Справа № 320/5464/18
Суддя: Ключкович Василь Юрійович
Дата ухвалення: 2019-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/5464/18 Суддя (судді) першої інстанції: Лисенко В.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Ключковича В.Ю.,

суддів Беспалова О.О.,

Сорочка Є.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2018 року (прийняте в порядку спрощеного позовного провадження, суддя Лисенко В.І.) у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Головного управління Держпродспоживслужби в Київській області про визнання протиправною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Держпродспоживслужби в Київській області, у якому просив визнати протиправною та скасувати постанову від 11.05.2018 №7 про накладення штрафу у розмірі 55220,00 грн.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу з підстав неповного з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального права та невідповідності висновків, викладених в оскаржуваному рішенні, фактичним обставинам справи, в якій просить скасувати рішення Київського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2018 року та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що на думку позивача договір №ФР-01/06 від 01.06.2017 є договором купівлі-продажу (даний факт встановлено в резолютивній частині рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 21.05.2017 у справі №752/24840/17), а не договором виконання робіт чи надання послуг, а тому до позивача неправомірно було застосовано штраф згідно п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про захист прав споживачів».

05.02.2019 до суду апеляційної інстанції від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому такий просить залишити без змін рішення суду першої інстанції, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки договір №ФР-01/06 від 01.06.2017 є договором між споживачем та виконавцем, за умовами якого продавець мав виготовити та змонтувати, а покупець купити продукцію, відтак, предметом договірних зобов'язань за цим договором є вчинення конкретних дій сторін зі сплати грошових коштів, виготовлення, поставки та встановлення (монтажу) кухні та шафи, однак, позивач в порушення умов укладеного договору, після надходження грошових коштів, свої зобов'язання щодо виконання обсягу робіт, визначених договором, не виконав.

Сторони у судове засідання не з'явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Згідно ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, з наступних підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_3, згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, з 26.05.2015 зареєстрований як фізична особа-підприємець, основним видом економічної діяльності якого, є роздрібна торгівля меблями, освітлювальним приладдям та іншими товарами для дому в спеціалізованих магазинах (код КВЕД 47.59).

18.01.2018 до Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів надійшло звернення громадянки ОСОБА_5 щодо порушення законодавства про захист прав споживачів ФОП ОСОБА_3 (а.с.26).

Вказане звернення супровідним листом Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів від 19.03.2018 вих.№Д-153/4142-18 було направлено до Головного управління Держпродспоживслужби в Київській області для ретельної і всебічної перевірки наведених у зверненні фактів (а.с. 25).

Надалі, на підставі листа Міністерства економічного розвитку і торгівлі України щодо погодження проведення позапланового заходу державного нагляду від 01.03.2018, наказу "Про здійснення позапланового заходу державного нагляду (контрою) від 22.03.2018 №358-Д та направлення на проведення заходу від 22.03.2018 №358, Головним управлінням Держпродспоживслужби в Київській області було здійснено позапланову перевірку ФОП ОСОБА_3 на предмет дотримання вимог законодавства про захист прав споживачів.

За результатами проведення перевірки посадовими особами відповідача складено акт від 23.03.2018 №60-10-07/000028, яким встановлено наступні порушення (а.с. 44-58):

1. Частини 1,2 статті 10 та пункту 11 статті 23 Закону України "Про захист прав споживачів".

2. Пункту 25 Правил побутового обслуговування населення, затверджених Постановою КМУ від 16.05.1994 №313.

У детальному описі виявлених порушень, зазначено: "У ході здійснення заходу за зверненням гр. ОСОБА_5, встановлено порушення умов договору №ФР-01/06 від 01.06.2017 (далі - Договір) та додаткової угоди до Договору №ФР-01/06 від 01.06.2017 - від 06.10.2017 між гр. ОСОБА_5 (далі - Споживач) та ФОП ОСОБА_3 (далі - Виконавець) про виконання роботи, надання послуг, а саме Виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим (п.2.1, п.6.8 Договору та п.2 Додаткової угоди). На момент здійснення позапланового заходу та з матеріалів скарги Споживача встановлено, що роботи не було виконано з вини Виконавця згідно з умовами договору."

