Справа № 185/3733/17(2-а/185/7/18)
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2019-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
і м е н е м У к р а ї н и
07 лютого 2019 року м. Дніпросправа № 185/3733/17(2-а/185/7/18)
Третій апеляційний адміністративний суд
у складі колегії суддів: головуючого - судді Сафронової С.В. (доповідач),
суддів: Чепурнова Д.В., Мельника В.В.,
за участю секретаря судового засідання Царьової Н.Н.
представника відповідача: ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області в особі Павлоградського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області на рішення Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області від 20 квітня 2018 року
у адміністративній справі № 185/3733/17(2-а/185/7/18) за позовом ОСОБА_2 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії, -
За результатом розгляду поданого у цій справі ОСОБА_2 у травні 2017 року позову до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в м.Павлоград Дніпропетровської області, мотивованого протиправним припиненням виплати щомісячної грошової суми страхових виплат, які він отримував перебуваючи на обліку ВВД ФССНВУ в м.Павлограді в період з 01.11.2014р. по 31.05.2016р., а також безпідставністю відмови йому листом ВВД ФССНВУ в м.Павлограді № К-09/01-11 від 28.03.2017 року у відновлені страхових виплат з посиланням на скасування довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та одночасним розясненням про можливість повторного призначення страхових виплат згідно п.18 Порядку № 365 лише через шість місяців після припинення і виконання всіх процедур, необхідних для їх призначення - Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області 20 квітня 2018 року було прийнято рішення, яким задоволено позов ОСОБА_2, та визнано протиправними дії Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області стосовно припинення позивачу страхових виплат з 01 вересня 2016 року, з зобовязанням Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області відновити страхові виплатити ОСОБА_2 з 01 вересня 2016 року.
Зазначене рішення суду першої інстанції оскаржено в апеляційному порядку Павлоградським відділенням Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування в Дніпропетровській області з підстав його незаконності та необґрунтованості, у звязку з чим апелянт вважає рішення таким, що підлягає скасуванню, з ухваленням іншого рішення у справі про відмову у задоволені позову в повному обсязі.
Зокрема, підставою для скасування рішення суду першої інстанції апелянт вважає: не врахування положень ч.1 ст.4, ч.2 ст.9, ч.1 ч.10 ст.7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», п.6 ч.1 ст.46 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування» і п.3 розділу VII «Прикінцевих і перехідних положень» Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування», ч.2 п.12, п.18 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 червня 2016 року № 365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам»; а також не взяття до уваги правомірності дій відповідача, оскільки довідка про взяття позивача на облік як внутрішньо переміщеної особи була скасована 04.10.2016 р. комісією по розгляду питань щодо відновлення (відмови у відновленні) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам згідно п.3 ч.1 ст.12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», а згідно постанови КМУ від 05 листопада 2014 року № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» визначено, що призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, субсидій та пільг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообовязкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 509.
Під час розгляду справи судом апеляційної інстанції встановлено порушення Павлоградським відділенням Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування в Дніпропетровській області норм чинного законодавства, яким регулюються спірні правовідносини у цій справі, а за твердженням представник апелянта в судовому засідання колегія суддів встановила, що застосування до аналогічних як і у цій справі правовідносин положень п.6 ч.1 ст.46 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування» (далі Закон № 1058-ІV) з урахуванням положень Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (далі - Закон № 1706-VII) і постанов Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» та від 08 червня 2016 року № 365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» - є правовою позицією Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування в Дніпропетровській області та Фонду соціального страхування, що на думку апеляційного суду є підставою для постановлення окремої ухвали та направлення її відповідним субєктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.
