Справа № 815/3117/18
Суддя: Єщенко О.В.
Дата ухвалення: 2019-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2019 р.м. ОдесаСправа № 815/3117/18

Категорія: 10.3 Головуючий в 1 інстанції: Тарасишина О.М.
П'ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді - Єщенка О.В.

суддів - Димерлія О.О.

- Кравченка К.В.

За участю: секретаря - Недашковської Я.О.

представника апелянта - Кінди Н.В. (довіреність від 04.02.2019 року)

представника відповідача - Сулими О.О. (довіреність від 28.03.2018 року)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 липня 2018 року по справі за адміністративним позовом Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Товариства з обмеженою відповідальністю «Хімагро» про стягнення адміністративно-господарських санкцій,-

В С Т А Н О В И В:

Одеське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулось до суду першої інстанції з позовом, в якому просило стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Хімагро» заборгованість з адміністративно-господарських санкцій у розмірі 87 286,36 грн. та пеню у сумі 3 351,68 грн. за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій.

В обґрунтування позову зазначено, що відповідно до Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» відповідач у 2017 році зобов'язаний був виконати норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів. Проте в порушення вимог Закону у вказаний період відповідач не забезпечив працевлаштування осіб з інвалідністю на підприємстві на одній вакантній посаді, що свідчать про наявність безумовних підстав для нарахування адміністративно-господарських санкцій та, оскільки відповідач самостійно санкції не сплачує, ці санкції та пеня, нарахована Фондом у зв'язку із затримкою їх сплати, підлягають стягненню в судовому порядку.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 30 липня 2018 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено. Разом з цим, суд стягнув суму правничої допомоги з Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Хімагро» в розмірі 26 327,40 грн.

В апеляційній скарзі Одеське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати судове рішення та прийняти нове про задоволення позову у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідачем подано до Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів Звіт форми №10-ПІ про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2017 рік (Т. І, а.с. 8).

За даними звіту середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу (осіб) на підприємстві становить 11 осіб, з них: середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність, становить 0 осіб; кількість інвалідів-штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», становить 1 особа; фонд оплати праці штатних працівників визначено на рівні 1 920,3 тис.грн.; середньорічна заробітна плата штатного працівника визначена у сумі 174 573 грн.; сума адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів - 0 грн.

Враховуючи, що за даними звіту у 2017 році відповідач не виконав норматив щодо працевлаштування на роботу 1 особи з інвалідністю, на думку позивача, відповідач повинен сплатити адміністративно-господарські санкції, виходячи з середньорічної заробітної плати штатного працівника, з урахуванням пені за затримку їх сплати, у загальному розмірі 90 638,04 грн.

Вирішуючи спір по суті та відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що висновки позивача про порушення підприємством правил законодавства щодо забезпечення працевлаштування особи з інвалідністю у звітному періоді не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами справи, у зв'язку із чим позовні вимоги про стягнення санкцій та пені є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Разом з цим, оскільки позивач обґрунтував неспівмірність понесених відповідачем витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції дійшов висновку, що заявлена сума до відшкодування цих витрат має бути зменшена та стягненню на користь відповідача підлягає 26 327,4 грн.

Колегія суддів висновки суду першої інстанції вважає правильними, проте такими, що не у повній мірі відповідають правилам адміністративного процесуального законодавства, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.ч. 1-3, 5, 7, 9, 10 ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» від 21.03.1991 року №875-XII (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно здійснюють працевлаштування інвалідів у рахунок нормативів робочих місць виходячи з вимог статті 18 цього Закону.

Виконанням нормативу робочих місць у кількості, визначеній згідно з частиною першою цієї статті, вважається працевлаштування підприємством, установою, організацією, у тому числі підприємством, організацією громадських організацій інвалідів, фізичною особою, яка використовує найману працю, інвалідів, для яких це місце роботи є основним.

Порядок реєстрації у Фонді соціального захисту інвалідів, його відділеннях, строки подання йому звітів про зайнятість та працевлаштування інвалідів, зарахування кількості робочих місць для працевлаштування інвалідів, контролю за виконанням нормативів робочих місць та перевірки підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, щодо їх реєстрації у Фонді соціального захисту інвалідів, його відділеннях, подачі щорічного звіту, а також надання державній службі зайнятості інформації, необхідної для організації працевлаштування інвалідів, визначаються Кабінетом Міністрів України.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, в яких за основним місцем роботи працює 8 і більше осіб, реєструються у відповідних відділеннях Фонду соціального захисту інвалідів за своїм місцезнаходженням і щороку подають цим відділенням звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів.

