Справа № 757/31385/18-а
Суддя: Мельничук Володимир Петрович
Дата ухвалення: 2019-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач - Мельничук В.П.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.

суддів: Земляної Г.В., Лічевецького І.О.,

при секретарі: Андрієнко Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, згідно з ст. 229 КАС України, апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Інспектора 6 роти 3 батальйону Управління Патрульної поліції у м. Києві ДПП лейтенанта поліції Шевченка Олександра Миколайовича про визнання дій протиправними, скасування постанови про адміністративне правопорушення,-

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_2 звернувся до Печерського районного суду м. Києва з адміністративним позовом до Інспектора 6 роти 3 батальйону Управління Патрульної поліції у м. Києві ДПП лейтенанта поліції Шевченка Олександра Миколайовича, в якому просив визнати протиправними дії Інспектора патрульної поліції Управління патрульної поліції в м. Києві Шевченка О.М., щодо складання відносно нього протоколу серії БД № 436874 від 12.05.2018 року про адміністративне правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП; скасувати складений відносно нього протокол серії БД № 436874 від 12.05.2018 року.

В обґрунтування позовної заяви зазначає, що 12.05.2018 року інспектором Управління патрульної поліції в м. Києві лейтенантом поліції Шевченком О.М. відносно позивача було складено протокол про адміністративне правопорушення серії БД № 436874 за вчинення нібито правопорушення передбаченого статтею 130 КУпАП. Згідно з фабулою протоколу від 12.05.2018 року о 01 годині 12 хвилин, в м. Києві по вулиці Лесі Українки, 26, Позивач керував транспортним засобом «Peugeot KC», державний номерний знак НОМЕР_1, з ознаками алкогольного сп'яніння. Огляд на стан алкогольного сп'яніння у встановленому законом порядку на місці та в медичному закладі відмовився, чим порушив пункт 2.5 ПДР України. Однак, з огляду на обставини складення протоколу, Позивач вважає дії Інспектора патрульної поліції Шевченка О.М. незаконними, а протокол таким що підлягає скасуванню. Крім того, Інспектором порушено низку дій, в яких вбачається порушення Конституції України, вимог статей ст.ст. 251, 256, 268 КУпАП, у зв'язку з вищевикладеним Позивач просив позов задовольнити.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2018 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеним судовим рішенням, Позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити адміністративний позов в повному обсязі.

В апеляційній скарзі Позивач не погоджується з рішенням суду першої інстанції, та посилається на порушення судом першої інстанції норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Зокрема, Позивач зазначає, що співробітник поліції, намагався провести огляд ОСОБА_2 на предмет алкогольного сп'яніння на місці всупереч Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння затвердженої Наказом МВС та МОЗ № 1452/735 від 09.11.2015 року, а саме: не надав сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки. Позивач вказує на те, що з боку представника патрульної поліції не було забезпечено збирання всіх достатніх доказів вчинення адміністративного правопорушення: не було здійснено огляд ОСОБА_2 на предмет наявного алкогольного сп'яніння, що є кваліфікуючою ознакою для притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП, не було допитано у якості свідка дружину ОСОБА_2, не відібрано пояснень ОСОБА_2 (який повідомив, що у зв'язку із травмою правої кісті руки не може власноруч написати або підписати документ), безпідставно без будь-яких пояснень відібрано водійське посвідчення, не вручено копію протоколу про адміністративне правопорушення. Тобто, Позивач вважає, що оскаржуваний протокол про адміністративне правопорушення № 436874 від 12.05.2018 року складено незаконно, упереджено, з грубим порушенням порядку, встановленого положеннями КУпАП, що призвело до незаконного позбавлення водійського посвідчення ОСОБА_2, його законних прав та інтересів.

Відповідачем відзив на апеляційну скаргу не подавався.

За приписами частини 5 статті 286 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу у десятиденний строк після закінчення строку на апеляційне оскарження з повідомленням учасників справи.

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, оскільки учасники справи у судове засідання не з'явились.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що відносно Позивача складено протокол про адміністративне правопорушення серії БД № 436874 від 12.05.2018 року.

Згідно даного протоколу 12.05.2018 року о 01 годині 12 хвилин, в м. Києві по бул. Лесі Українки 26, водій ОСОБА_2 керував транспортним засобом «Peugeot KC», державний номерний знак НОМЕР_1, з ознаками алкогольного сп'яніння: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя. Огляд на стан алкогольного сп'яніння у встановленому законом порядку на місці та в медичному закладі водій відмовився в присутності двох свідків, чим порушив пункт 2.5 ПДР України, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відмовляючи у задоволені адміністративного позову суд першої інстанції виходив з того, що доказів упередженості Відповідача щодо Позивача суду не надано; підстав для сумніву щодо об`єктивності Відповідача відносно Позивача при складання оскаржуваного протоколу за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП не вказано. Також, суд першої інстанції вважає, що факт вчинення порушення позивачем п. 2.5 Правил дорожнього руху України буде встановлюватись при вирішенні питання у встановленому законом порядку при розгляді компетентним органом наявності складу адміністративного правопорушення, а тому інспектором УПП в м. Києві Шевченком О.М. протокол складено серії БД № 436874 від 12.05.2018 року з дотриманням вимог передбачених КУпАП, порушень при складенні протоколу, які б свідчили про його незаконність, судом не встановлено, отже, суд першої інстанції дійшов висновку про безпідставність заявлених позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його обґрунтованим з огляду на таке.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ст. 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

За приписами п.п. 1, 2 ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов'язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, ГІДР руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, а також створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам.