Невід`ємною частиною акта від 23.03.2018 №60-10-07/000028 є Припис (Розділ Х), яким позивача зобов`язано усунути недоліки, що зазначені в акті перевірки, у тому числі припинити порушення вимог законодавства про захист прав споживачів про що проінформувати Головне управління письмово до 30.03.2018.

У зв`язку із невиконанням вимог Припису від 23.03.2018 щодо усунення порушень законодавства про захист прав споживачів, відповідачем складено новий припис від 30.03.2018 №4 "Про виконання законних вимог споживача", яким позивачу приписано усунути порушення вимог законодавства про захист прав споживачів, задовольнити законні вимоги гр. ОСОБА_5 відповідно до договору від 01.06.2017 №ФР-01/06 та додаткової угоди до Договору від 06.10.2017 (а.с. 62).

11 травня 2018 року на підставі акта від 23.03.2018 №60-10-07/000028, керуючись статтями 23, 26 Закону України "Про захист прав споживачів" та Порядком накладення стягнень за порушення законодавства про захист прав споживачів, начальник Головного управління Держпродспоживслужби в Київській області прийняв постанову про накладення стягнень №7, якою до ФОП ОСОБА_3 застосовано штраф у розмірі 55220,00 грн. (а.с. 69).

Позивач, вважаючи, що прийняття відповідачем постанови про накладення стягнень відбулось з порушенням передбаченого порядку, що вказує на її протиправність, звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв'язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення даного позову, виходячи з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 5 Закону України "Про захист прав споживачів", захист прав споживачів здійснюють центральний орган виконавчої влади, що формує та забезпечує реалізацію державної політики у сфері захисту прав споживачів, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів, місцеві державні адміністрації, інші органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування згідно із законом, а також суди.

Згідно Положення про Державну службу України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів (далі - Держпродспоживслужба), затвердженого Постановою Кабінету Міністрів від 02.09.2015 №667, Держпродспоживслужба є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства та який реалізує державну політику у галузі ветеринарної медицини, сферах безпечності та окремих показників якості харчових продуктів, карантину та захисту рослин, ідентифікації та реєстрації тварин, санітарного законодавства, попередження та зменшення вживання тютюнових виробів та їх шкідливого впливу на здоров'я населення, метрологічного нагляду, ринкового нагляду в межах сфери своєї відповідальності, насінництва та розсадництва (в частині сертифікації насіння і садивного матеріалу), реєстрації та обліку машин в агропромисловому комплексі, державного нагляду (контролю) у сфері агропромислового комплексу, державного нагляду (контролю) у сферах охорони прав на сорти рослин, насінництва та розсадництва, державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів і рекламу в цій сфері, за якістю зерна та продуктів його переробки, державного нагляду (контролю) за додержанням заходів біологічної і генетичної безпеки щодо сільськогосподарських рослин під час створення, дослідження та практичного використання генетично модифікованого організму у відкритих системах на підприємствах, в установах та організаціях агропромислового комплексу незалежно від їх підпорядкування і форми власності, здійснення радіаційного контролю за рівнем радіоактивного забруднення сільськогосподарської продукції і продуктів харчування.

Приписами п. 7 Положення про Головне управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів в області, в місті Києві, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики від 12.04.2017 №209, закріплено, що Головне управління відповідно до покладених на нього завдань забезпечує реалізацію державної політики, а саме - у сфері здійснення державного нагляду (контролю) за дотриманням законодавства про захист прав споживачів (у тому числі споживачів виробів з дорогоцінних металів та дорогоцінного каміння): перевіряє додержання суб'єктами господарювання, що провадять діяльність у сфері торгівлі і послуг, вимог законодавства про захист прав споживачів, а також правил торгівлі та надання послуг; здійснює контроль за дотриманням вимог Законів України "Про рекламу" та "Про заходи щодо попередження та зменшення вживання тютюнових виробів і їх шкідливого впливу на здоров'я населення" в межах наданих повноважень; проводить контрольні перевірки правильності розрахунків із споживачами за реалізовану продукцію відповідно до закону; накладає на суб'єктів господарювання сфери торгівлі і послуг, у тому числі ресторанного господарства, стягнення за порушення законодавства про захист прав споживачів; здійснює у межах своєї компетенції заходи з виробництва та розповсюдження соціальної реклами; сприяє органам місцевого самоврядування у здійсненні ними повноважень щодо захисту прав споживачів; сприяє створенню необхідних умов для навчання та набуття населенням правових знань у сфері захисту прав споживачів; організовує надання споживачам консультацій з питань захисту їх прав; сприяє реалізації в Україні Керівних принципів для захисту інтересів споживачів, прийнятих Генеральною Асамблеєю ООН 09 квітня 1985 року; висвітлює у засобах масової інформації результати роботи з контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів; здійснює контроль за дотриманням законодавства про рекламу в частині захисту прав споживачів реклами, приймає рішення про визнання реклами недобросовісною, прихованою, про визнання порівняння в рекламі неправомірним з одночасним зупиненням її розповсюдження.