Керівники підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, у разі незабезпечення виконання нормативів робочих місць для працевлаштування інвалідів, неподання Фонду соціального захисту інвалідів звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів несуть відповідальність у встановленому законом порядку.

Згідно із ч.ч. 1-4 ст. 20 Закону України від 21.03.1991 року №875-XII (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.

Порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.

Сплату адміністративно-господарських санкцій і пені підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, проводять відповідно до закону за рахунок прибутку, який залишається в їх розпорядженні після сплати всіх податків і зборів (обов'язкових платежів).

Адміністративно-господарські санкції розраховуються та сплачуються підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських організацій інвалідів, фізичними особами, зазначеними в частині першій цієї статті, самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого частиною першою статті 19 цього Закону. При цьому до правовідносин із стягнення адміністративно-господарських санкцій, передбачених цим Законом, не застосовуються строки, визначені статтею 250 Господарського кодексу України.

Разом з цим, колегія суддів звертає увагу на те, що за приписами п. 2 Порядку подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування, затвердженою Постановою Кабінету Міністрів України від 31.01.2007 року № 70 «Про реалізацію статей 19 і 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів роботодавці подають (надсилають рекомендованим листом) щороку до 1 березня відділенням Фонду, в яких вони зареєстровані, за формою, затвердженою Мінпраці за погодженням з Держкомстатом.

Датою надходження звіту про зайнятість і працевлаштування інвалідів вважається дата подання роботодавцем звіту до відділення Фонду, а у разі надсилання його поштою - дата на поштовому штемпелі.

Інформацію про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) для працевлаштування інвалідів роботодавці подають центру зайнятості за місцем їх реєстрації як платників страхових внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття за формою, затвердженою Мінпраці за погодженням з Держкомстатом.

Форма звітності № 10-ПІ (річна) «Звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів» та Інструкція щодо заповнення форми звітності №10-ПІ (річна) «Звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів» затверджені наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 10.02.2007 року №42, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.02.2007 року за №117/13384.

Відповідні форми звітності та інструкції щодо їх заповнення затверджені Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 19.12.2005 року №420.

Цим наказом затверджено форму звітності №3-ПН «Звіт про наявність вакансій» та інструкцію щодо її заповнення.

У загальних положеннях цієї Інструкції зазначено, що відповідно до Закону України «Про зайнятість населення» підприємства, установи й організації, їх структурні підрозділи та філії незалежно від форми власності та господарювання повинні за наявності вакансій у повному обсязі подавати інформацію про наявність вільних робочих місць (вакансій) центрам зайнятості за місцем їх реєстрації як платника страхових внесків.

Форма використовується для інформування населення про наявність вакансій, сприяння працевлаштуванню громадян, зареєстрованих у центрах зайнятості як такі, що шукають роботу, для підбору персоналу на замовлення роботодавців, для оцінки поточної потреби в кадрах та організації професійної підготовки населення відповідно до потреб ринку праці.

Таким чином, обов'язок інформування центр зайнятості виникає у підприємств, установ, організацій, фізичних осіб, які використовують найману працю, у разі виникнення та наявності вільних робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю.

При цьому, адміністративно-господарські санкції за незайняті інвалідами робочі місця не є податком, збором (обов'язковим платежем), обов'язкова сплата яких передбачена Конституцією України, Податковим кодексом України, а є заходом впливу на правопорушника у сфері господарювання у зв'язку зі скоєнням правопорушення.

Відповідно до ст. 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Слід зазначити, що відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 18 Закону України від 21.03.1991 року №875-XII (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

Підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Аналіз наведених правових норм показав, що на суб'єктів господарювання покладено обов'язок виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю.

Водночас, працевлаштування осіб з інвалідністю може відбуватись за зверненням про прийняття на роботу безпосередньо до підприємства чи за рахунок направлень державною службою зайнятості на підставі наявної у службі інформації на попит робочої сили осіб з обмеженими можливостями.