Пунктами 1.1, 1.9 ПДР встановлено, що ці Правила відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

За приписами п.п. 2, 3 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» (далі - Закон), поліція відповідно до покладених на неї завдань виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 32 Закону поліцейський має право вимагати в особи пред'явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення.

Слід зазначити, що складання протоколу про адміністративне правопорушення працівниками Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції є процедурою встановлення та фіксації доказів, які надалі передаються в уповноважений орган для винесення рішення у справі.

За приписами ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Крім того, відповідно до ст. 254 КУпАП, про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається у двох екземплярах, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності. Протокол не складається у випадках, передбачених ст. 258 цього Кодексу.

Згідно з статтею 255 КУпАП України складати протокол про адміністративне правопорушення мають право уповноважені на те посадові особи, зокрема, Національної поліції по ст. 130 КУпАП.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім'я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП України, передбачена у зв'язку з керуванням транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп'яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За змістом ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, які встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів та ін.

Відповідно до ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За приписами статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. В тій частині, в якій суд уповноважений розглянути цей спір будь-якого порушення підстав і порядку дій відповідача не встановлено.

Так, відповідно до національного законодавства та практики ЄСПЛ в справах «Танрікулу проти Туреччини» і «Ґюль проти Туреччини» та інших відповідач використав і вичерпав усі необхідні засоби доказування для фіксування події правопорушення. Правовими актами, що регулюють спірні відносини не передбачено для відповідача використання засобу доказування, який би ним не був використаний.

Відповідачем з урахуванням принципу «раціонального сумніву» доведено правові підстави для реалізації наданих йому повноважень, аналогічно цьому в справі ЄСПЛ «Пономарьов проти України» (Заява № 3236/03) від 3 квітня 2008 року вказано, що сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для сумніву, що відповідач діяв неправомірно.

Суд першої інстанції оцінюючи доводи Позивача, викладені в позовній заяві дійшов правомірного висновку, що вони подані Позивачем з метою уникнення відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення відповідальність за яке передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки такі його письмові пояснення суперечать обставинам справи та спростовуються наявними доказами, з чим погоджується колегія суддів.

Крім того, Позивачем не надано доказів упередженості Відповідача, також підстав для сумніву щодо об`єктивності Відповідача відносно Позивача при складання оскаржуваного протоколу за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП не вказано.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставність заявлених позовних вимог, оскільки інспектором УПП в м. Києві Шевченком О.М. протокол складено серії БД № 436874 від 12.05.2018 року з дотриманням вимог передбачених КУпАП, порушень при складенні протоколу, які б свідчили про його незаконність не встановлено.

Щодо позовної вимоги про скасування протоколу серії БД № 436874 від 12.05.2018 року про адміністративне правопорушення, складене відносно ОСОБА_2, колегія суддів зазначає таке.

За правилами частини 1 статті 254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженою на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

При цьому, складання протоколу - це процесуальні дії суб'єкта владних повноважень, які спрямовані на фіксацію адміністративного правопорушення та, в силу положень статті 251 КУпАП, є предметом оцінки суду в якості доказу вчинення такого правопорушення при розгляді справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Таким чином, спір, що виник у зв'язку зі складанням протоколу про адміністративне правопорушення, не є адміністративним, оскільки Відповідач при складанні відповідного протоколу здійснює не публічно-владні управлінські функції, а процесуальні дії, оцінка яким надається під час розгляду справи про адміністративне правопорушення. Протокол про адміністративне правопорушення не є рішенням суб'єкта владних повноважень у розумінні КАС України, а складається в порядку та випадках, встановлених КУпАП.

У розумінні КАС України протокол не є дією, або бездіяльністю суб'єкта владних повноважень, а тільки засвідчує наявність доказів у справі.

Отже, протокол про адміністративне правопорушення і дії поліцейського щодо його складання не є окремим предметом оскарження в адміністративному судочинстві оскільки такі дії не відповідають ст. 19 Кодексу адміністративного судочинства України.

Такого ж висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 10 травня 2018 року у справі № 760/9462/17 (адміністративне провадження № К/9901/12359/18).

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обгрунтовано дійшов висновку, що з урахуванням обставин справи та відсутністю налажених доказів в підтвердження позовних вимог, а також того, що факт вчинення порушення Позивачем п. 2.5 Правил дорожнього руху України буде встановлюватись при вирішенні питання у встановленому законом порядку при розгляді компетентним органом наявності складу адміністративного правопорушення, а тому прийшов до висновку про безпідставність позовних вимог, з чим погоджується колегія суддів.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Положеннями ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглянувши доводи Позивача, викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування не вбачається, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 229, 241, 242, 243, 271, 272, 286, 308, 315, 316, 321, 322 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Печерського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: Г.В. Земляна

І.О. Лічевецький