Справа № 205/6621/18(2а/205/148/2018)
Суддя: Шлай А.В.
Дата ухвалення: 2019-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

13 лютого 2019 року м. Дніпросправа № 205/6621/18(2а/205/148/2018)

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Шлай А.В. (доповідач),

суддів: Кругового О.О., Прокопчук Т.С.,

за участю секретаря судового засідання Іотовой А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 жовтня 2018 року (суддя Приходченко О.С.) в адміністративній справі №205/6621/18(2а/205/148/2018) за позовом ОСОБА_1 до інспектора роти № 4 батальйону № 3 Управління патрульної поліції у Дніпропетровській області капрала поліції Шаповала Олександра Вікторовича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив скасувати постанову серії ЕАВ № 577981 від 04.09.2018 про накладення адміністративного стягнення - штрафу у розмірі 340 грн. по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі. В обґрунтування позову вказував на відсутність підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121 КУпАП, оскільки він не є власником автомобіля, на якому відсутні бризковики, працює водієм за трудовим договором, 04.09.2018 автомобіль був випущений в роботу механіком, який несе кримінальну відповідальність за випуск на лінію технічно несправного транспортного засобу. Посадовою інструкцією водія не передбачено проведення водієм технічного огляду та допуску до роботи транспортного засобу.

Рішенням Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 17 жовтня 2018 р. позовні вимоги задоволено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, Департамент патрульної поліції подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог позивача відмовити. Скаржник вказує на порушення позивачем Правил дорожнього руху, яке полягає в експлуатації транспортного засобу за відсутності бризковиків, що може призвести до викиду бруду і каміння з-під коліс рухомого транспортного засобу.

Скаржник та відповідачі, повідомлені про день, місце і час розгляду справи в порядку, встановленому статтею 286 Кодексу адміністративного судочинства України, до суду уповноважених представників не направили.

Позивач у судовому засіданні просив залишити оскаржене рішення суду першої інстанції без змін, як законне та обґрунтоване, та пояснив суду, що він працює водієм за трудовим договором, здійснює перевезення пасажирів на міському маршруті. Після того, як поліцейські винесли постанову про притягнення до адміністративної відповідальності,

власник маршруток поставив бризковики на всі автомобілі. На думку позивача, він не повинен сплачувати штраф за порушення, якого він не скоював. Відповідальність за випуск маршруток на лінію без бризковиків водії не несуть.

Здійснюючи перевірку оскаржуваного рішення суду першої інстанції, колегія суддів керується приписами статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини, які не оспорюються сторонами та скаржником:

04 вересня 2018 р. інспектором роти № 4 батальйону № 3 Управління патрульної поліції у Дніпропетровській області капралом поліції Шаповалом О.В. відносно ОСОБА_1 було винесено постанову по справі про адміністративні правопорушення серії ЕАВ № 577981, якою притягнуто позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121 КУпАП (а.с. 4). У постанові зазначено, що ОСОБА_1 04 вересня 2018 року о 17 годин 00 хвилин, керуючи автомобілем Мерседес-Бенц Спринтер 313, держномер АЕ 1814 СХ у м. Дніпрі на пр. Свободи, в районі буд. 69 здійснював перевезення пасажирів на комерційній основі з технічними несправностями, а саме - без бризковиків, чим порушив вимогу п.п. 31.4.7е «Керування водієм транспортним засобом, технічний стан і обладнання якого не відповідають вимогам стандартів, правил дорожнього руху та технічної експлуатації».

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що спірну постанову слід вважати винесеною бездоказово, в порушення прав позивача, такою, що ґрунтується на припущеннях, тому вона підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення - закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне:

Спірні правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються Кодексом України про адміністративній правопорушення, Законом України "Про Національну поліцію", Правилами дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001.

Згідно із статтею 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне та об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, вихованням громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Кодексом адміністративного судочинства України також визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 72 Кодексу адміністративного судочинства України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (стаття 73 Кодексу адміністративного судочинства України). Речовими доказами є предмети матеріального світу, які своїм існуванням, своїми якостями, властивостями, місцезнаходженням, іншими ознаками дають змогу встановити обставини, що мають значення для справи (Стаття 96 Кодексу адміністративного судочинства України). Крім того, електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам'яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет) (стаття 99 Кодексу адміністративного судочинства України).

До суду апеляційної інстанції скаржником надано відеозапис з портативного відеореєстратора, який використовуються поліцейськими відповідно до статті 40 Закону України "Про Національну поліцію". Проте, колегією суддів зазначений доказ не був прийнятий з підстав, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Проте, у судовому засіданні під час розгляду апеляційної скарги позивач не заперечував проти обставини відсутності на транспортному засобі, яким він керував, бризковиків. Він наполягав на тому, що не є особою, яка має нести відповідальність за експлуатацію транспортного засобу, який йому не належить і якого було допущено до роботи на маршруті механіком підприємства, що підтверджується відповідним записом у журналі реєстрації перевірки технічного стану транспортних засобів. Відсутність його вини у скоєнні адміністративного порушення, як стверджував позивач, виключає можливість притягнення до відповідальності.