Отже, колегія суддів дійшла висновку про наявність у відповідача обов'язку виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, самостійно працевлаштовувати осіб на роботу чи надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування осіб з інвалідністю.

Разом з цим, як вірно встановив суд першої інстанції, підставою для звернення до суду із цим позовом стала інформація у звітності підприємства про не забезпечення працевлаштування інвалідів на 1 робочому місці за 2017 рік.

Водночас, судом першої інстанції вірно враховано, що з січня по липень 2017 року на підприємстві працювало 7 осіб, з серпня по вересень 2017 року - 6 осіб, з жовтня по грудень - 25 осіб.

Таким чином, середньооблікова чисельність штатних працівників облікового складу ТОВ «Хімагро» у 2017 році становила 11 осіб.

Водночас, обов'язок щодо виконання нормативу робочих місць для працевлаштування однієї особи з інвалідністю відповідно до приписів ч. 1 ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» у підприємства виник з жовтня 2017 року.

Так, наказом від 29.09.2017 року №10-к з 01.10.2017 року на посаду охоронника у ТОВ «Хімагро» прийнято ОСОБА_4, інваліда 2 групи, що підтверджується посвідченням Серії НОМЕР_2 (Т. І, а.с. 68, 69).

Працевлаштування вказаної особи на роботу на підприємстві відбулось в результаті безпосереднього звернення ОСОБА_4 із заявою від 29.09.2017 року (Т. І, а.с. 67).

Також, прийняття на роботу вказаної особи відображено підприємством у трудовій книжці Серії НОМЕР_1, у тому числі в повідомленні податковому органу про прийняття особи на роботу (Т. І, а.с. 70-72, 73-75).

З огляду на наведене, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що виконання підприємством свого обов'язку щодо працевлаштування особи з інвалідністю на роботу з того моменту, з якого у підприємства виник цей обов'язок, виключає обставини для застосування до відповідача адміністративно-господарських санкцій та нарахування пені.

При цьому, як показали обставини справи, у відповідача не виникло підстав для звернення до служби зайнятості із відповідними заявами про попит на спеціальну робочу силу, з огляду на самостійне працевлаштування особи з інвалідністю на роботу на підприємстві з моменту, з якого виникла така необхідність.

Разом з цим, судом першої інстанції обґрунтовано враховано, що у звітності про зайнятість і працевлаштування осіб з інвалідністю визначається середньооблікова кількість штатних працівників з обмеженими можливостями, а тому проставлення прочерку у відповідній графі ніяким чином не спростовує обставини щодо виконання відповідачем нормативу щодо працевлаштування осіб з інвалідністю.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає висновок суду першої інстанції про необґрунтованість адміністративного позову та відсутність підстав для його задоволення вважає правильним.

Водночас, колегія суддів враховує, що відповідно до ч.ч. 2, 3, 4 ст. 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно із ч.ч. 6, 7 вказаної статті адміністративного процесуального законодавства у разі недотримання вимог частини п'ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Так, згідно договору від 27.02.2018 року №42/02-18 (Т. І, а.с. 34-36) ТОВ «Хімагро» доручає, а Адвокатське об'єднання «Гвоздій та Оберкович» приймає на себе зобов'язання надати правову допомогу, обсяг якої визначається у додатках /додаткових угодах до цього Договору або іншим чином письмово погоджується Сторонами, а ТОВ «Хімагро» зобов'язується оплатити надані послуги та фактичні витрати, необхідні для виконання цього Договору.

Відповідно до п. 5 вказаного Договору за надання правової допомоги ТОВ «Хімагро» сплачує Адвокатському об'єднанню гонорар. Гонорар, що підлягає сплаті Адвокатському об'єднанню, сплачується ТОВ «Хімагро» в національній валюті України - гривні.

Розмір гонорару та порядок проведення розрахунків за цим Договором здійснюється на умовах, визначених у додатках до цього Договору, які є невід'ємною частиною Договору. При цьому, в додатках до цього Договору може бути визначений еквівалент в Доларах США або Євро вартості години роботи адвоката Адвокатського об'єднання. У такому разі сума гонорару Адвокатського об'єднання визначається Сторонами у відповідності до ст. 524 ЦК України, в Доларах США або Євро., та сплачується ТОВ «Хімагро» шляхом перерахування гривневого еквіваленту загальної суми Рахунку по курсу НБУ на день виставлення Рахунку на поточний банківський рахунок Адвокатського об'єднання.

