Справа № 640/20424/18
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2019-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Степанюка А.Г.,

суддів - Губської Л.В., Карпушової О.В.,

при секретарі - Ліневській В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 грудня 2018 року про вжиття заходів забезпечення позову за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» про забезпечення позову, -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2018 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» (далі - Заявник, Позивач, ТОВ «Євро-Реконструкція») до Окружного адміністративного суду міста Києва подано заяву про забезпечення позову, в якій останній просив вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони Національній комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - Відповідач, НКРЕКП) вчиняти дії на реалізацію постанов від 04.12.2018 року:

- «Про здійснення заходу державного регулювання до ТОВ «Євро-Реконструкція» за результатами перевірки дотримання Ліцензійних умов з виробництва теплової енергії»;

- «Про здійснення заходу державного регулювання до ТОВ «Євро-Реконструкція» за результатами перевірки дотримання Ліцензійних умов з виробництва електричної енергії».

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.12.2018 року клопотання про забезпечення позову задоволено. При цьому суд першої інстанції виходив з того, постанови НКРЕКП, якими застосовано до ПАТ «Євро-Реконструкція» заходи відповідальності, прийняті більше ніж через рік після завершення перевірки, а не протягом п'яти днів, як того вимагає чинне законодавство. Крім того, зазначає, що вказаними постановами НКРЕКП не можуть змінюватися тарифи на виробництво електричної енергії для суб'єкта господарювання. Наведене, на переконання суду першої інстанції, свідчить про надання Позивачем належних та переконливих доказів існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди його правам та інтересам до ухвалення рішення в адміністративній справі, необхідності докладання значних зусиль та витрат для захисту цих інтересів у майбутньому, оскільки невжиття заходів забезпечення позову може спричинити незворотні фінансові втрати, а також поставити під загрозу постачання тепла жителям міста Києва.

Не погоджуючись із викладеним в ухвалі рішенням, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу. При цьому посилається на безпідставному втручанні суду першої інстанції у дискреційні повноваження НКРЕКП та порушенні останнім принципу співмірності. Крім того, наголошує, що на момент прийняття ухвали про забезпечення позову оскаржувані постанови Відповідача не оформлені та не направлені Позивачу, що, на переконання Апелянта, свідчить про відсутність предмету спору та фактичне задоволення судом першої інстанції позовних вимог за його відсутності. Викладене, на думку НКРЕКП, свідчить про надання судом першої інстанції переваг корпоративним, а не загальнонаціональним інтересам. Поряд з цим, окремо звертає увагу суду на те, що виключно під час розгляду справи по суті можна встановити обставини: дотримання строків накладання штрафів; використання чи невикористання коштів на цілі інвестиційних програм; порушення Відповідачем вимог порядку встановлення тарифів.

Після усунення визначених в ухвалі суду від 26.12.2018 року про залишення апеляційної скарги без руху недоліків ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 24.01.2019 року відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу, а також призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 13.02.2019 року.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Євро-Реконструкція» просить залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін. В обґрунтування своїх доводів зазначає, що Апелянт безпідставно зазначає про відсутність у межах спірних правовідносин предмету спору, оскільки судом першої інстанції вірно встановлено, що на момент подання заяви про забезпечення позову оскаржувані Позивачем постанови були прийняті НКРЕКП. Крім того, вказує, що заходи забезпечення позову не є способом втручання у дискреційні повноваження Відповідача, а лише спрямовані на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті. Наголошує на помилковості позиції Апелянта щодо надання судом переваги корпоративним інтересам над загальнонаціональними, оскільки неналежне забезпечення проведення опалювального сезону не може вважатися превалюванням особистого інтересу над суспільним. Також звертає увагу на безпідставності висновків НКРЕКП про прийняття судом ухвали без встановлення фактичних обставин справи, оскільки, на думку ТОВ «Євро-Реконструкція», наведене спростовується змістом оскаржуваного судового рішення. Крім того, на спростування доводів Апелянта про безпідставність посилання суду на порушення Відповідачем строку прийняття оскаржуваних постанов, зазначає, що судом першої інстанції було вірно застосовано до спірних правовідносин приписи ст. 250 Господарського кодексу України та інших нормативно-правових актів.

У судовому засіданні представник Апелянта вимоги апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити з підстав, викладених в останній.

Позивач, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи, у судове засідання не прибув.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника апелянта, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - без змін, виходячи з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Згідно ч. 2 ст. 150 КАС України забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що заходи забезпечення позову можуть вживатися виключно у випадках, коли невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

За правилами ч. ч. 1, 2 ст. 151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов'язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

При цьому, суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Отже, попри твердження Апелянта про втручання суду у дискреційні повноваження НКРЕКП щодо заборони вчинення дій, процесуальний закон наділяє суд повноваженнями на вжиття заходів забезпечення позову шляхом, зокрема, заборони відповідачу вчиняти певні дії. Однак, передумовою для вжиття таких заходів з урахуванням положень ч. 2 ст. 151 КАС України є існування та встановлення судом обставин, визначених ч. 2 ст. 150 КАС України.

