Справа № 0440/6848/18
Суддя: Бондар Марина Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 лютого 2019 року Справа № 0440/6848/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Бондар М.В.,
при секретарі судового засідання Бурцевій Я.Е.
позивача ОСОБА_1
представника відповідача ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, -
Ухвалою суду від 17.09.2018 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання.
Відповідач відзив на позов до суду не надав. На підставі частини 6 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
16.10.2018 року оголошено перерву у підготовчому засіданні до 01.11.2018 року; 01.11.2018 року оголошено перерву у підготовчому засіданні до 27.11.2018 року за клопотання позивача; 27.11.2018 року продовжено строк підготовчого засідання на 30 днів, оголошено перерву у підготовчому засіданні до 05.12.2018 року та зобов'язано відповідача надати суду додаткові докази по справі; 05.12.2018 року оголошено перерву у підготовчому засідання до 11.12.2018 року для повторного витребування доказів по справі; 11.12.2018 року оголошено перерву у підготовчому засіданні до 04.01.2019 року, у зв'язку з неявкою сторін; 04.01.2019 року оголошено перерву у підготовчому засіданні до 16.01.2019 року; 16.01.2019 року оголошено перерву у підготовчому засіданні до 21.01.2019 року, у зв'язку з неявкою сторін; 21.01.2019 року позивач надав клопотання про проведення підготовчого засідання за його відсутності; 21.01.2019 року судом закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті в судовому засіданні на 30.01.2019 року; 30.01.2019 року відкладено судове засідання на 07.02.2019 року.
В судовому засіданні 07.02.2019 року позивач підтримав позов та просив суд задовольнити позов. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти позову та просив суд відмовити у його задоволенні.
Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.
Позивач, не погодившись з вказаним рішенням, звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Відносини, що виникають з приводу забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку регулюються Законом України від 08.07.2010 року №2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" (далі - Закон №2464).
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 1 Закону №2464 єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.
У підпункті 1 частини 1 статті 4 Закону №2464 визначено, що платниками єдиного внеску є, зокрема, фізичні особи, які забезпечують себе роботою самостійно, та фізичні особи, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту).
Пунктом 1 частини 2 статті 6 Закону №2464 визначено, що платник єдиного внеску зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.
Частиною 7 статті 9 Закону №2464 встановлено, що єдиний внесок сплачується шляхом перерахування платником безготівкових коштів з його банківського рахунку. Платники, зазначені в абзацах третьому і четвертому пункту 1 частини першої статті 4 цього Закону, які не мають банківського рахунку, сплачують внесок шляхом готівкових розрахунків через банки чи відділення зв'язку.
Абзацом 1 частини 8 статті 9 Закону №2464 передбачено, що платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.
Відповідно до підпункту 2 пункту 10 статті 9 Закону №2464 днем сплати єдиного внеску вважається: у разі сплати єдиного внеску готівкою - день прийняття до виконання банком або іншою установою - членом платіжної системи документа на переказ готівки разом з сумою коштів у готівковій формі.
Окрім того, відповідно до частини 4 та 5 статті 45 Бюджетного кодексу України податки і збори та інші доходи державного бюджету зараховуються безпосередньо на єдиний казначейський рахунок і не можуть акумулюватися на рахунках органів, що контролюють справляння надходжень бюджету (за винятком установ України, які функціонують за кордоном).
Податки і збори та інші доходи державного бюджету визнаються зарахованими до державного бюджету з дня зарахування на єдиний казначейський рахунок.
Таким чином, суд приходить висновку, що днем сплати платником єдиного соціального внеску є день зарахування коштів на єдиний казначейський рахунок.
Згідно з пунктом 2 частини 11 статті 25 Закону №2464 за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.
Таким чином, з аналізу вищезазначених норм права слідує, що для визначення правильності нарахування штрафу та пені, обов`язково слід встановити факт невиконання платником єдиного внеску обов`язку по сплаті сум внеску, а також розмір недоїмки, на який нараховано штраф та пеню.
В судовому засіданні встановлено, що позивач сплатив кошти за ЄСВ за 2017 рік на інший рахунок.
Вказаний факт не заперечується контролюючим органом та підтверджується відомостями, які містяться в інтегрованій картці ОСОБА_1
Отже, помилкове зазначення позивачем рахунку, який також використовується для сплати внеску, але іншим територіальним органом доходів і зборів, у квитанції під час сплати суми єдиного внеску не є підставою для висновку про несплату необхідної суми внеску у визначений Законом строк, а відтак і для застосування штрафу та пені відповідно до положень статті 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування".
