Справа № 814/921/18
Суддя: Шеметенко Л.П.
Дата ухвалення: 2019-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 лютого 2019 р.м.ОдесаСправа № 814/921/18

Категорія: 10.1 Головуючий в І інстанції: Гордієнко Т.О.

Дата та місце ухвалення рішення: 18.07.2018 р. м. Миколаїв

П'ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідач - Шеметенко Л.П.

судді - Стас Л.В.

судді - Турецької І.О.

за участю: секретаря - Коваль Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 18 липня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Головного управління ДФС у Миколаївській області про скасування вимоги від 08.02.2018 року № Ф 411-25,-

В С Т А Н О В И В:

В квітні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Миколаївській області про скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску від 08.02.2018 року № Ф 411-25.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 посилався на незаконність оскаржуваної вимоги з огляду на її видання особою, а саме - Головним управлінням ДФС у Миколаївській області, яке не має право визначити суми податкових та грошових зобов'язань, застосовувати штрафні (фінансові) санкції.

Позивач зазначав про те, що відповідно до Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування вимога про сплату боргу формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з карток особових рахунків платників за формою згідно з додатком 5 до цієї Інструкції. Позивач вважає, що Головне управління ДФС у Миколаївській області не має повноважень на проведення будь-яких документальних перевірок та складання актів за результатами їх проведення з огляду на відсутність чинного Положення про цю особу. Також позивач зазначив, що за період до 31.01.2018 року ним ніякої звітності до Головного управління ДФС у Миколаївській області не подавалось.

Крім того, позивач посилався на те, що Положення про Первомайську ОДПІ ГУ ДФС України у Миколаївській області, Положення про Южноукраїнську ОДПІ ГУ ДФС у Миколаївській області, Положення про Головне управління ДФС у Миколаївській області є нормативно-правовими актами, оскільки містять правові норми, які зачіпають соціально-економічні, особисті та інші права, свободи й законні інтереси громадян та є обов'язковими для громадян, а тому такі акти підлягають обов'язковій реєстрації органами Міністерства юстиції України. В даному випадку відсутня реєстрація таких актів в Міністерстві юстиції України, також вказані акти не опубліковані у встановленому законом порядку.

З огляду на зазначене позивач вважає, що наказ Міністерства юстиції України № 202 від 27.03.2017 року про Положення про Головне управління ДФС у Миколаївській області є нечинним відповідно до п. 3 Указу Президента України від 03.10.1992 року № 493/92, а тому вимога про сплату недоїмки видана неуповноваженою особою, а тому підлягає скасуванню.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 18 липня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилався на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні оскаржуваного рішення.

В обґрунтуванні апеляційної скарги ОСОБА_2 вказував на те, що згідно Інструкції № 449 якщо протягом наступного базового звітного періоду сума боргу (недоїмки) платника зросла, то після проходження відповідної процедури узгодження та оскарження вимога про сплату боргу (недоїмки) подається до органу державної виконавчої служби або до органу Казначейства тільки на суму зростання боргу (недоїмки). Апелянт вважає, що заборгованість за період, який передував 31.07.2017 року не могла бути включена до вимоги № Ф411-25 від 09.08.2017 року, оскільки вимога про сплату боргу (недоїмки) подається тільки на суму зростання такого боргу (недоїмки). Крім того, апелянт посилався на те, що відповідачем не надано доказів того, що позивач має статус платника єдиного внеску і знаходиться на обліку у Головному управлінні ДФС у Миколаївській області.

З огляду на зазначене, в апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 18 липня 2018 року та прийняття нового рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст.229 КАС України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження) фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач зареєстрований в якості фізичної особи-підприємця 16.10.1998 року, взятий на облік в Первомайському відділенні Южноукраїнської ОДПІ ГУ ДФС у Миколаївській області та знаходиться на спрощеній системі оподаткування з 10.02.2012 року (І група).

04.04.2002 року позивач взятий на облік як платник єдиного внеску за реєстраційним номером НОМЕР_2, що підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Відповідач посилався на те, що Прикінцевими положеннями Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з проведенням адміністративної реформи» № 406-VІІ встановлено, що процедури адміністрування, які здійснюють органи доходів і зборів, встановлені цим Законом, поширюються на періоди до набрання чинності цим Законом.

Заходи адміністрування органами доходів і зборів здійснюються не раніше дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України у зв'язку з проведенням адміністративної реформи".

Пенсійний фонд України протягом десяти днів з дня набрання чинності цим Законом передає центральному органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, реєстр страхувальників станом на дату набрання чинності цим Законом.

Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, формує новий реєстр страхувальників на підставі даних, отриманих із Пенсійного фонду України, відомостей, отриманих із Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, а також інформаційного фонду єдиного банку даних про платників податків - юридичних осіб та Державного реєстру фізичних осіб - платників податків.