Абзацом четвертим частини першої статті 6 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності", передбачено, що підставою для здійснення позапланових заходів зі здійснення державного нагляду (контролю), є звернення фізичної особи (фізичних осіб) про порушення, що спричинило шкоду її (їхнім) правам, законним інтересам, життю чи здоров'ю, навколишньому природному середовищу чи безпеці держави, з додаванням документів чи їх копій, що підтверджують такі порушення (за наявності). Позаплановий захід у такому разі здійснюється виключно за погодженням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у відповідній сфері державного нагляду (контролю), або відповідного державного колегіального органу.

У такому разі перед початком здійснення позапланового заходу державного нагляду (контролю) посадові особи органів державного нагляду (контролю) зобов'язані пред'явити керівнику чи уповноваженій особі суб'єкта господарювання - юридичної особи, її відокремленого підрозділу, фізичній особі - підприємцю або уповноваженій ним особі, крім документів, передбачених цим Законом, додатково копію погодження центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у відповідній сфері державного нагляду (контролю), або відповідного державного колегіального органу на проведення такої перевірки. Суб'єкти господарювання мають право не допускати посадових осіб органу державного нагляду (контролю) до здійснення заходів державного нагляду (контролю), якщо вони не пред'явили документи, передбачені цим абзацом.

Отже, органи, які здійснюють контроль за дотриманням вимог законів України у сфері захисту прав споживачів, якими відповідно до зазначених вище норм є Головні управління Держпродспоживслужби, наділені правами та повноваженнями щодо здійснення позапланових заходів, зокрема з підстав звернення фізичних осіб щодо порушення їх прав.

Так, позапланова перевірка Головним управлінням Держпродспоживслужби в Київській області була здійснена саме на підставі звернення фізичної особи - гр. ОСОБА_5, у зв`язку із чим, керуючись вимогами закону, перевірку було погоджено із органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів.

У відповідності до ч. 2 ст. 26 Закону України "Про захист прав споживачів", результати перевірок суб'єктів господарювання службовими особами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів, оформлюються відповідними актами.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів, здійснює державний контроль за додержанням законодавства про захист прав споживачів, забезпечує реалізацію державної політики щодо захисту прав споживачів і має право давати суб'єктам господарювання обов'язкові для виконання приписи про припинення порушень прав споживачів (п.1 ч.1 ст.26 Закону України "Про захист прав споживачів").

За результатами проведеного позапланового заходу (перевірки) позивача, відповідачем було прийнято акт, яким встановлено ряд порушень законодавства про захист прав споживачів, а також припис, яким ФОП ОСОБА_3 зобов`язано припинити порушення вимог законодавства про захист прав споживачів.

Як свідчать обставини справи та не спростовано позивачем, вказаний припис останнім виконано не було.

Порядок накладення стягнень за порушення законодавства про захист прав споживачів, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 17.08.2002 №1177.

Даний порядок визначає процедуру накладення стягнень уповноваженими особами Держпродспоживслужби та її територіальних органів на суб`єктів господарювання - підприємств, установ, організацій (їх філій, представництв, відділень) незалежно від форми власності, іноземних юридичних осіб і фізичних осіб-підприємців, що провадять господарську діяльність на території України, за порушення законодавства про захист прав споживачів.

Згідно п. 2 вказаного Порядку, на суб`єктів господарювання накладається стягнення у вигляді штрафу відповідно до статті 23 Закону України "Про захист прав споживачів".

