Справа № 826/16754/16
Суддя: Григорович П.О.
Дата ухвалення: 2019-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

18 лютого 2019 року № 826/16754/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Григоровича П.О. розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до треті особи Департаменту міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Комунальне підприємство «Київблагоустрій» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Повне товариство «ЛОМБАРД ДОНКРЕДИТ ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ІНТЕР-РІЕЛТІ» І КОМПАНІЯ» Товариство з обмеженою відповідальністю «Україна Бізнес Груп»
провизнання протиправними дій та бездіяльності

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі також - Позивач або ОСОБА_1.) з адміністративним позовом до Департаменту міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі також - Відповідач або Департамент) про визнання протиправними дій чи бездіяльності Департаменту щодо проведення заходів з демонтажу будівлі (споруди), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, та належить Позивачу на праві власності, та стягнення з Відповідача коштів на відшкодування шкоди (в тому числі судові втрати), завданої такими незаконними діями або бездіяльністю.

Позовні вимоги мотивовані тим, що Відповідачем всупереч положень нормативно-правових актів у сфері благоустрою, вчинені протиправні дії щодо проведення заходів з демонтажу будівлі (споруди), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та належить Позивачу на праві приватної власності, яка не є тимчасовою спорудою чи елементом благоустрою, як помилково вважає Відповідач, що призвело до порушення прав та інтересів Позивача, а також завдання йому матеріальної шкоди внаслідок руйнування майна.

Відповідач, заперечуючи проти позову зазначив, що дії по демонтажу встановлених з порушенням елементів благоустрою (тимчасових споруд) за адресою: АДРЕСА_1, стосувалися та проводилися відносно ТОВ «Ель Васс», у зв'язку з невиконанням ним припису від 08.10.2016 № 1616083. При цьому, Позивачем не подано жодних доказів, що заходи по відновленню благоустрою стосувались саме його, також відсутні докази того, що Позивач надавав будь-яку документацію Департаменту в підтвердження наявності у позивача права власності на нерухоме майно.

В ході судового розгляду, судом було залучено до участі в справі, в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - Комунальне підприємство «Київблагоустрій» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі також - Третя особа 1 або КП «Київблагоустрій»), Повне товариство «ЛОМБАРД ДОНКРЕДИТ ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ІНТЕР-РІЕЛТІ» І КОМПАНІЯ» (далі також - Третя особа 2 або Товариство) та Товариство з обмеженою відповідальністю «Україна Бізнес Груп» (далі також - Третя особа 3 або ТОВ «Україна Бізнес Груп»).

КП «Київблагоустрій» подало відзив на позов, в якому наголосило на його безпідставності та необґрунтованості, оскільки вважає, що Відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України, отже відсутні підстави для задоволення позову. Також, КП «Київблагоустрій наголосило, що визначена у дорученні Департаменту про демонтаж споруда та нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 не є одним і тим же об'єктом, демонтована споруда була нововстановленою, така споруда не відповідає наданій Позивачем документації на нерухоме майно, отже спірні дії по демонтажу фактично не стосувалися нерухомого майна Позивача. Натомість КП «Київблагоустрій» вважає, що Позивач фактично зловживає наявністю у нього правовстановлюючого документу на нерухомість з метою отримання можливості розміщення тимчасової споруди без оформлення дозвільних документів.

Треті особи 2, 3 письмових пояснень по суті спору суду не подали, у судові засідання явку уповноважених представників не забезпечили.

Керуючись частиною дев'ятою статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України, розглянувши у порядку письмового провадження подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з доводів Позивача, наведених в адміністративному позові, відповідно до договору купівлі-продажу № 2160 від 21.08.1999 він є власником нежитлової будівлі, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджуєтеся, на його думку, Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав від 30.07.2016 № НОМЕР_2. При цьому, Позивач не надав суду для дослідження та правової оцінки зазначений договір № 2160 від 21.08.1999.

Разом з тим, за даними інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 30.07.2016 № НОМЕР_2 та технічного паспорта на нежитлову будівлю (том 1 а.с. 27-29), власником нежитлової будівлі загальною площею 74,3 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_1.

Разом з тим, як вбачається з наданих Позивачем документів, об'єкт оренди, розташований за адресою: АДРЕСА_1, за договором оренди нежитлового приміщення від 01.07.2016 № 7/09 був переданий ОСОБА_1 (Орендодавець) ФОП ОСОБА_5 (Орендар) для використання з метою ведення підприємницької діяльності або іншої незабороненої законом діяльності (том 1, а.с. 15-17), що підтверджується актом прийому-передачі (том 1, а.с. 18).