Так, за матеріалами справи та наданих в судовому засіданні пояснень представника відповідача, судовою колегією зясовано, що припинення виплати щомісячної грошової суми страхових виплат особам, які перебувають на обліку відділень Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування в Дніпропетровській області як внутрішньо переміщені особи, саме з підстав скасування довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, і відмова у відновлені страхових виплат з посиланням п.18 Порядку № 365, тобто, лише через шість місяців після припинення і виконання всіх процедур, необхідних для їх призначення є загальною практикою, оскільки на розуміння вказаних вище органів Фонду соціального страхування до внутрішньо переміщених осіб має застосовувати положення законодавства України, яким врегульовано питання забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, і відповідно виплата раніше призначених цим особам страхових виплат, в тому числі повязаних із страховими випадками на виробництві, можлива тільки на підставі отримання довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.
Наведена у попередньому абзаці позиція відповідача по цій справі не змінюється протягом тривалого часу незважаючи на зміст та чисельну кількість рішень судів зі спірного питання (від першої інстанції до Верховного Суду), в яких судами детально, чітко та зрозуміло наводилися підстави неможливості дискримінації гарантованих Конституцією України прав внутрішньо переміщених осіб на отримання раніше призначеної внаслідок втрати працездатності від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання щомісячної страхової виплати, в тому числі і шляхом застосування до цих осіб формально нейтральних правових норм власних критеріїв оцінки норм матеріального права, що також підтверджується правовою позицією відповідача у цій справі.
Так, у даних спірних правовідносинах відповідач вважаючи правомірним припинення страхових виплат позивачу відповідно до п.6 ч.1 ст.46 Закону № 1058-ІV з "інших випадків, передбачених законодавством", помилково керується нормативно-правовими актами, якими регулюється спір у сфері суспільних відносин, пов'язаних з конфліктом на Донбасі, а саме: Законом України від 20.10.2014 № 1706-VII "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо перемішених осіб" (далі - Закон № 1706-VII) та постановами Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 № 505 "Про надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг", від 01.10.2014 № 509 "Про облік внутрішньо переміщених осіб", від 05.11.2014 № 637 "Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам", та від 08.06.2016 № 365 "Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам", але без урахування предмету спору у цій справі, яким є захист права позивача, що втратив працездатність внаслідок професійного захворювання, у зв'язку з чим йому довічно було встановлено інвалідність та як застрахованій особі державою гарантовано забезпечення безстрокової виплати щомісячної страхової грошової суми.
Отже, у правовідносинах (подібним спірним у цій справі), відповідач не приділяє належної уваги положенням Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування" від 23.09.1999 р № 1105-XIV зі змінами (далі - Закон № 1105-XIV), який за місцем в ієрархічній структурі має більшу юридичну силу у сфері загальнообов'язкового державного соціального страхування громадян в Україні та відповідно є пріоритетним у застосуванні до правовідносин, що виникають при виплаті раніше призначених щомісячних страхових виплат особам, які втратили працездатність внаслідок професійного захворювання.
Так, звертає на себе увагу зміст ч.1 ст.2 Закону № 1105-XIV, відповідно якого законодавство про соціальне страхування складається із Основ законодавства України про загальнообовязкове державне соціальне страхування, Кодексу законів про працю України, цього Закону, інших законодавчих актів та прийнятих відповідно до них інших нормативно-правових актів.
Відповідно до ч.3 ст.8 Закону № 1105-XIV, робочі органи виконавчої дирекції Фонду (далі - управління) та їх відокремлені підрозділи в районах і містах (далі - відділення) зобовязані провадять свою діяльність від імені виконавчої дирекції Фонду в межах та порядку, визначених цим Законом, статутом Фонду, типовим положенням про робочі органи виконавчої дирекції Фонду та їх відділення, що затверджується правлінням Фонду, та положенням, затвердженим директором виконавчої дирекції Фонду, а згідно п.1,2 ч.1 ст.9 Закону № 1105-XIV основними завданнями Фонду та його робочих органів є: реалізація державної політики у сферах соціального страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у звязку з тимчасовою втратою працездатності, медичного страхування та надання матеріального забезпечення, страхових виплат та соціальних послуг відповідно до цього Закону.