Частиною 1 статті 121 КУпАП передбачена відповідальність за керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів.

Згідно пункту 31 ПДР технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації. Забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам: відсутній передбачений конструкцією бампер або задній захисний пристрій, грязезахисні фартухи і бризковики (п.п. 31.4.7 «е» ПДР).

Таким чином, по-перше, Правилами дорожнього руху забороняється експлуатація транспортного засобу без бризковиків, по-друге, відповідальність за частиною 1 статті 121 КУпАП несе водій за керування таким транспортним засобом.

Обставина керування ОСОБА_1 04 вересня 2018 р. автомобілем Мерседес-Бенц Спринтер 313, держномер АЕ 1814 СХ, на якому відсутні бризковики, підтверджена ним безпосередньо у судовому засіданні при розгляді апеляційної скарги.

ОСОБА_1 також вказував, що він здійснює перевезення пасажирів на міському маршруті за трудовим договором. На підтвердження цієї обставини ним до суду першої інстанції надана копія наказу № 95-К від 04 березня 2016 р. про прийняття на роботу водієм ПП «ЗІГФРІД-М» (а.с.10). Крім того, обставина роботи ОСОБА_1 на автомобілі Мерседес-Бенц Спринтер 313, держномер АЕ 1814 СХ на маршруті № 156 «Парус-Дафі» з перевезення пасажирів 04.09.2018 підтверджена і ОСОБА_1, і змістом спірної постанови, і витягом із журналу реєстрації операцій перевірки технічного стану КТЗ контрольно-пропускним пунктом «ЗІГФРИД-М» (а.с.7,8).

Частиною 2 статті 121 КУпАП передбачена відповідальність за керування водієм транспортним засобом, який використовується для надання послуг з перевезення пасажирів, що має несправності, передбачені частиною першою цієї статті, або технічний стан і обладнання якого не відповідають вимогам стандартів, правил дорожнього руху і технічної експлуатації.

Зважаючи на встановлені обставини справи, ОСОБА_1 мав нести відповідальність саме за частиною 2 статті 121 КУпАП. Натомість, він був притягнутий до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 121 КУпАП, якою передбачений штраф у значно меншому розмірі, ніж за частиною другою.

Разом з цим, за приписами пункту 4 частини 3 статті 286 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Оскільки ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 121 КУпАП та застосовано штраф у розмірі, меншому, ніж передбачено частиною 2 цієї ж статті, суд позбавлений повноважень посилювати відповідальність.

Щодо правомірності прийняття відповідачем - інспектором поліції спірної постанови.

Згідно частини 1 статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають, у тому числі, справи про адміністративні правопорушення, передбачені частинами першою, другою, третьою, п'ятою і шостою статті 121 цього кодексу. Частиною 2 зазначеної статті Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до частини 4 статті 258 Кодексу України про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

З урахування наведеного, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки наявні у справі докази підтверджують обставину скоєння позивачем адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена статтею 121 КУпАП. Суд першої інстанції, у свою чергу, не з'ясував всіх обставин, що мають значення для справи, що призвело до ухвалення незаконного та необґрунтованого рішення, яке підлягає скасуванню.

Щодо незалучення судом першої інстанції до участі в розгляді справи Департаменту патрульної поліції.

Частиною 3 статті 46 Кодексу визначено, що відповідачем в адміністративній справі є суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі, на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг ( пункт 7 частини 1 статті 4 Кодексу).

Аналіз наведеної процесуальної норми дозволяє колегії суддів дійти висновку про те, що при оскарженні постанови про накладення адміністративного стягнення, як акту індивідуальної дії, відповідати за позовом мають службова особа, яка безпосередньо прийняла спірну постанову (у даному випадку - інспектор поліції) та орган державної влади, на службі якого перебуває зазначена особа (у даному випадку - Департамент патрульної поліції).

Залучення Департаменту патрульної поліції, як другого відповідача, до участі у розгляді справи про оскарження постанови про притягнення до адміністративної відповідальності є обов'язковою умовою, перш за все, дотримання гарантій прав особи, до якої застосовано адміністративне стягнення, у випадку неможливості відповідати за позовом службової особи через її звільнення зі служби.

При прийнятті спірного рішення суд першої інстанції також залишив поза увагою наведені обставини.

Відповідно до частини 1 статті 293 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На думку колегії суддів, Департамент патрульної поліції, як орган державної влади та суб'єкт владних повноважень, на службі якого перебувають, у тому числі, інспектори патрульної поліції, має право як на участь у розгляді справи, так і право на апеляційне оскарження рішення суду, яке постановлено без його участі.

Згідно положень частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції скасовує рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює рішення у випадку невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Керуючись статтями 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України - задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 жовтня 2018 року в адміністративній справі №205/6621/18(2а/205/148/2018) - скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до інспектора роти № 4 батальйону № 3 Управління патрульної поліції у Дніпропетровській області капрала поліції Шаповала Олександра Вікторовича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 13 лютого 2019 року і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, відповідно до частини 3 статті 272 Кодексу

адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя А.В. Шлай

суддя О.О. Круговий

суддя Т.С. Прокопчук