Справа № 500/274/19
Суддя: Баб'юк Петро Михайлович
Дата ухвалення: 2019-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/274/19

19 лютого 2019 рокум.Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Баб'юка П.М., розглянувши у порядку письмового провадження в місті Тернополі за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Теребовлянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Теребовлянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області в якій просила визнати право на пенсію за віком та зобов'язати відповідача призначити пенсію з 28 серпня 2018 року.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивачу виповнилося 58 років 06 місяців і вона має трудовий стаж роботи більше 25 років, що дає право на отримання пенсії за віком. 28 серпня 2018 року позивач звернулася до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком. Однак, відповідачем було безпідставно відмовлено їй в призначенні пенсії у зв'язку з тим, що загальний стаж роботи позивача становить 24 роки 06 місяців 19 днів, що не дає право на призначення пенсії по віку. При цьому, відповідач, не врахував період роботи в Теребовлянському побуткомбінаті з 25 липня 1978 року по 31 серпня 1979 року, оскільки в трудовій книжці відсутній запис про звільнення з вказаної організації. Не погоджуючись і з вказаним рішенням відповідача, позивач звернулась до суду з даною позовною заявою.

Ухвалою суду від 25 січня 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

У строк, встановлений судом, відповідачем подано відзив на позовну заяву, у якому відповідач позов не визнав та повідомив, що при розрахунку пенсії позивачу не враховано період роботи в Теребовлянському побуткомбінаті з 25 липня 1978 року по 31 серпня 1979 року, оскільки відсутній запис в трудовій книжці про звільнення. Відтак, загальний стаж роботи позивача становить 24 роки 06 місяців 19 днів, що не дає право на призначення пенсії по віку.

Дослідивши матеріали справи та з'ясувавши всі обставини справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 28 серпня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до Теребовлянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про призначення пенсії за віком.

Листом №6752/02 від 17 грудня 2018 року відповідачем було відмовлено позивачу в призначенні пенсії за віком у зв'язку з тим, що загальний стаж роботи позивача становить 24 роки 06 місяців 19 днів, що не дає право на призначення пенсії по віку. При цьому, відповідач, не врахував період роботи позивача в Теребовлянському побуткомбінаті з 25 липня 1978 року по 31 серпня 1979 року, оскільки в трудовій книжці відсутній запис про звільнення з вказаної організації.

Не погодившись із відповідним рішенням позивач звернулася до суду із даним позовом.

Визначаючись щодо спірних правовідносин, які виникли між сторонами, суд виходив з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Стаття 4 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 за №1058 визначає складові законодавства про пенсійне забезпечення в Україні, яке базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України "Про недержавне пенсійне забезпечення", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Законом, який відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій є Закон України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-XII (далі - Закону № 1788-XII).

Відповідно до частини першої статті 1 Закону № 1788-XII, громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв'язку із втратою годувальника та інших випадках, передбачених цим Законом.

Звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію. При цьому пенсії за віком і по інвалідності призначаються незалежно від того, припинено роботу на час звернення за пенсією чи вона продовжується. Пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію (частина перша та друга статті 7 Закону № 1788-XII).

Статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу:

з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років;

з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років;

з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років;

з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років;

з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років;

з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років;

з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року;

з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років;

з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років;

з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років;

починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.

До досягнення віку, встановленого абзацами першим і другим цієї частини, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку:

55 років - які народилися по 30 вересня 1956 року включно;

55 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1956 року по 31 березня 1957 року;

56 років - які народилися з 1 квітня 1957 року по 30 вересня 1957 року;

56 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1957 року по 31 березня 1958 року;

57 років - які народилися з 1 квітня 1958 року по 30 вересня 1958 року;

57 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1958 року по 31 березня 1959 року;

58 років - які народилися з 1 квітня 1959 року по 30 вересня 1959 року;

58 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1959 року по 31 березня 1960 року;

59 років - які народилися з 1 квітня 1960 року по 30 вересня 1960 року;

59 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1960 року по 31 березня 1961 року;

60 років - які народилися з 1 квітня 1961 року по 31 грудня 1961 року.

Як свідчать матеріали справи, ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 та на момент звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком їй виповнилось 58 років 6 місяців.

Статтею 62 Закону № 1788-XII передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Зазначеній нормі відповідає пункт 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637).

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи (п.3 Порядку).