Так, пунктом 11 статті 23 Закону України "Про захист прав споживачів" встановлено, що у разі порушення законодавства про захист прав споживачів суб'єкти господарювання сфери торговельного та інших видів обслуговування несуть відповідальність за порушення умов договору між споживачем і виконавцем про виконання роботи, надання послуги - у розмірі ста відсотків вартості виконаної роботи (наданої послуги), а за ті самі дії, вчинені щодо групи споживачів, - у розмірі від одного до десяти відсотків вартості виконаних робіт (наданих послуг) за попередній календарний місяць, але не менше п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Оскаржуючи постанову про накладення штрафу від 11.05.2018 №7, позивач у позові як підставу для скасування такої зазначив лише порушення відповідачем порядку накладення штрафу, у частині не повідомлення про розгляд такого питання, а відтак посилався на розгляд матеріалів справи та прийняття рішення за його відсутності.

Проте, дослідивши наявні докази, у їх поєднанні із вимогами чинного законодавства, регламентуючого прийняття рішень про накладення штрафу, колегія суддів не погоджується із такими доводами позивача, зазначаючи наступне.

Порядком накладення стягнень за порушення законодавства про захист прав споживачів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.08.2002 №1177, а саме - п. 4, передбачено, що рішення про накладення штрафів приймається на підставі відповідних актів перевірки суб'єкта господарювання та інших матеріалів, пов'язаних з цією перевіркою, за наявності порушень, зазначених у пункті 2 цього Порядку, і оформляється постановою за формою, що встановлюється Мінекономрозвитку.

Питання про накладення штрафу розглядається за участю представника суб'єкта господарювання. У разі його відсутності справу може бути розглянуто лише у випадку, коли незважаючи на своєчасне повідомлення суб'єкта господарювання про місце і час розгляду справи від нього не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Так, колегія суддів зазначає, що фізична особа-підприємець ОСОБА_3 03.04.2018 був повідомлений про те, що 11.04.2018 з 10.00 до 13.00 розглядатиметься справа про накладення стягнення, що підтверджується особистою розпискою позивача на повідомленні Головного управління Держпродспоживслужби в Київській області (а.с. 68).

У вказаному повідомленні попереджено, що у разі неявки позивача, справа буде розглядатися без нього. Разом з цим, матеріли справи не містять, а позивачем не надано суду докази того, що він звертався до відповідача із клопотанням про відкладення розгляду справи.

Вказані обставини спростовують висновок позивача про те, що приймаючи оскаржувану постанову він був позбавлений права на участь у розгляді справи, на юридичну допомогу, а також на надання пояснень і доказів, та, натомість, свідчать про дотримання відповідачем вимог та приписів законодавства, яке регулює його діяльність.

Окрім цього, у матеріалах справи міститься рішення Голосіївського суду міста Києва від 21.05.2018 у справі №752/24840/17, яким встановлено, що ФОП ОСОБА_3 порушив умови договору, укладеного із гр. ОСОБА_5, не виконавши своїх зобов`язань, у зв`язку із чим, наведеним рішенням розірвано договір від 06.01.2017 №ФР-01/06 (а.с. 72-77). Вказане рішення набрало законної сили 20.06.2018.

Приписами частини четвертої статті 78 КАС України, визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, підсумовуючи вищевказане, твердження позивача, якими він обґрунтовував свої позовні вимоги, не відповідають дійсним обставинам, встановленим у ході розгляду справи, адже наявні докази підтверджують правомірність дій відповідача та дотримання ним передбаченого порядку, у той час, як рішенням суду встановлено обставини порушення ФОП ОСОБА_3 умов договору, укладеного між споживачем і виконавцем.

Щодо доводів апелянта про те, що договір №ФР-01/06 від 01.06.2017 є саме договором купівлі-продажу, а не договором виконання робіт чи надання послуг, а тому до позивача неправомірно було застосовано штраф згідно п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про захист прав споживачів» та даний факт встановлений в резолютивній частині рішення Голосіївського районного суду міста Києва по справі №752/24840/17 від 21.05.2017, в якій судом було розірвано договір купівлі-продажу №ФР-01/06 від 01.06.2017, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 5 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції.

