Справа № 420/5737/18
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2019-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н ЕМ У К Р А Ї Н И

14 лютого 2019 р.м.ОдесаСправа № 420/5737/18

П'ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача судді - Турецької І.О.

суддів - Стас Л.В., Шеметенко Л.П.

за участі секретаря - Скоріної Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_1, що діє в інтересах приватного акціонерного товариства «ДУНАЙСУДНОРЕМОНТ» на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2018 року про повернення адміністративного позову приватного акціонерного товариства «ДУНАЙСУДНОРЕМОНТ» до Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2018 року адвокат ОСОБА_1, що діє в інтересах приватного акціонерного товариства «ДУНАЙСУДНОРЕМОНТ» (далі - ПрАТ «ДУНАЙСУДНОРЕМОНТ») на підставі довіреності, звернувся до суду першої інстанції з позовом до Головного управління ДФС в Одеській області про скасування податкових повідомлень-рішень.

Довіреність на представництво інтересів була видана головою правління ПрАТ «ДУНАЙСУДНОРЕМОНТ» ОСОБА_2.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 08.11.2018 року позовну заяву повернуто на адресу ПрАТ «ДУНАЙСУДНОРЕМОНТ» на підставі пункту 3 частини 4 статті 169 КАС України, оскільки остання подана та підписана особою, яка не мала на це повноважень.

Підставами для прийняття судом вказаного рішення було:

- відсутність документів, що підтверджують повноваження ОСОБА_2 (наказ про призначення, копія положення, Статуту тощо);

- відсутність ордеру адвоката ОСОБА_1;

- відсутність повноважень, що містяться в довіреності від 16.11.2017 року, підписувати та подавати позовні заяви до адміністративного суду.

Отже, проаналізувавши зміст довіреності та правові позиції Верховного Суду у спорах щодо належного представництва у судових органах, суд першої інстанції дійшов висновку, що копія довіреності, яка не засвідчена у встановленому законом порядку, не дає право на підписання позовної заяви та ведення справи у суді, а також до висновку, що позивач помилково ототожнює поняття право підпису та право подання позовної заяви.

Вважаючи прийняте рішення незаконним, представник ПрАТ «ДУНАЙСУДНОРЕМОНТ» його оскаржив та просив скасувати і направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування апеляції, представником зазначено, що довіреністю на представництво інтересів підприємства, йому надано право підписувати позовні заяви, з якими воно звертається до суду, тому висновок суду про порушення позивачем пункту 3 частини 4 статті 169 КАС України є необґрунтованим.

Далі, апелянт зазначає, що відсутня процесуальна норма, яка б зобов'язувала позивача, якого представляє довірений, надавати суду докази повноважень особи, яка видала довіреність.

Вважає, що суд першої інстанції безпідставно посилається на рішення Верховного Суду від 16.05.2018 року у справі №810/739/15, оскільки у вказаній справі, суд надавав оцінку договору, як документу, що підтверджує повноваження представника, водночас у даній справі представником було надано довіреність.

Також зазначає, що є безпідставними посилання суду першої інстанції на рішення Верховного Суду, в яких останній дійшов висновку, що не засвідчена в установленому законом порядку довіреність, не дає права на підписання позовної заяви та ведення справи у суді, оскільки такі рішення стосуються представництва інтересів фізичних осіб, з урахуванням положень ч. 2 ст. 59 КАС України, проте не стосується довіреностей виданих юридичними особами.

Оскільки учасники справи у судове засідання не з'явилися, у відповідності до ч.4 ст.229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги за наступними підставами.

Нормами ч.ч. 1, 2 ст. 60 КАС України повноваження на ведення справи в суді дає представникові право на вчинення від імені особи, яку він представляє, усіх процесуальних дій, які може вчинити ця особа. Розпорядження довірителя представникові, який бере участь в адміністративному процесі на основі довіреності, щодо ведення справи є обов'язковими для нього.

На думку апеляційного адміністративного суду з аналізу наведеної норми вбачається, що представник, через якого у відповідності до частини 1 статті 57 Кодексу адміністративного судочинства України має право здійснювати свою участь сторона - є самостійним учасником процесу, який по суті наділений такими ж повноваженнями, як і особа, яку він представляє, саме тому довіритель у спеціально виданій йому довіреності визначає для представника обсяг повноважень, які останній має право здійснювати для представництва у будь-якому органі від імені довірителя. До того ж довіритель має право обмежити чи розширити коло повноважень представника та надати йому право на вчинення окремих процесуальних дій, які належать до спеціальних прав сторони.

Тобто єдиною підставою для підтвердження у представника обсягу повноважень, наданих йому довірителем є належним чином оформлена від імені довірителя довіреність із спеціальним визначенням кола повноважень, які має здійснювати представник від імені довірителя.

Як вбачається з довіреності, що видана ОСОБА_1, йому, зокрема, надано право підписувати, у тому числі позовні заяви, з якими підприємство звертається до суду, оскаржувати судові рішення, завіряти своїм підписом копії документів, брати участь у судових засіданнях, подавати та отримувати документи, користуватися іншими процесуальними правами, наданими стороні (позивачу, відповідачу, третій особі).