Як вбачається зі змісту заяви про забезпечення позову, доданих до вказаної заяви документів та встановлено судом першої інстанції, у листопаді 2017 року НКРЕКП проведені планові перевірки ТОВ «Євро-Реконструкція» з питань: дотримання Умов та Правил здійснення підприємницької діяльності з виробництва електричної енергії (акт перевірки від 07.11.2017 року №196; а.с. 18-33); дотримання Умов та Правил (ліцензійних умов) провадження господарської діяльності з виробництва теплової енергії на теплоелектроцентралях, ТЕС, АЕС, когенераційних установках та установках з використанням нетрадиційних або поновлюваних джерел енергії (акт перевірки від 07.11.2017 року №197; а.с. 40-53).

Крім того, судом першої інстанції зі змісту заяви про забезпечення позову встановлено, що НКРЕКП за наслідками розгляду 04.12.2018 року на засіданні, яке проводилось у формі відкритого слухання (відеозапис відкритого засідання НКРЕКП 04.12.2018 року, яке підтверджує прийняття оскаржуваних постанов, яке розміщено за адресою: https://www.youtube.com/watch? v=2Y3Mrw7S4jA.), зафіксованих у згаданих актах перевірки відомостей, зокрема, щодо порушення ТОВ «Євро-Реконструкція»: пп.3.1.1 п.3.1, пп.3.6.1 п.3.6 Умов та Правил здійснення підприємницької діяльності з виробництва електричної енергії, затверджених постановою НКРЕ від 08.02.1996 року № 3, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 10.04.1996 року за № 174/1199 (далі - Ліцензійні умови з виробництва електричної енергії); п.3.1 Глави 3 Умов та правил (ліцензійних умов) провадження господарської діяльності з виробництва теплової енергії на теплоелектроцентралях, ТЕС, АЕС, когенераційних установках та установках з використанням нетрадиційних або поновлюваних джерел енергії, затверджених постановою НКРЕ від 26.04.2006 року №540 (далі - Ліцензійні умови з виробництва теплової енергії) щодо зобов'язання ліцензіата провадити ліцензовану діяльність відповідно до законодавства у сфері теплопостачання, у тому числі згідно з цими Ліцензійними умовами, іншими нормативно- правовими актами та нормативно-технічними документами, а саме пункту 4.1 розділу IV Порядку формування інвестиційних програм ліцензіатів з виробництва електричної та теплової енергії на теплоелекроцентралях та когенераційних установках, затвердженого постановою НКРЕКП від 15.10.2015 року №2585 в частині виконання в повному обсязі інвестиційної програми схваленої постановою НКРЕКП від 22.12.2015 року №3026 «Про встановлення тарифів на відпуск електричної енергії та виробництво теплової енергії ТОВ «Євро-Реконструкція» (Дарницька ТЕЦ)» відповідно до запланованих етапів, обсягів у кількісному вираженні та обсягів фінансування у вартісному вираженні з урахуванням фактичного наповнення джерел фінансування, відповідно до пунктів 1, 13 частини першої і пункту 1 частини другої статті 17 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» (далі - Закон України «Про НКРЕКП»), статті 20 Закону України «Про теплопостачання», пункту 4.14 Методики формування, розрахунку та встановлення тарифів на електричну та (або) теплову енергію, що виробляється на теплоелектроцентралях, теплових електростанціях та когенераційних установках, затвердженої постановою НКРЕКП від 01.08.2017 року №991 у межах здійснення заходів державного регулювання, прийнято постанову від 04.12.2018 року на підставі якої буде встановлений (переглянутий) тариф на виробництво теплової енергії для ТОВ «Євро-Реконструкція» шляхом його зміни в бік зменшення на суму 60 409,99 тис. грн. (без ПДВ) та постанову від 04.12.2018 року на підставі якої буде встановлений (переглянутий) тариф на виробництво електричної енергії для ТОВ «Євро-Реконструкція» шляхом його зміни в бік зменшення на загальну суму 79 095,51 тис. грн. (без ПДВ).

Зазначаючи про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову, суд першої інстанції погодився з доводами Позивача про те, що рішення про накладення стягнень були прийняті зі значним порушенням законодавчо визначеного строку.

Наведені твердження суду першої інстанції, на переконання судової колегії, є обґрунтованими з огляду на те, що, по-перше, положеннями ст. 77 Закону України «Про ринок електричної енергії», як і приписами затвердженого постановою НКРЕКП від 19.05.2011 року №882 Порядку контролю за додержанням ліцензіатами умов та правил здійснення діяльності, пов'язаної з виробництвом, передачею та постачанням електричної енергії, комбінованим виробництвом теплової та електричної енергії, виробництвом теплової енергії на теплоелектроцентралях та установках з використанням нетрадиційних або поновлюваних джерел енергії, передбачено прийняття рішення про накладення санкцій протягом п'яти робочих днів з дня завершення перевірки, по-друге, приписами ст. 250 Господарського кодексу України передбачено річний термін, протягом якого з моменту виявлення правопорушення на суб'єкта господарювання можуть бути накладені адміністративно-господарські санкції.