Згідно змісту ст.36 Закону № 1105-XIV страховими виплатами є грошові суми, які Фонд виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку (ч.1 ст.36), а щомісячна страхова виплата включена до наведеного у ч.7 ст.36 цього Закону переліку страхових виплат, як виплата втраченого заробітку (або відповідної його частини) залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, яка застрахованій особі проводяться Фондом протягом строку, на який встановлено втрату працездатності у зв'язку із страховим випадком (ч.5 ст.47 Закону № 1105-XIV). При цьому, інформація про право на страхові виплати, розміри виплат та їх строки зазначаються в Рішенні Фонду оформленому постановою (ст.44 Закону № 1105-XIV), а припинення страхових виплат може відбуватися лише у передбачених ч.1 ст.46 Закону № 1105-XIV.
Виходячи з аналізу положень ч.1 ст.46, ч.4-10 ст.47, ч.5 ст.48, ст.49 Закону № 1105-XIV, припинення страхових виплат у розумінні позбавлення особи права на їх отримання навіть у майбутньому визначено лише у двох випадках: якщо з'ясувалося, що виплати призначено на підставі документів, які містять неправдиві відомості (п.3) і якщо страховий випадок настав внаслідок навмисного наміру заподіяння собі травми (п.4), а в інших передбачених ч.1 ст.46 Закону № 1105-XIV випадках страхові виплати припиняються лише на певний чітко визначений законодавцем період: на весь час проживання потерпілого за кордоном… (п.1); на весь час, протягом якого потерпілий перебуває на державному утриманні, за умови…(п.2); ухилення від медичної чи професійної реабілітації або не виконання правил, пов'язаних з установленням чи переглядом обставин страхового випадку, або порушення правила поведінки та встановленого для нього режиму, що перешкоджає одужанню (п.5), що цілком підтверджується змістом ст.48 Закону № 1105-XIV «Страхові виплати у разі перебування особи, яка їх одержує, в особливих умовах» та ст.47 Закону № 1105-XIV, якою проголошено, що: виплати, призначені, але не одержані своєчасно потерпілим або особою, яка має право на одержання виплат, провадяться за весь минулий час, але не більш як за три роки з дня звернення за їх одержанням (ч.4); страхові виплати провадяться протягом строку, на який встановлено втрату працездатності у звязку із страховим випадком, а фінансування додаткових витрат згідно з цим Законом - протягом строку, на який визначено потребу в них (п.5); страхові виплати провадяться протягом строку, встановленого МСЕК або ЛКК. Строк проведення страхових виплат продовжується з дня їх припинення і до часу, встановленого при наступному огляді МСЕК або ЛКК, незалежно від часу звернення потерпілого або заінтересованих осіб до Фонду. При цьому сума страхових виплат за минулий час виплачується за умови підтвердження МСЕК втрати працездатності та причинного зв'язку між настанням непрацездатності та ушкодженням здоров'я (ч.6); якщо потерпілому або особам, які мають право на одержання страхової виплати, з вини Фонду своєчасно не визначено або не виплачено суми страхової виплати, ця сума виплачується без обмеження протягом будь-якого строку та підлягає коригуванню у звязку із зростанням цін на споживчі товари та послуги в порядку, встановленому статтею 34 Закону України "Про оплату праці" (ч.7); належні суми страхових виплат, що з вини Фонду не були своєчасно виплачені особам, які мають на них право, у разі смерті цих осіб виплачуються членам їхніх сімей, а в разі їх відсутності - включаються до складу спадщини (ч.10).
