського суду з прав людини від 05 вересня 2017 року у справі «Fabian проти Угорщини» Суд у складі ОСОБА_4 зазначив, що у вирішенні «справи стосовно зменшення, зупинення чи припинення соціальної пенсії» мають значення: ступінь втрати пільг; чи був елемент вибору; та ступінь втрати засобів для існування. Оскільки виплата пенсії заявника була призупинена лише в період, коли він був переведений на роботу та він мав можливість вибрати між продовженням державної зайнятості та отриманням його пенсії, Європейський суд з прав людини дійшов висновку, що «справедливий баланс між вимогами загального державного інтересу та правами заявника був дотриманий».

При обчисленні пенсії ОСОБА_3 згідно розпорядження від 16.11.2017 року не було порушено вимоги статті 14 Конституції України та статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України щодо обовязковості судових рішень, оскільки постанова Шевченківського районного суду м. Львова від 08.09.2016 року у справі № 466/7364/16-а та додаткова постанова Шевченківського районного суду м. Львова від 04.11.2016 у справі № 466/7364/16-а виконані в межах покладених зобов'язань.

Таким чином, колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновком суду першої інстанції стосовно того, що відповідач Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області у спірних правовідносинах діяв у межах своїх повноважень, на підставі та у спосіб, що передбачені чинним законодавством України у сфері гарантій пенсійного забезпечення працівників прокуратури.

Покликання скаржника на те, що на нього не поширюється положення закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» в частині встановлення обмеження щодо отримання пенсії у період служби в органах прокуратури є безпідставними, оскільки спростовуються встановленим фактом роботи позивача на посаді та на умовах, передбачених Законом України «Про прокуратуру».

Твердження апелянта про те, що припинення виплати пенсії за вислугу років і переведення на пенсію відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове пенсійне страхування» може здійснюватись лише за бажанням особи не може братись судом до уваги, оскільки таке положення стосується осіб, які не працюють на посаді та на умовах, передбачених Законом України «Про прокуратуру».

Виходячи із системного аналізу норм права, що регулюють спірні правовідносини, апеляційний суд приходить до висновку про законність розпорядження № 151016 від 16.11.2017, винесеного Старосамбірським обєднаним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області, про виплату з 01.10.2017 призначеної ОСОБА_3 на виконання рішення суду пенсії в розмірі, обчисленому відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», оскільки позивач працює на посаді та на умовах, передбачених законом України «Про прокуратуру», пенсія йому призначена після набрання чинності Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011.

Аналогічна правова позиція при вирішенні подібних спорів викладена в постанові Верховного Суду від 12 квітня 2018 року у справі № 520/16048/16-а.

Статтею 316 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому підстави для його скасування чи зміни відсутні.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ч. 3 ст. 243, ст. 308, ст. 310, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 322, ст. 325 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 18 вересня 2018 року у справі № 466/5409/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя ОСОБА_5
судді ОСОБА_6
ОСОБА_7
Повний текст постанови виготовлений 15.02.2019.