Суд, вважаючи, що у ОСОБА_1 неналежним чином оформлена довіреність на представництво інтересів, зазначив, що до позову не надано доказів, підтверджуючих повноваження голови правління ПрАТ «ДУНАЙСУДНОРЕМОНТ» ОСОБА_2, який видав відповідну довіреність, зокрема, наказу про призначення, копія положення, Статуту тощо.

Колегія суддів вважає, що даний висновок суду не може бути підставою вважати, що довіреність видана неповноважною особою.

Так, як видно з довіреності, яка присутня в матеріалах справи, її достовірність засвідчена підписом адвоката, якому зокрема надано таке право, згідно з довіреністю.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі №809/1092/18 від 17 січня 2019 року, щодо повноважень адвоката посвідчувати своїм підписом справжність документа, у тому числі і довіреності зазначив наступне.

Представник позивача є адвокатом і на нього поширюється дія Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» від 05.07.2012 № 5076-VI.

Відповідно до ч. 9 ч. 1 ст. 20 цього Закону під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правової допомоги, зокрема посвідчувати копії документів у справах, які він веде, крім випадків, якщо законом установлено інший обов'язковий спосіб посвідчення копій документів.

Оскільки представник позивача веде судову справу від імені підприємства, він, як адвокат, має професійне право посвідчувати копії документів у справах, зокрема і копії довіреності.

Викладене свідчить про те, що адвокат своїм підписом підтвердив, що довіреність підписана належною особою.

Проте, якщо у суду виникають сумніви з цього приводу, він наділений повноваженнями це перевірити.

Відповідно до п.3 ч.4 ст.169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позов подано особою, яка не має адміністративної процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.

Аналіз указаної статті свідчить про відсутність в неї такої підстави, як ненадання документів підтверджуючих повноваження особи, яка видала довіреність.

До того ж, висновок суду про відсутність у представника права підписувати довіреність, спростовується її змістом, що був наведений вище.

Відсутність ордеру адвоката ОСОБА_1, також не може бути підставою для повернення позовної заяви, оскільки повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (ч.4 ст.59 КАС України).

Наступне, про що зазначає суд першої інстанції це те, що представник помилково ототожнює поняття право підпису та право подання позовної заяви.

При цьому, обґрунтовуючи такий довід, суд першої інстанції посилається на правову позицію Верховного Суду, що викладена у постанові від 16.05.2018 у справі № 810/739/15.

Досліджуючи наведене рішення Верховного Суду, суд апеляційної інстанції встановив, що предметом дослідження даного спору був договір про надання правової допомоги.

Для виконання обов'язків за цим Договором адвокату як представнику були надані відповідні повноваження, за виключенням права підписання позовних заяв та звернення з ними до суду в інтересах довірителя.

Аналізуючи вказані положення договору касаційний суд погодився з висновками судів попередніх інстанцій, що положення Договору, якими визначено права представника, не містять права адвоката на підписання позовної заяви, а право на подання позову не є тотожним праву представника на підписання від імені позивача позовної заяви.

Натомість, фактичні обставини даної справи свідчать про те, що адвокату ОСОБА_1 надано право підписувати позови, з якими підприємство звертається до суду, а також їх подавати.

І останній довід, про який зазначав суд першої інстанції, це сформована позиція Верховного Суду у справі №826/4872/16 (ухвала від 25.05.2018 року) про те, що звернення до суду передбачає, зокрема, надання суду належних доказів дійсної волі учасника справи, на уповноваження певної особи на представництво. Такі докази повинні виключати будь-які сумніви стосовно справжності та чинності такого уповноваження на момент вчинення певної процесуальної дії (докази повинні бути надані в оригіналі або у формі копії, якісно оформленої особою, що є учасником справи), а також стосовно охоплення такої дії дійсним колом повноважень, делегованих представнику. Представник повинен демонструвати повагу до суду, доводячи наявність повноважень на представництво.

Ознайомившись зі змістом даної ухвали Верховного Суду від 25.05.2018 року можна дійти висновку, що вона не може бути врахована під час вирішення даного спору, оскільки мова в неї йдеться про те, що представником взагалі не було надано до суду довіреності на підтвердження своїх повноважень.

Стаття 6 Європейської Конвенції з прав людини закріплює право на справедливий суд.

У ч.1 цієї статті встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

При цьому, особі має бути забезпечена можливість реалізувати вказані права без будь-яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист є змістом поняття доступу до правосуддя.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 лютого 2011 року у справі «Мушта проти України» (Заява № 8863/06), зазначено, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями.

Так, у даній справі, обмеження позивача доступу до суду повинно переслідувати легітимну мету та мати розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями.

Беручи до уваги, що такого балансу в цьому спорі не дотримано, оскільки суд першої інстанції неправильно застосував норми процесуального права, колегія суддів, відповідно до ч.1 п.4 ст.320 КАС України, дійшла висновку про скасування ухвали суду першої інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 312, 320, 321, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_1, що діє в інтересах приватного акціонерного товариства «ДУНАЙСУДНОРЕМОНТ» - задовольнити.

Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2018 року про повернення адміністративного позову - скасувати.

Справу за адміністративним позовом приватного акціонерного товариства «ДУНАЙСУДНОРЕМОНТ» до Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення направити до Одеського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Доповідач - суддя І.О. Турецька

суддя Л.В. Стас

суддя Л.П. Шеметенко

Повне судове рішення складено 19.02.2019 року.