Викладене, як вірно зазначив Окружний адміністративний суд міста Києва, може свідчити про очевидну протиправність постанов НКРЕКП від 04.12.2018 року.

Водночас, судова колегія вважає за необхідне зауважити, що згідно Рекомендації № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Міністрів Ради Європи 13.09.1989 року, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов'язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов'язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акту; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв'язку з оскарженням адміністративного акту.

Відтак, судова колегія погоджується з твердженням Апелянта про те, що надання обставинам дотримання строків накладання штрафів; використання чи невикористання коштів на цілі інвестиційних програм; порушення Відповідачем вимог порядку встановлення тарифів може та повинно бути здійснено виключно у межах розгляду і вирішення даної справи по суті позовних вимог. Разом з тим, встановлені судом першої інстанції ознаки, які об'єктивно свідчать про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди його правам та інтересам до ухвалення рішення в адміністративній справі, необхідності докладання значних зусиль та витрат для захисту цих інтересів у майбутньому, та послідуюче прийняття рішення про вжиття заходів забезпечення позову відповідає меті згаданого інституту.

Надаючи оцінку твердженню Апелянта про відсутність предмету спору на момент постановлення Окружним адміністративним судом міста Києва оскаржуваної ухвали, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

Як було встановлено раніше, на момент звернення до суду 04.12.2018 року із заявою про забезпечення позову ТОВ «Євро-Реконструкція» володіло інформацією щодо результатів розгляду матеріалів перевірок, оскільки відповідне засідання проводилося відкрито, та про прийняті за його результатами рішення у формі постанов від 04.12.2018 року. Наведеним, на переконання колегії суддів, спростовується твердження НКРЕКП про відсутність станом на 04.12.2018 року предмету спору, оскільки, по-перше, Позивач був обізнаний про прийняття постанов від 04.12.2018 року, по-друге, на етапі забезпечення позову не вирішується питання про наявність чи відсутність предмету спору, адже дані є предметом розгляду після подання позовної заяви, а не заяви про забезпечення позову. Крім іншого, сама по собі відсутність документального оформлення та направлення постанов від 04.12.2018 року на адресу Позивача не спростовує доводів ТОВ «Євро-Реконструкція» про фактичне існування останніх.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31.07.2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008 року ) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби ст. 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов'язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Конституційний Суд України у пункті 9 мотивувальної частини рішення від 30.01.2003 року №3-рп/2003 наголошував на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Як було зазначено вище, відповідно до ч. 2 ст. 151 КАС України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Отже, передумовою вжиття заходів забезпечення позову є необхідність встановлення судом їх співмірності із заявленими позовними вимогами, а також врахування наслідків вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Як вбачається зі змісту доданих до заяви про забезпечення позову документів, на офіційному інтернет-сайті НКРЕКП опубліковано оголошення про проведення 04.12.2018 року засідання, до порядку денного якого включено, зокрема, питання схвалення проекту рішення щодо встановлення (перегляду) тарифу на виробництво електричної та теплової енергії для ТОВ «Євро-Реконструкція» шляхом його зміни в бік зменшення (а.с. 80-82), що випливає зі змісту проектів постанов НКРЕКП «Про здійснення заходу державного регулювання до ТОВ «Євро-Реконструкція» за результатами перевірки дотримання Ліцензійних умов з виробництва електричної енергії» (а.с. 60-62) та «Про здійснення заходу державного регулювання до ТОВ «Євро-Реконструкція» за результатами перевірки дотримання Ліцензійних умов з виробництва теплової енергії» (а.с. 63-65).

У межах визначеної нормативної регламентації спірних правовідносин суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що заборона НКРЕКП вчиняти дії на реалізацію постанов від 04.12.2018 року є допустимим та пропорційним заходом забезпечення позову, невжиття якого може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів Позивача, адже вчинення Відповідачем дій, спрямованих на реалізацію прийнятих за результатами перевірки постанов від 04.12.2018 року, у випадку задоволення позову зумовить виникнення труднощів при виконанні рішення або необхідність приведення правовідносин у попередній стан із необхідністю витрачання значних матеріальних ресурсів, а також спричинить перебої у постачанні теплоносіїв мешканцям міста Києва, що, у період опалювального сезону є неможливим.

Твердження Апелянта про те, що оскаржуваною ухвалою суд надав перевагу корпоративним, а не загальнонаціональним інтересам, є, на переконання судової колегії, хибним та таким, що прямо суперечить основоположному принципу адміністративного судочинства - рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом (п. 2 ч. 3 ст. 2 КАС України).

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про правильність твердження суду першої інстанції щодо обґрунтованості поданої заяви про забезпечення позову, оскільки, як було встановлено вище, викладеними у ній доводами підтверджується існування підстав та обставин для вжиття відповідних заходів. У зв'язку з чим вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 150-151, 242-244, 250, 308, 310, 312, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг - залишити без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 грудня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст. ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя А.Г. Степанюк

Судді Л.В. Губська

О.В. Карпушова

Повний текст постанови складено « 13» лютого 2019 року.