Справа № 804/3000/18
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2019-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

12 лютого 2019 року м. Дніпросправа № 804/3000/18

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Юрко І.В., суддів: Чабаненко С.В., Чумака С.Ю.,

секретарі судового засідання Сколишеві О.О.,

за участі позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2018 року в адміністративній справі №804/3000/18 (головуючий суддя 1-ї інстанції Сидоренко Д.В., повний текст рішення виготовлений 26.09.2018 року) за позовом ОСОБА_1 до Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, (третя особа - Східне територіальне управління Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку) про стягнення заробітної плати,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач 24.04.2018 року звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, в якому просила:

- стягнути з Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 30.11.2017 року по 20.12.2017 року в розмірі 4347,60 грн.;

- стягнути з відповідача індексацію заробітної плати за період з 06.10.2015 року по 15.03.2018 року в розмірі 6599,62 грн.;

- стягнути з відповідача компенсацію втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати за період з 06.10.2015 року по 15.03.2018 року в розмірі 24695,21 грн.;

- стягнути з відповідача різницю між її середнім заробітком за час вимушеного прогулу та заробітною платою за посадою заступника начальника Східного територіального управління Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку за період з 06.10.2015 року по 20.12.2017 року у розмірі 104710,23 грн..

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2018 року адміністративний позов задоволений частково.

Стягнуто з Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку на користь ОСОБА_1 середній заробіток за період з 30.11.2017 року по 20.12.2017 року в розмірі 4347,60 грн..

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог, позивач подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, просила скасувати оскаржуване рішення в частині відмовлених позовних вимог та ухвалити нове судове рішення про задоволення таких вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначає про неотримання спірних виплат через несвоєчасне виконання відповідачем рішення суду, яким вона поновлена на посаді та яке підлягало негайному виконанню.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив у задоволенні вимог апеляційної скарги відмовити.

Позивач в судовому засіданні апеляційної інстанції вимоги апеляційної скарги підтримала, просила їх задовольнити.

Представник відповідача та третьої особи в судовому засіданні апеляційної інстанції проти вимог апеляційної скарги заперечувала, просила залишити їх без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до частин першої та другої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та представника відповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, встановила наступне.

Наказом голови Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 02.10.2015 року №310К заступника начальника Дніпропетровського територіального управління Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку ОСОБА_1 звільнено з 05.10.2015 року на підставі п.1 ст.40 КЗпП України у звязку з ліквідацією Дніпропетровського територіального управління Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.04.2016 року у справі №804/15467/15 позов ОСОБА_1 задоволено частково, визнано протиправним та скасовано наказ відповідача №310К від 02.10.2015 року; зобовязано Національну комісію з цінних паперів та фондового ринку поновити ОСОБА_1 на роботі в Східному територіальному управлінні Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку за тією ж спеціальністю, кваліфікацією та посадою, яку вона займала в Дніпровському територіальному управлінні Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку; стягнуто з Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 06.10.2015 року по 28.04.2016 року. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено (а.с.14-17 т.1).

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 21.09.2016 року постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2016 року у справі №804/15467/15 залишено без змін (а.с.18-20 т.1).

Ухвалою ВАС України від 27.04.2017 року (провадження К/800/27095/16) задоволено частково касаційну скаргу Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку. Скасовано постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2016 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 21 вересня 2016 року в частині вирішення позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, справу в цій частині направлено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції. В решті судові рішення залишено без змін (а.с.21-23 т.1).

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31.07.2017 року у справі №804/3291/17 за результатами нового судового розгляду, стягнуто зі Східного територіального управління Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 06 жовтня 2015 року по 28 квітня 2016 року у розмірі 42026,80 грн. (а.с.32-33 т.1).

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 03.10.2017 року у справі №804/3291/17 постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31 липня 2017 року в адміністративній справі №804/3291/17 змінено. В абзаці другому резолютивної частини постанови замінено слова з «Східного територіального управління Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку» на «Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку», а також змінено розмір грошового забезпечення за час вимушеного прогулу з 42026,80 грн. на 41736,96 грн.. В іншій частині постанову залишено без змін (а.с.34-35 т.1).

Крім того, постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.03.2017 року у справі №804/6862/16 стягнуто з Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 29.04.2016 року по 20.03.2017 року у сумі 60806,43 грн., без урахування податків та зборів (а.с.26-28 т.1).

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 26.09.2017 року постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.03.2017 року залишено без змін (а.с.29-31 т.1).

Крім того, постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.11.2017 року у справі №804/7356/17 стягнуто з Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 21.03.2017 року по 29.11.2017 року у розмірі 50432,16 грн., без урахування податків та зборів (а.с.36-37 т.1).

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 30.01.2018 року у справі №804/7356/17 постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.11.2017 року залишено без змін (а.с.38-39 т.1).

Наказом Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку №693К від 15.12.2017 року скасовано наказ Голови Комісії від 02 жовтня 2015 року №310К «Про звільнення ОСОБА_1В.» (п.1) та поновлено ОСОБА_1 на роботі на посаді заступника начальника Східного територіального управління Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку з 06.10.2015 року.

Задовольняючи позовні вимоги частково, а саме - про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 30.11.2017 року по 20.12.2017 року в розмірі 4347,60 грн., суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість визначення позивачем розміру стягнення та періоду з 30.11.2017 року по 20.12.2017 року, протягом якого відповідачем не виконувалось рішення суду про поновлення на посаді позивача.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог щодо виплати індексації, компенсації втрати частини заробітної плати та різниці між середнім заробітком за час вимушеного прогулу та заробітною платою за відповідною посадою, суд першої інстанції дійшов висновку щодо відсутності підстав для здійснення зазначених виплат.

Рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 30.11.2017 року по 20.12.2017 року в розмірі 4347,60 грн. сторонами не оскаржується, а тому судом апеляційної інстанції в цій частині рішення суду першої інстанції не переглядається.

Колегія суддів погоджується з висновкам суду першої інстанції з огляду на таке.

Частиною 6 ст.95 КЗпП України передбачено, що заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку.

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України «Про індексацію грошових доходів населення» (далі по тексту - Закон №1282).

Статтею 1 Закону №1282 визначено, що індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Згідно ст.2 Закону №1282 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).

Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначено постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078 (далі по тексту - Порядок №1078)

Відповідно до п.2 Порядку №1078 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема оплата праці найманих працівників підприємств, установ, організацій у грошовому виразі, яка включає оплату праці за виконану роботу згідно з тарифними ставками (окладами) і відрядними розцінками, доплати, надбавки, премії, гарантійні та компенсаційні виплати, передбачені законодавством, а також інші компенсаційні виплати, що мають постійний характер.

Пунктом 3 Порядку №1078 визначено, що до обєктів індексації, визначених у пункті 2, не відносяться, зокрема виплати, які обчислюються із середньої заробітної плати.

Таким чином, з огляду на здійснення позивачу такої виплати, як середній заробіток за час вимушеного прогулу (що виплачується за рішенням суду та не є оплатою праці за виконану роботу), є разовою та розрахована із середньої заробітної плати, то враховуючи викладені вище положення законодавчих норм, ця виплата не підлягає індексації, про що вірно зазначено судом першої інстанції.

Щодо вимоги про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати, судом першої інстанції обґрунтовано зазначено про відсутність підстав для її виплати, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.1-2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Компенсація громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Відповідно до п.2 Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати, затвердженого постановою КМ України №1427 від 20.12.1997 року, компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати заробітної плати, нарахованої працівникові за період роботи починаючи з 1 січня 1998 року, якщо індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги (далі - споживчі ціни) за цей період зріс більш як на один відсоток.

Таким чином, аналіз викладених норм свідчить про компенсацію працівникам втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати, яка нарахована працівникові, але не виплачена.

Проте, середній заробіток за час вимушеного прогулу, нарахований та стягнутий за рішенням суду, не є заробітною платою у розумінні як Закону України «Про оплату праці» так і Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати».

Щодо позовних вимог про стягнення на користь позивача різниці між нарахованим за рішеннями судів середнім заробітком за час вимушеного прогулу та фактичною заробітною платою за посадою заступника начальника Східного територіального управління Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, суд апеляційної інстанції також погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для їх задоволення з огляду на наступне.

Згідно ст.94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.

Аналогічні положення закріплені також в ст.1 Закону України «Про оплату праці», згідно якої заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.

З аналізу наведених норм вбачається, що заробітною платою можливо вважати грошовий еквівалент, який сплачується працівнику за виконану ним роботу.

В разі встановлення обставин вимушеного прогулу працівника (звільнення без законної підстави ст.235 КЗпП України та/або затримка виконання рішення про поновлення на роботі ст.236 КЗпП України), такому працівнику виплачується не грошовий еквівалент виконаної роботи, а передбачена Кодексом законів про працю України компенсаційна виплата у вигляді середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

При цьому, КЗпП України не містить такої компенсаційної виплати, як різниця між середнім заробітком та фактичною заробітною платою іншого працівника на відповідній посаді.

В судовому засіданні апеляційної інстанції позивач як на підставу задоволення вимог про стягнення індексації, компенсації втрати частини заробітної плати та різниці між середнім заробітком за час вимушеного прогулу та фактичною заробітною платою за відповідною посадою послалась на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 21.12.2018 року у справі №804/15467/15, яким визнано протиправною бездіяльність Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку та Голови Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку по виконанню постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.04.2016 року у справі №804/15467/15 у період з 29.04.2016 року по 15.12.2017 року (а.с. 128-130 т.2).

Колегія суддів зазначає, що наявність такого рішення не впливає на отримання позивачем вказаних виплат, оскільки такі виплати (індексація, компенсація втрати частини заробітної плати та різниця між середнім заробітком за час вимушеного прогулу та фактичною заробітною платою за відповідною посадою) при поновленні на посаді та нарахуванні середнього заробітку за час вимушеного прогулу законодавством не передбачені.

Посилання апелянта на норми статей 8 та 43 Конституції України, як на норми прямої дії, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вказані норми потребують необхідності додаткової регламентації цих положень законом, якими в даному випадку є Кодекс законів про працю України, Закон України «Про індексацію грошових доходів населення», Закон України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати», якими врегульовані питання, зокрема, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, індексація грошових доходів населення, компенсація громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати.

Якщо зі змісту конституційної норми випливає (як в даному випадку) необхідність додаткової регла ментації її положень законом, суд при розгляді справи повинен застосувати тільки той закон, який грунтується на Конституції і не суперечить їй.

Зазначені вище Закони та Кодекс законів про працю України ґрунтуються на Конституції України та їй не суперечать.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення вказаних вище позовних вимог ОСОБА_1.

Згідно частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду в оскаржуваній частині відсутні.

Керуючись статтями 77, 243, 250, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2018 року в адміністративній справі №804/3000/18 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2018 року в адміністративній справі №804/3000/18 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 13 лютого 2019 року.

Головуючий - суддя І.В. Юрко

суддя С.В. Чабаненко

суддя С.Ю. Чумак