Пунктом 20 Порядку 637 передбачено, що у тих випадках, коли у трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

В довідці має бути вказано: період роботи, що зараховується до спеціального стажу; професія або посада, характер роботи; розділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включаються цій період роботи, первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Аналізуючи чинні нормативно-правові акти України, які регулюють умови пенсійного забезпечення, суд приходить до висновку, що положення Порядку №637 щодо підтвердження стажу роботи, який є спеціальнім по відношенню до Закону №1788-XII, мають бути застосовані лише у чітко визначених та вичерпних випадках, а саме за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній. Разом з тим, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка (стаття 62 Закону №1788-XII).

Так, згідно записів у трудовій книжці, трудовий стаж позивача становить 25 років 01 місяць 11 днів, з яких:

- з 01 вересня 1975 року по 19 липня 1978 року, позивач навчалась та закінчила Тернопільське СПТУ № 8, по закінченні навчання позивачу присвоєна кваліфікація швеї четвертого розряду (стаж 2 роки 10 місяців 19 днів);

- з 25 липня 1978 по 27 травня 1986 року працювала швеєю в Теребовлянському побуткомбінаті (стаж 07 років 10 місяців 02 дні), в той же період з 01 вересня 1979 року по 25 липня 1980 року по направленню Теребовлянського побуткомбінату, навчалась та закінчила Тернопільське професійно-технічне училище облпобутуправління, по закінченню присвоєна кваліфікація закрійниці четвертого розряду;

- з 02 червня 1986 року по 12 червня 1990 року працювала швеєю на Великобірківській фабриці господарських виробів (стаж 04 роки 10 днів),

- з 29 травня 1990 року по 03 жовтня 2000 року працювала на різних посадах в Теребовлянському консервному заводі (стаж 10 років 04 місяців 04 дні);

- в період з 06 по 12 жовтня 2000 року працювала різноробочою в ТзОВ «Інтех »(стаж 06 днів).

Наказом Міністерства праці України, Міністерства Юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників №58 від 29.07.1993.

Відповідно до пункту 1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерством соціального захисту України № 58 від 29.07.1993 (далі - Інструкція) трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п'ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачу відмовлено зарахуванні до загального стажу період роботи за трудовою книжкою в Теребовлянському побуткомбінаті з 25 липня 1978 року по 31 серпня 1979 року, оскільки відсутній запис в трудовій книжці про звільнення.

Щодо такого твердження відповідача суд зазначає, що у період з 25 липня 1978 по 27 травня 1986 року позивач не звільнялась з роботи, а працювала швеєю в Теребовлянському побуткомбінаті та навчалась в Тернопільському професійно-технічному училищі облпобутуправління, що підтверджується матеріалами справи.

Витребувати підтверджуючу довідку за вказаний період роботи немає можливості, оскільки документи даної організації в архівні установи не здані. Інше місцезнаходження їх невідоме. Вказане підтверджується власне і листом відповідача від 17.12.2018 №6752/02, яким позивачу відмовлено у призначенні пенсії (аркуш справи №30).

000000000Крім того, суд звертає увагу не те, що підставою для призначення пенсії на пільгових умовах є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Працівник не несе відповідальності за правильність записів у трудовій книжці, а тому недоліки записів у трудовій книжці не можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

З огляду на викладене, суд приходить до переконання, що період роботи позивача з 25 липня 1978 року по 31 серпня 1979 року підлягає зарахуванню до її стажу роботи для призначення пенсії.

Відповідно до статей 9, 77 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач як суб'єкт владних повноважень належних і достатніх доказів, які б спростували доводи позивача, не надав.

Суд констатує, що у спірних правовідносинах нормами чинного законодавства, враховуючи наявність у позивача віку 58 років 6 місяців, достатнього страхового стажу не менше 25 років, не передбачено альтернативних способів поведінки, дій, рішень суб'єкта владних повноважень, окрім як призначення позивачу пенсії за віком. Відтак належним способом захисту порушеного права позивача є зобов'язання відповідача призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 28 серпня 2018 року.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Теребовлянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області слід стягнути судовий збір у розмірі 768,40 грн, сплачений відповідно до квитанції №111 від 21 січня 2019 року.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) до Теребовлянського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (місцезнаходження: вул.22 Січня, 17, м.Теребовля, 48100, ) про зобов'язання вчинити дії - задовольнити.

Зобов'язати Теребовлянське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 28 серпня 2018 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Теребовлянського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 768,40 грн (сімсот шістдесят вісім гривень сорок копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Баб'юк П.М.

копія вірна

Суддя Баб'юк П.М.