Вищенаведене свідчить про протиправність дій відповідача по цій справі, як в частині припинення страхових виплат ОСОБА_2 з 01.09.2016 р. так і відмови у відновлені страхових виплат при зверненні останнього з такою вимогою у березні 2017 року та розясненням про можливість повторного призначення страхових виплат лише через шість місяців після припинення і виконання всіх процедур, необхідних для їх призначення, що в свою чергу свідчить про позбавлення ОСОБА_2 права на отримання належних йому грошових сум страхових виплат, які в розуміння рішень Європейського суду по захисту прав людини є власністю ОСОБА_2
Вказані дії відповідача також свідчать про грубе порушення ним положень частини першої статті 46 Конституції України якою гарантовано, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, і це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними, та ч.1 ст.64 Конституції України якою визначено, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України, що відповідно потребує втручання Фонду соціального страхування України, який здійснює керівництво та управління загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням в Україні від нещасного випадку, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та медичним страхуванням, провадить акумуляцію страхових внесків, контроль за використанням коштів, забезпечує фінансування виплат за цими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування та здійснює інші функції згідно із затвердженим статутом, зокрема згідно п.3.2.12. Статуту - здійснювати заходи з підготовки та підвищення кваліфікації працівників, які забезпечують діяльність Фонду.
При цьому, судова колегія звертає увагу на безпідставність посилання відповідача у цій справі на п.3 розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1105-XIV, оскільки вказаною нормою передбачено визначення Кабінетом Міністрів України особливості надання соціальних послуг та виплати матеріального забезпечення за соціальним страхуванням внутрішньо переміщеним особам (громадянам України, які переселились з тимчасово окупованої території, території проведення АТО або зони надзвичайної ситуації), а не тимчасово переміщеним особам, яким внаслідок втрати працездатності у зв'язку із страховим випадком раніше була призначена, нараховувалася та виплачувалася страхова виплата.
Помилкове ототожнення відповідачем «страхових виплат», які виплачуються застрахованій особі Фондом щомісячно як компенсацію втраченого заробітку або відповідної його частини у разі настання страхового випадку (ч.1 ч.7 ст.36 Закону № 1105-XIV) протягом строку, на який встановлено втрату працездатності у зв'язку із страховим випадком (ч.5 ст.47 Закону № 1105-XIV) із згаданими у п.3 розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1105-XIV «видами матеріального забезпечення та соціальних послуг» до яких згідно ст.20 цього Закону віднесено: 1) допомогу з тимчасової втрати працездатності (включаючи догляд за хворою дитиною); 2) допомогу з вагітності та пологів; 3) допомогу при народженні дитини; 4) допомогу на період догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку; 5) допомогу на поховання (крім поховання пенсіонерів, безро бітних та осіб, які померли від нещасного випадку на виробництві); 6) забезпечення оздоровчих заходів (оплата путівок на сана торно-курортне лікування застрахованим особам та членам їхніх сімей, до дитячих оздоровчих закладів, утримання санаторіїв-профілакторіїв, надання соціальних послуг у позашкільній ро боті з дітьми) на думку колегії суддів лише підтверджує необхідність втручання Фонду, який саме відповідно до п.3.3. Статуту несе відповідальність згідно із законом за шкоду, заподіяну з його вини застрахованим особам, внаслідок несвоєчасної або неповної виплати матеріального забезпечення, страхових виплат, ненадання або несвоєчасне надання соціальних послуг, передбачених Законом.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Проте, у даному спірному випадку відповідач ігноруючи приписи Конституції та закону України, в яких закріплено право застрахованих осіб на безперервне одержання раніше призначених страхових виплат, визнав за можливе застосувати до спірних правовідносин підзаконний нормативний акт, яким регулюється порядок здійснення контролю за проведенням соціальних виплат, які на законодавчому рівні визначені як грошові виплати особам, які опинилися в складних соціальних обставинах та потребують допомоги держави, за наявності підстав визначених законодавством, або соціальні пільги та виплати, які надаються працівникам на лікування, відпочинок, проїзд, працевлаштування (без соціальної допомоги у разі безробіття), страхові внески на добровільне медичне страхування, за договорами особистого, майнового та іншого страхування на користь працівника, компенсація плати за утримання дітей в дошкільних установах, вихідна допомога та сума на працевлаштування у разі ліквідації підприємства, скорочення працівників та ін., що не є тотожним «страховим виплатам», які Фонд виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку (ст.36 Закону № 1105-XIV) та які мають інше джерело фінансування ніж «соціальні виплати».