Дана правова позиція узгоджується з висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 24.10.2018 року у справі №760/6097/16а, від 14.11.2018 року у справі №805/3665/16-а.
Також, судом встановлено, що відповідачем застосовано штраф у розмірі 465,93 грн. та нараховано пеню у розмірі 4822,75 грн., за несвоєчасну сплату єдиного внеску, який було сплачено згідно вимоги №Ф-5046-23-У від 04.10.2016 року.
Суд критично оцінює доводи позивача про те, що штраф у розмірі 465,93 грн. та пеня у розмірі 4822,75 грн., мали бути включені до вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-5046-23-У від 04.10.2016 року, оскільки їх застосування було пов'язане саме з виникненням недоїмки, з огляду на наступне.
З матеріалів справи вбачається, що контролюючим органом винесено вимогу №Ф-5046-23-У від 04.10.2016 року про сплату боргу (недоїмки) у розмірі 4659,20 грн.
Позивач сплатив недоїмку у розмірі 4659,20 грн. 16.01.2017 року, що підтверджується квитанцією №0.0.687070233.1 від 16.01.2017 року та постановою про закінчення виконавчого провадження ВП №52966117 від 20.01.2017 року (а.с. 13-14).
Вказаний факт сплати також підтверджується відомостями в інтегрованій картці позивача.
За приписами частин 10 та 13 статті 25 Закону №2464 на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу та нараховується штраф. Нарахування пені, передбаченої цим Законом, починається з першого календарного дня, що настає за днем закінчення строку внесення відповідного платежу, до дня його фактичної сплати (перерахування) включно.
Отже, з аналізу вказаної норми слід дійти висновку, що для розрахунку пені та визначення суми штрафу необхідна дата фактичної сплати для встановлення кількості днів прострочення.
Тому, сума нарахованої пені у розмірі 4822,75 грн. та штрафу у розмірі 465,93 грн., які визначено в оскаржуваному рішенні, не могли бути включені до вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 04.10.2016 року.
Суд зазначає, що порядок застосування фінансових санкцій за несвоєчасну сплату єдиного внеску визначено Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, яка затверджена наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 року № 449 (далі - Інструкція №449).
Так, у пункті 1 розділу VII Інструкції №449 передбачено, що за порушення норм законодавства про єдиний внесок на загальнообовязкове державне соціальне страхування до платників, на яких згідно із Законом покладено обовязок нараховувати, обчислювати та сплачувати єдиний внесок, застосовуються фінансові санкції (штрафи та пеня) відповідно до Закону.
За приписами пункту 4 розділу VII Інструкції №449 факти порушень законодавства, крім тих, що є предметом акта документальної перевірки, та тих, що зазначені в підпункті 2 пункту 2 цього розділу, посадова особа органу доходів і зборів оформлює актом довільної форми, в якому чітко викладається зміст порушення з обґрунтуванням порушених норм законодавчих актів. Такий акт про порушення надсилається (вручається) платнику разом із рішенням про застосування штрафних санкцій.
В підпункті 2 пункту 2 розділу VII Інструкції №449 визначено, що за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на платників, які допустили зазначене порушення у період до 01 січня 2015 року, накладається штраф у розмірі 10 відсотків своєчасно не сплачених сум.
При цьому складається рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску за формою згідно з додатком 12 до цієї Інструкції.
Розрахунок цієї фінансової санкції здійснюється на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів.
При застосуванні штрафів, зазначених у цьому підпункті, приймається одне рішення на всю суму сплаченої (погашеної) недоїмки незалежно від періодів та кількості випадків сплати за зазначені періоди.
Отже, при виявлені контролюючим органом несвоєчасної сплати єдиного внеску одночасно застосовуються до платника штраф та пеня, про що складається відповідне рішення.
Крім того, суд звертає увагу, що позивач не заперечує наявність підстав для нарахування штрафу у розмірі 465,93 грн. та пені в сумі 4822,75 грн., проте вважає, що ці суми мали б бути включені до вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 04.10.2016 року №Ф-5046-23-У.
Частиною 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати субєкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору
Отже, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягає стягненню пропорційно задоволених позовних вимог сплачений судовий збір у розмірі 352,40 грн.
На підставі викладеного, керуючись статтями 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У задоволенні іншої частини позову - відмовити.
Присудити на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Дніпропетровській області судові витрати у розмірі 352 (триста п'ятдесят дві) гривень 40 копійок.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення в повному обсязі складено 15.02.2019 року.

Суддя ОСОБА_4