Також, згідно з умовами договору оренди нежитлового приміщення № 1508 від 16.08.2016 (том 1, а.с. 64-67), ОСОБА_1 передав ФОП ОСОБА_5 в строкове платне орендне користування нежитлове приміщення площею 16 кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_1. При цьому, згідно з умовами договору суборенди нежитлового приміщення від 16.08.2016 (том 1, а.с. 68-71), ФОП ОСОБА_5 як Суборендодавець передав Повному товариству «ЛОМБАРД ДОНКРЕДИТ ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ІНТЕР-РІЕЛТІ» І КОМПАНІЯ» у строкове платне суборендне користування нежитлове приміщення площею 11,2 кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується актом прийому-передачі (том 1, а.с. 72).

Таким чином, Позивачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження належності йому нежитлової будівлі, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, на праві власності чи будь-якому іншому праві (користування та/або володіння).

Незважаючи на наведене, згідно з доводами Позивача, наведеними в адміністративному позові, вищевказана будівля є об'єктом капітального будівництва, яка збудована в 80-роках на фундаменті з залізобетонних конструкцій, в тому числі залізобетонних бетонних перекриттів та підвалом висотою 3 м., що, зокрема, підтверджується висновком спеціалізованої організації ПП «Діагностика 2010». Безпосередньо до будівлі примикає інша будівля, яка належить ТОВ «Ель Васс».

Разом з тим, дослідивши зазначений експертний висновок експерта спеціалізованої організації ПП «Діагностика 2010» від 11.07.2016 (том 1, а.с. 19-26), суд встановив, що висновок складений відносно споруди колишнього підземного переходу по проспекту Голосіївському 26-в, у Голосіївському районі міста Києва.

При цьому, Позивачем не подано суду жодних документів, які б свідчили про те, що нежитлова будівля загальною площею 74,3 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та споруда колишнього підземного переходу по проспекту Голосіївському 26-в, у Голосіївському районі міста Києва є однією і тою ж будівлею, як і не подано жодних документів про зміну (присвоєння) адреси будівлі.

Як вбачається зі змісту припису від 08.10.2016 № 1616083 (том 1, а.с. 31), дії по реалізації якого Позивач вважає протиправними, провідним інспектором КП «Київблагоустрій» ОСОБА_6 встановлено порушення п.20.1.1. Правил благоустрою міста Києва, затверджених рішенням Київської міської ради від 25.12.2008 № 1051/1051, за адресою АДРЕСА_1, вчинене ТОВ «Ель ВАСС», у зв'язку з чим, запропоновано усунути порушення шляхом надання дозвільної документації на розміщення споруди протягом трьох днів. Також, у приписі зазначено, що у разі відсутності документів, демонтувати власними силами та відновити благоустрій. При невиконанні умов припису будуть вжиті заходи згідно чинного законодавства.

ОСОБА_2 від 11.10.2016 № 06-9813 (том 1, а.с. 45) директору КП «Київблагоустрій» доручено (№ 523/10-16) вжити заходи шляхом демонтажу встановлених з порушенням елементів благоустрою, зокрема, павільйону ТОВ «Ель Васс», розташованого за адресою: АДРЕСА_1, на підставі чого 17.10.2016 були проведені відповідні заходи з демонтажу зазначеного павільйону, розміщеного за адресою: АДРЕСА_1, що зафіксовано актом демонтажу.

Вважаючи такі дії Відповідача протиправними, Позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом за захистом свого порушеного права.

Дослідивши та надавши оцінку наявним у матеріалах справи письмовим доказам за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на безпосередньому, всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про наступне.

Відповідно до частини другої статті 6 та частини другої статті 19 Конституції України, органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої та другої статті 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

За припасами статі 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також - КАС України), завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно з частиною першою статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Зазначений принцип полягає у захисті порушеного права від порушення, що вже відбулося, тобто в наявності матеріально-правового інтересу Позивача відносно дій (бездіяльності) та рішень суб'єкта владних повноважень.

Разом з тим, необхідно розуміти, що право на звернення до суду розділяється на право на позов в процесуальному та матеріальному розумінні.

Процесуальне право на позов, це право на подання позову, право на звернення до суду з вимогою за захистом, прав, свобод і інтересів, які, на думку Позивача, порушені суб'єктом владних повноважень у спірних правовідносинах.

Оскільки Позивачем дотримано всі процесуальні норми під час подання позовної заяви, а спір щодо оскарження дій (бездіяльності) суб'єкта владних повноважень віднесений до юрисдикції адміністративних судів, у зв'язку з чим судом було відкрито провадження по цій справі та розглянуто по суті позовні вимоги. Тож, самим лише фактом розгляду по суті вимог Позивача забезпечено його право на позов, яке передбачене статтею 55 Конституції України, статтею 6 Конвенції та статтею 5 КАС України.

Натомість, матеріальне право на позов, це право на задоволення позову, на позитивне вирішення справи, розв'язання спору на користь Позивача. Право на задоволення позову залежить, окрім іншого, від наявності у Позивача суб'єктивних прав, які порушуються Відповідачем та права вимоги за ними.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

При цьому, публічно-правовим спором за КАС України є не будь-який публічно-правовий спір, а лише той, який випливає із здійснення суб'єктом владних повноважень своїх владних управлінських функцій.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження (пункт 1 частини першої статті 19 КАС України).