Про безпідставність дій відповідача по припиненню постановою № 0414/2041/5100/13 від 08.08.2016 р. виплати ОСОБА_2 щомісячної грошової суми компенсації втраченого заробітку внаслідок втрати професійної працездатності (вид виплати 410, КЕКВ 2730.03), з обґрунтуванням вказаного рішення в суді положеннями ч.2 п.12 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 365 від 08.06.2016 свідчить зміст вказаної норми, в якій по-перше йдеться про припинення «соціальних виплат», а не «страхових виплат», і по-друге вказано про припинення у разі скасування довідки внутрішньо перемішеної особи не з будь-яких підстав, а тільки з визначених ст.12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо перемішених осіб» № 1706-VII, яка містить вичерпний перелік підстав: 1) подання заяви про відмову від довідки; 2) скоєння злочину (з переліченою кваліфікацією); 3) повернення до покинутого місця постійного проживання; 4) виїзду на постійне місце проживання за кордон; 5) подання завідомо недостовірних відомостей, що у спірному випадку по справі № 185/3733/17 не вчинялося з боку гр. ОСОБА_2
За наведених вище обставин та виходячи з положень ст.14 Закону України "Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні" якою чітко визначено, що внутрішньо переміщені особи користуються тими ж правами і свободами, як і інші громадяни України, судова колегія акцентує увагу на необхідності дотримання положень саме Законів, якими регулюються спірній правовідносини та на необхідність слідкування за судовою практикою з вказаного спірного питання, оскільки відповідно до ч.5 ст.124, п.9 ч.3 ст.129 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України, а ігнорування відповідачем судових рішень призводить до грубого порушення прав внутрішньо переміщених осіб.
Так, зокрема, відповідач мав би звернути увагу на те, що:
- постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 12 грудня 2018 року у справі №243/4547/17 підтверджено, що Законом № 1058-IV та Законом № 1105-XIV не передбачається такої підстави припинення або призупинення виплати пенсії/страхової виплати як перевірка місця фактичного проживання та скасування Довідки внутрішньо перемішеної особи, та про безпідставність застосування до спірних правовідносин постанов Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» і від 08 червня 2016 року № 365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», оскільки
Кабінет Міністрів України не наділений правом вирішувати питання, які належать до виключної компетенції Верховної Ради України, так само як і приймати правові акти, які підміняють або суперечать законам України, а прийняття Закону № 1706-VII спрямоване на встановлення додаткових гарантій дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб, до яких належить і позивач, а не на звуження обсягу їх прав, закріплених в інших законодавчих актах України.
З метою уникнення в подальшому помилкового застосування відповідачем норм матеріального права, яким регулюються спірні правовідносини у цій справі, судова колегія вважає за необхідне постановити у цій справі окрему ухвалу, що є формою реагування суду на порушення норм права, причини та умови, що спричинили (зумовили) ці порушення, з метою їх усунення та запобігання таким порушенням у майбутньому, та дає можливість суду відреагувати на деякі порушення закону, стосовно яких він не може самостійно вжити заходів для усунення цих порушень, причин та умов, що їм сприяли, для встановлення винних осіб та притягнення їх до юридичної відповідальності.
Відповідно до ч.1 ст. 249 КАС України суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб'єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.
В контексті наведеного, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне повідомити Павлоградське відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області, Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області та Фонд соціального страхування України про зазначені в ухвалі порушення норм чинного законодавства для вжиття відповідних заходів реагування та з метою недопущення порушення закону в майбутньому.
Керуючись статтями 249, 324, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Обставини, викладені в окремій ухвалі, довести до відома керівництва Павлоградського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області, Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області та Фонду соціального страхування України для усунення та недопущення в подальшому подібних порушень норм законодавства.
Про розгляд окремої ухвали повідомити Третій апеляційний адміністративний суд в місячний термін з дня отримання копії ухвали.
Окрема ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Головуючий - суддя С.В. Сафронова
суддя Д.В. Чепурнов
суддя В.В. Мельник