На виконання положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з проведенням адміністративної реформи» № 406-VІІ Управлінням Пенсійного фонду передано справу страхувальника ОСОБА_2 до органів доходів і зборів, в якій переплата зі сплати єдиного внеску станом на 31.12.2014 року становила 2366,17 грн.

Згідно інформаційної системи органу доходів і зборів за ОСОБА_2 рахується заборгованість зі сплати єдиного внеску, яка станом на 31.01.2018 року склала 12 217,30 грн.

Зазначене підтверджується наданою відповідачем на вимогу суду карткою платника єдиного внеску.

У зв'язку з вказаним, 08.02.2018 року Головним управлінням ДФС у Миколаївській області прийнято вимогу № Ф 411-25 про сплату недоїмки з єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у сумі 12217,30 грн.

Не погоджуючись з вказаною вимогою, позивач оскаржив її до суду першої інстанції.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 1 Закону України № 2464-VI від 08.07.2010 року «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 2464) єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України № 2464 платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Статтею 6 Закону № 2464 платник єдиного внеску зобов'язаний, зокрема, своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 7 Закону України № 2464 єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Частиною 8 статті 9 Закону № 2464 визначено, що платники єдиного внеску, зазначені у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 10 лютого наступного року, крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, які сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Слід зазначити, що процедура нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (страхувальниками, визначеними Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів органами доходів і зборів визначається Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженою наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 року № 449 (далі - Інструкція № 449).

Згідно п.п. 1, 2 розділу VI Інструкції № 449 до платників, які не виконали визначені Законом обов'язки щодо нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, застосовуються заходи впливу та стягнення.

У разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції у порядку і розмірах, визначених розділом VІІ цієї Інструкції.

Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені Законом, обчислена органами доходів і зборів у випадках, передбачених Законом, є недоїмкою.

Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Відповідно до п. 3 розділу VI Інструкції № 449 органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), зокрема, якщо платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску.

При цьому, вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів платника на суму боргу, що перевищує 10 гривень.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи) (п. 4 розділу VI Інструкції № 449).

В даному випадку позивач є фізичною особою-підприємцем, який перебуває на спрощеній системі оподаткування, що підтверджується, податковою декларацією платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця, витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, та відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України № 2464 повинен сплачувати єдиний внесок у розмірах, строки та порядку, визначеному цим Законом.

Згідно даних інтегрованої картки платника єдиного внеску за ОСОБА_2 станом на 31.01.2018 року рахується заборгованість зі сплати єдиного внеску у сумі 12 217,30 грн.

У зв'язку з наявною заборгованістю, Головним управлінням ДФС у Миколаївській області 08.02.2018 року було сформовано вимогу № Ф 411-25 про сплату недоїмки з єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на вказану суму (12217,30 грн.), що відповідає вимогам Закону України № 2464.

Колегія суддів вважає безпідставними та необґрунтованими посилання позивача на те, що вимога про сплату недоїмки прийнята неуповноваженою особою.

Так, з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу щодо покращення інвестиційного клімату в Україні", тобто з 01.01.2017 року, функції з адміністрування податків, зборів, платежів, в тому числі, єдиного внеску, покладено на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику та його територіальні органи, одним з яких і є Головне управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області, тоді як держані податкові інспекції здійснюють лише сервісне обслуговування платників податків та не мають право складати вимоги про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску.

З огляду на зазначене, вимога про сплату боргу (недоїмки) від 08.02.2018 року № Ф 411-25 прийнята Головним управлінням ДФС у Миколаївській області відповідно до передбачених Податковим кодексом України повноважень.

В свою чергу, згідно Положення про Державну фіскальну службу України, затвердженого постановою КМУ від 21 травня 2014 року № 236, Державна фіскальна служба здійснює повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи. ДФС та її територіальні органи є органами доходів і зборів.

Судом першої інстанції вірно зазначено, що предметом доказування в даній справі є правомірність вимоги від № Ф 411-25 від 08.02.2018 року, при цьому, питання правомірності реєстрації відповідача - Головного управління ДФС у Миколаївській області - як органу державної влади не є предметом розгляду даної справи.

Крім того, слід зазначити, що згідно Порядку ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 07.04.2016 року № 422, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20 травня 2016 року за № 751/28881 (далі - Порядок № 422) з метою обліку нарахованих і сплачених сум податків, зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску органами ДФС відкриваються ІКП за кожним платником та кожним видом платежу, які повинні сплачуватися такими платниками.

ІКП містить інформацію про облікові операції та облікові показники, які характеризують стан розрахунків платника податків з бюджетами та цільовими фондами за відповідним видом платежу.

Інтегрована картка платника (далі - ІКП) - форма оперативного обліку податків, зборів, митних платежів до бюджетів та єдиного внеску, що ведеться за кожним видом платежу та включає перелік показників підсистем інформаційної системи органів ДФС, які характеризують стан розрахунків платника з бюджетами та цільовими фондами.