За результатами надання правової допомоги Адвокатське об'єднання складає та надсилає поштою, кур'єрською доставкою або іншим чином передає ТОВ «Хімагро» два примірники підписаного Акту надання послуг.

За необхідності Адвокатське об'єднання має право надавати ТОВ «Хімагро» звіт про деталізований обсяг наданих послуг, за які ТОВ «Хімагро» здійснено оплату.

Відповідно до додатку від 02.07.2018 року №3 до Договору №42/02-18 про надання правової допомоги (Т. І, а.с. 37) Адвокатське об'єднання зобов'язується надати ТОВ «Хімагро» правову допомогу щодо захисту інтересів в Одеському окружному адміністративному суді у справі №815/3117/18.

Розмір гонорару Адвокатського об'єднання за надання професійної правничої допомоги згідно з цим Додатком є фіксованим та складає 2 000 дол. США, що становить 52 654,8 грн.

Адвокатське об'єднання зобов'язується надати ТОВ «Хімагро», зокрема, але не виключно, наступну професійну правничу допомогу: юридичний аналіз позовної заяви Фонду соціального захисту інвалідів та додатків до неї на предмет обґрунтованості та оцінка перспектив виграшу справи в суді; збір доказів по справі; юридичний аналіз отриманих доказів, з метою формування правової позиції у справі; юридичний аналіз актуальної судової практики щодо аналогічних спорів та формування правової позиції у справі; написання відзиву на позовну заяву та інших процесуальних документів у справі (за необхідності); подання відзиву на позовну заяву та інших процесуальних документів у справі (за необхідності); підготовка до судового засідання (судових засідань) та участь у судовому засіданні (судових засіданнях); контактування з працівниками Одеського окружного адміністративного суду з метою отримання інформації у справі (за необхідності).

Відповідно до акту надання послуг №411 від 24.07.2018 року до Додатку від 02.07.2018 року №3 до Договору №42/02-18 (Т. І, а.с. 38-39) Адвокатське об'єднання надало ТОВ «Хімагро» наступну професійну правничу допомогу: 1) юридичний аналіз позовної заяви та додатків до неї на предмет обґрунтованості та оцінка перспектив виграшу спору в суді; 2) юридичний аналіз ухвали Одеського окружного адміністративного суду від 02.07.2018 року по справі №815/3117/18; 3) збір доказів у справі; 4) юридичний аналіз отриманих доказів з метою формування правової позиції у справі; 5) юридичний аналіз актуальної судової практики щодо аналогічних спорів та формування правової позиці у справі; 6) написання відзиву на позовну заяву у справі; 7) подання відзиву на позовну заяву; 8) телефонні переговори з Одеським окружним адміністративним судом щодо отримання відзиву на позовну заяву у справі; 9) юридичний аналіз відповіді на відзив; 10) написання заперечень у справі та подання заперечень до суду; 11) підготовка до судового засідання у справі; 12) участь в одному судовому засіданні.

Наведені у акті послуги знайшли своє відображення у Звітах про деталізований обсяг наданих послуг до Договору про надання правової допомоги (Т. І, а.с. 40, 106).

На підставі вказаної угоди Адвокатським об'єднанням виставлено ТОВ «Хімагро» рахунок на оплату вказаних послуг у сумі 52 654,80 грн., який був оплачений підприємством на підставі платіжного доручення від 19.07.2018 року №2671 (Т. І, а.с. 41, 42).

Таким чином, розмір наданої правової допомоги визначався між сторонами договору, виходячи з її обсягів та складності.

Водночас, колегія суддів враховує, що відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

При цьому, під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Водночас, колегія суддів враховує, що даний спір не є складним, не потребує значного витрачання часу для підготовки правової позиції, складання відповідних процесуальних документів та інших заяв по суті справи, відповідач не обґрунтовує значення справи, у тому числі вплив розгляду справи на його репутацію тощо.

Наведені у переліку послуги, такі як: юридичний аналіз ухвали суду першої інстанції про відкриття провадження у справі; телефонні переговори з судом першої інстанції щодо отримання відзиву на позовну заяву у справі є необґрунтованими, не є необхідними, а вирішення питання про відкриття провадження у справі, сповіщення осіб про прийняті судові рішення, інші процесуальні дії, сповіщення учасників справи про розгляд справи здійснюється самостійно судом у визначеному адміністративним процесуальним законодавством та потребує участі сторін по справі.