Так, в позовній заяві як підставу для скасування спірного рішення було зазначено позивачем саме порушення відповідачем порядку накладення штрафу, у частині не повідомлення про розгляд такого питання, а відтак посилався на розгляд матеріалів справи та прийняття рішення за його відсутності, що вже було спростовано колегією суддів, разом з тим, доводи апелянта про те, що договір №ФР-01/06 від 01.06.2017 є саме договором купівлі-продажу, а відтак позивач не може нести відповідальність за порушення п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про захист прав споживачів» не були заявлені в суді першої інстанції, а тому, колегія суддів такі не розглядає.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що відповідно до ст. 11, 509 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як зазначено у частині першій статті 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 638 Цивільного кодексу України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому (ч.1 ст. 656 ЦК України).

Положеннями ст. 837 ЦК України визначено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Відповідно до частин 1 та 3 ст. 865 Цивільного кодексу України, за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу7, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. До відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 ЦК України, сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно із ч. 2 ст. 628 ЦК України, сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Частиною 2 ст. 873 ЦК України передбачено, що робота оплачується замовником після її остаточного передання підрядником. За згодою замовника робота може бути ним оплачена при укладенні договору побутового підряду шляхом видачі авансу або у повному обсязі.

Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів (крім харчових продуктів, якщо інше прямо не встановлено цим Законом), робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», у цьому Законі терміни вживаються в такому значенні:

виконавець - суб'єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги;

договір - усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція;

послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб;

продавець - суб'єкт господарювання, який згідно з договором реалізує споживачеві товари або пропонує їх до реалізації;

робота - діяльність виконавця, результатом якої є виготовлення товар) або зміна його властивостей за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб;

споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника;

Порядок накладення стягнень за порушення законодавства про захист прав споживачів, затверджено постановою КМУ від 17.08.2002 № 1177.

Згідно п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі порушення законодавства про захист прав споживачів суб'єкти господарювання сфери торговельного та інших видів обслуговування несуть відповідальність за: порушення умов договору між споживачем і виконавцем про виконання роботи, надання послуги - у розмірі ста відсотків вартості виконаної роботи (наданої послуги), а за ті самі дії, вчинені щодо групи споживачів, - у розмірі від одного до десяти відсотків вартості виконаних робіт (наданих послуг) за попередній календарний місяць, але не менше п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Так, 01.06.2017 між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 (далі - «Продавець») і ОСОБА_5 (далі - «Покупець») укладено договір № ФР- 01/06 про те, що Продавець виготовляє (та монтує), а Покупець купує таку продукцію: кухню згідно креслень, шафу згідно креслень (п.1.1. Договору).

Комплектність продукції повинна відповідати робочим кресленням, затвердженим підписом Покупця, які є невід'ємною частиною договору. Продукція відвантажується Покупцеві через 37 робочих днів з дня надходження оплати за продукцію та при виконанні пункту 3.3.2 договору, відповідно до якого залишок в розмірі 20 % від вартості товару, що становить 10030 грн. Покупець сплачує в касу Продавця за 5 робочих днів до доставки та монтажу (зборки) продукції. Відповідно до пункту 3.2 договору, загальна вартість товару з урахуванням вартості доставки та монтажу у м. Києві становить 57100 грн. Покупець має сплатити вартість товару в наступні терміни - аванс в розмірі 80 % від вартості товару, що становить 47070 грн. сплачується в касу Продавця при підписанні даного договору.

Отже, між позивачем та відповідачем виникли відносини на підставі Договору №ФР-01/06 від 01.06.2017, а предметом договірних зобов'язань за цим договором є вчинення конкретних дій сторін зі сплати грошових коштів, виготовлення, поставки та встановленню (монтажу) кухні та шафи, а тому такий договір не є договором купівлі-продажу.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а в даному випадку, позивач не довів обставин в обґрунтування заявлених позовних вимог, не спростував висновки контролюючого органу.

Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, що в даному випадку ним виконано.

За вказаних обставин, колегія суддів дійшла висновку про те, що викладені в позовній заяві та апеляційній скарзі доводи позивача є необґрунтованими, а позов таким, що не підлягає задоволенню.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, викладені в оскаржуваному рішенні та не можуть бути підставою для його скасування.

Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції винесене з дотриманням норм процесуального та матеріального права, судом першої інстанції встановлено всі обставини, що мають значення для справи, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, у зв'язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку виключно з підстав, зазначених у п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя В.Ю.Ключкович

Судді О.О. Беспалов

Є.О. Сорочко