Разом з тим, слід зазначити, що нормативно-правовий акт - акт управління (рішення) суб'єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування (пункт 18 частини першої статті 4 КАС України). Індивідуальний акт - акт (рішення) суб'єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк (пункт 19 частини першої статті 4 КАС України).

За змістом наведених норм Конституції України та КАС України, судова юрисдикція поширюється не загалом на всі суспільні відносини, а лише на такі, що врегульовані нормами права, тобто на правовідносини.

У свою чергу, неодмінним елементом правовідносин є їх зміст, тобто суб'єктивне право особи та її юридичний обов'язок. Відтак, судовому захисту підлягає суб'єктивне право особи, яке порушується у конкретних правовідносинах, а точніше вже порушене.

Порушенням суб'єктивного права особи є створення будь-яких перепон у реалізації нею свого суб'єктивного права, що унеможливлюють одержання особою того, на що вона вправі розраховувати в разі належної поведінки зобов'язаної особи. Так само протиправним є покладення на особу додаткового обов'язку, який не випливає зі змісту конкретних правовідносин за участі цієї особи.

Отже, неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану суб'єктивних прав та обов'язків особи, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов'язку.

Таким чином, здійснюючи передбачене статтею 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові суб'єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. При цьому, вирішуючи спір по суті, суд надає об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначає, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Тож, якщо особа вважає, що її право у певних правовідносинах не може бути реалізованим належним чином, або на неї протиправно поклали певний обов'язок, така особа має право звернутися за судовим захистом. У разі відповідного звернення особи, суд розглядає питання щодо наявності порушення права заявника у конкретних правовідносинах і на підставі цього вирішує спір.

При цьому, процесуальний закон, визнає матеріальне право на позов в адміністративному судочинстві щодо оскарження індивідуального акту суб'єкта владних повноважень, лише за особами, у яких є право вимоги, тобто саме тими, кого він безпосередньо стосується, для кого оскаржуваний акт породжує, змінює або припиняє певні правовідносини.

Виключенням з цього правила є органи та особи, визначені у статті 53 КАС України, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб - прокурор, Уповноважений Верховної Ради України з прав людини та інші.

Дослідивши та надавши правову оцінку наявним у матеріалах справи обставинам та письмовим доказам, які подані учасниками справи на їх підтвердження, зважаючи на наведені положення норм процесуального закону, суд дійшов висновку про те, що Позивач не є учасником спірних правовідносин з демонтажу павільйону, розміщеного за адресою: АДРЕСА_1, оскільки: по-перше, припис від 08.10.2016 № 1616083 (том 1, а.с. 31), виписаний на адресу ТОВ «Ель ВАСС», отже є індивідуальним актом, стосується лише прав або інтересів ТОВ «Ель ВАСС», тож припис та дії по його реалізації можуть бути оскаржені ТОВ «Ель ВАСС»; по-друге, Позивачем не надано жодних доказів вчинення Відповідачем дій з демонтажу будівлі (споруди), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, яку вважає своєю власністю всупереч даних, які містяться в матеріалах справи та встановлені судом.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, за правилами, встановленими статтею 90 КАС України, проаналізувавши матеріали справи та надані учасниками справи докази, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Згідно з частиною першою статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У свою чергу, Відповідач виконав обов'язок щодо доказування з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 КАС України.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 2, 6, 72-77, 90, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Департаменту міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про визнання протиправними дій чи бездіяльності щодо проведення заходів з демонтажу будівлі (споруди), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_1 на праві власності, та стягнення з Департамету коштів на відшкодування шкоди (в тому числі судові втрати), завданої такими незаконними діями або бездіяльністю, - відмовити повністю.

ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, адреса: АДРЕСА_2).

ДЕПАРТАМЕНТ МІСЬКОГО БЛАГОУСТРОЮ ВИКОНАВЧОГО ОРГАНУ КИЇВСЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ (КИЇВСЬКОЇ МІСЬКОЇ ДЕРЖАВНОЇ АДМІНІСТРАЦІЇ) (, адреса: 04074, м.Київ, ВУЛИЦЯ ВИШГОРОДСЬКА, будинок 21).

КОМУНАЛЬНЕ ПІДПРИЄМСТВО «КИЇВБЛАГОУСТРІЙ» ВИКОНАВЧОГО ОРГАНУ КИЇВСЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ (КИЇВСЬКОЇ МІСЬКОЇ ДЕРЖАВНОЇ АДМІНІСТРАЦІЇ) (, адреса: 03057, м.Київ, ВУЛИЦЯ ДЕГТЯРІВСЬКА, будинок 31, корпус 2).

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України, та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням положень підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя П.О. Григорович