Водночас, необґрунтованими є надані послуги щодо збирання доказів по справі, оскільки, як показують матеріали справи, всі докази, які пред'явлені до суду в обґрунтування правової позиції відповідача, були у розпорядженні підприємства та не потребували будь-яких додаткових дій з боку представника на їх одержання.

Разом з цим, колегія суддів враховує, що такі послуги як: юридичний аналіз отриманих доказів з метою формування правової позиції у справі; юридичний аналіз актуальної судової практики щодо аналогічних спорів та формування правової позиції у справі; подання відзиву на позовну заяву; юридичний аналіз відповіді на відзив; підготовка до судового засідання у справі є фактично дублюючими та випливають з перелічених послуг таких як: написання відзиву на позов; написання заперечень у відповідь на відзив.

З огляду на те, що витрати у сумі 52 654,80 грн. є неспівмірними із складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг, затраченим ним часом на надання таких послуг, а підготовка цієї справи до розгляду не вимагала значного обсягу юридичної і технічної роботи, адже, адвокат був обізнаним про позицію свого клієнта, нормативно-правове регулювання спірних правовідносин не змінювалося, а правові позиції щодо спірних правовідносин, викладені і судами вищих інстанцій, колегія суддів вважає, що узгоджений між сторонами розмір витрат не відповідає критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру.

Разом з цим, колегія суддів враховує, що стягнення витрат у заявленому розмірі становить надмірний тягар для позивача, що суперечить принципу розподілу таких витрат, у зв'язку із чим апеляційний суд вважає, що обґрунтованим та розумним розміром витрат за надання правової допомоги у цій справі становить у сумі 5 000 грн., яка і підлягає відшкодуванню за рахунок Фонду.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 317 КАС України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Проаналізувавши наведені норми, колегія суддів вважає, що помилковий розподіл судових витрат не є порушенням правил адміністративного процесуального законодавства, яке призвело до неправильного вирішення справи та свідчить про наявність обставин для скасування судового рішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що відповідно до ч. 4 ст. 317 КАС України рішення суду підлягає зміні шляхом внесення змін до його резолютивної частини.

Разом з цим, апеляційний суд враховує, що аналогічний перелік наданих послуг правової допомоги наведено представником і під час апеляційного розгляду справи в акті від 20.12.2018 року та додатку до Договору про надання правової допомоги (Т. ІІ, а.с. 231-233).

Згідно рахунку, послуги надані під час апеляційного розгляду справи оцінені представником на суму 42 398,85 грн., які були оплачені підприємством на підставі платіжного доручення від 12.12.2018 року №2934 (Т. ІІ, а.с. 235).

З огляду на те, що витрати у сумі 42 398,85 грн. є неспівмірними із складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг, затраченим ним часом на надання таких послуг, а підготовка цієї справи до апеляційного розгляду не вимагала значного обсягу юридичної і технічної роботи, адже, адвокат обізнаний про нормативно-правове регулювання спірних правовідносин, правові позиції щодо спірних правовідносин, вже викладені і судами вищих інстанцій, понесені витрати не відповідають критерію їх реальності, розумності їхнього розміру, а також те, що їх стягнення становить надмірний тягар для позивача, що суперечить принципу розподілу таких витрат, колегія суддів вважає, що обґрунтованим та розумним розміром за надання правової допомоги у цій справі під час апеляційного розгляду становить у сумі 3 000 грн., яка і підлягає відшкодуванню за рахунок Фонду.

Керуючись ст.ст. 139, 308, 310, п. 2 ч. 1 ст. 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів - задовольнити частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 липня 2018 року - змінити, виклавши абз. 2 судового рішення наступного змісту: «Стягнути з Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів () на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Хімагро» () судові витрати на правничу допомогу в розмірі 5 000 (п'ять тисяч) грн.».

В іншій частині рішення суду - залишити без змін.

Стягнути з Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів () на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Хімагро» () судові витрати на правничу допомогу в розмірі 3 000 (три тисячі) грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення, але може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено та підписано 18.02.2019 року.

Головуючий-суддя: О.В. Єщенко

Судді: О.О. Димерлій

К.В. Кравченко