Для організації оперативного обліку кожній ІКП присвоюється код, який її ідентифікує в інформаційній системі оперативного обліку органів ДФС та не може бути присвоєний іншій ІКП.

Постійними реквізитами ІКП є: податковий номер або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які мають відмітку в паспорті про право здійснювати будь-які платежі за серією та номером паспорта); код виду бюджету; код класифікації доходів бюджету/технологічний код класифікації єдиного внеску; дата відкриття ІКП; дата закриття ІКП; код області (Автономна Республіка Крим, область, міста Київ та Севастополь), району та органу ДФС, в якому відкрита ІКП.

Позивач перебуває на обліку в Южноукраїнській ОДПІ ГУ ДФС у Миколаївській області, у зв'язку з чим податковим органом заведена на позивача, як на платника єдиного внеску, інтегрована картка платника з цього платежу.

Крім того, факт взяття позивача на облік як платника єдиного внеску 04.04.2002 року підтверджується інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

З огляду на зазначене, безпідставними є твердження позивача про недоведення відповідачем факту обліку його як платника єдиного внеску.

Також необґрунтованими, на думку суду апеляційної інстанції, є доводи апелянта про те, що заборгованість за період, що передує 31.07.2017 року не могла бути включена до вимоги №Ф411-25 від 08.02.2018 року, оскільки вимога про сплату боргу (недоїмки) подається тільки на суму зростання боргу (недоїмки).

Так, згідно Інструкції № 449 вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів платника на суму боргу, що перевищує 10 гривень.

Вимога про сплату боргу (недоїмки), окрім загальних реквізитів, повинна містити відомості про розмір боргу, у тому числі суми недоїмки, штрафів та пені, обов'язок погасити борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк.

Згідно п. 7 розділу VI Інструкції № 449 якщо протягом наступного базового звітного періоду сума боргу (недоїмки) платника зросла, то після проходження відповідної процедури узгодження та оскарження вимога про сплату боргу (недоїмки) подається до органу державної виконавчої служби або до органу Казначейства тільки на суму зростання боргу (недоїмки).

Таким чином, вказані положення чинного законодавства передбачають, що у вимозі про сплату недоїмки податковий орган зазначає суму боргу. При цьому, Інструкцією № 449 регламентовано, що вимога про сплату боргу (недоїмки) на суму зростання боргу (недоїмки) подається саме до органу державної виконавчої служби або до органу Казначейства. Зазначені положення не обмежують можливість податкового органу зазначати у вимозі загальну суму боргу.

Слід зазначити, що у своїх поясненнях відповідач зазначив, що на виконанні державного виконавця інші вимоги під номером № Ф411-25 не перебувають.

З огляду на все вище зазначене, колегія суддів вважає, що вимога про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску від 08.02.2018 року № Ф 411-25 прийнята у відповідності до вимог чинного законодавства, є правомірною та скасуванню не підлягає.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що при розгляді справи судом першої інстанції правильно встановлено обставини у справі, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а наведені в апеляційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість судового рішення.

За таких обставин підстав для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат відповідно до ст.139 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Ухвалою П'ятого апеляційного адміністративного суду від 22.10.2018 року було задоволено заяву ОСОБА_2 та відстрочено сплату судового збору до ухвалення судом апеляційної інстанції рішення у справі.

Апелянт до закінчення розгляду справи оплату судового збору не здійснив, в зв'язку з чим, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для стягнення судового збору.

Згідно ч. 2 ст. 133 КАС України, якщо у строк, встановлений судом, судові витрати не будуть оплачені, позовна заява залишається без розгляду або витрати розподіляються між сторонами відповідно до судового рішення у справі, якщо сплату судових витрат розстрочено або відстрочено до ухвалення судового рішення у справі.

П.п. 2 п. 3 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що за подання до адміністративного суду апеляційної скарги на рішення суду розмір судового збору складає 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

На момент подачі адміністративного позову ставка судового збору, згідно п.п. 1 п. 3 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", за подачу фізичною особою або фізичною особою - підприємцем позову майнового характеру складала 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що в грошовому еквіваленті становило 704,80 грн.

Таким чином, розмір судового збору за подачу апеляційної скарги складає 1057,20 грн. (150 % х 704,80 грн.).

У зв'язку з несплатою апелянтом судового збору при зверненні до суду апеляційної інстанції, зазначена вище сума судового збору (1057,20 грн.) підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 139, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 18 липня 2018 року - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1) на користь Державного бюджету України, (стягувач Державна судова адміністрація, рахунок № 6001, отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106, , банк отримувача: ГУДКСУ у м. Києві, МФО: 899998) несплачений при поданні апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції судовий збір в розмірі 1057,20 грн. (одна тисяча п'ятдесят сім грн. 20 коп.).

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Судове рішення складено у повному обсязі 18.02.2019 р.

Суддя-доповідач: Л.П. Шеметенко

Суддя: Л.В. Стас

Суддя: І.О. Турецька