Справа № 821/993/18
Суддя: Кравченко К.В.
Дата ухвалення: 2019-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2019 р.м.ОдесаСправа № 821/993/18

Головуючий І інстанції суддя - Гомельчук С.В.Категорія №6.2.1

П'ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді -Кравченка К.В.,
судді -Джабурія О.В.,
судді -Вербицької Н.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 до Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

В травні 2018 року ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 (надалі - позивачі) звернулись до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області (надалі - відповідач, Держгеокадастр), в якому просили:

- визнати протиправними дії Держгеокадастру щодо відмови в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки в розмірі земельної частки (паю), що розташована на території Новобериславської сільської ради Бериславського району для ведення фермерського господарства;

- зобов'язати Держгеокадастр надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки в розмірі земельної частки (паю), що розташована на території Новобериславської сільської ради Бериславського району для ведення фермерського господарства.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивачі звернулись до відповідача з листом від 25.04.2018 року щодо надання інформації про стан виконання постанови Херсонського окружного адміністративного суду від 17.11.2017 року по справі №821/1568/17, яким зобов'язано відповідача повторно розглянути заяви позивачів від 21.09.2017 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність, як члену фермерського господарства у власність земельної ділянки у розмірі земельної частки (паю), із земель раніше наданих у постійне користування громадянину ОСОБА_9 для ведення селянського (фермерського) господарства, та отримали відповідь, де зазначено, що земельна ділянка надавалася у користування ОСОБА_9, при цьому право на безоплатну передачу у власність земельної частки (паю) має лише він. А у зв'язку з тим, що ОСОБА_9 скористався правом на безоплатну приватизацію за даним цільовим призначенням, то більше ніхто не має право на приватизацію вищезазначеної земельної ділянки. Позивачі вважають дану відмову протиправною.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 11.10.2018 року позовні вимоги задоволено повністю.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій вказуючи на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти по справі нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що згідно Статуту фермерського господарства «Чарівне-1» (нова редакція), затвердженого протоколом загальних зборів членів ФГ «Чарівне-1» від 20.07.2017 року №7 ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 є членами фермерського господарства.

Відповідно до Розділу 5 Статуту до земель господарства належать земельні ділянки, отримані (придбані) засновником у власність, постійне користування та надані господарству в оренду. ФГ «Чарівне-1» створене за рахунок земель раніше наданих в постійне користування громадянину ОСОБА_9 для ведення селянського (фермерського) господарства, на підставі Державного акту серії НОМЕР_1, на право постійного користування землею, виданий на підставі рішення 8 сесії Новобериславської сільської ради Бериславського району Херсонської області від 25.03.1992 року на території Новобериславської сільської ради для ведення селянського (фермерського) господарства, зареєстрований 22.12.1998 року у Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №66.

21.09.2017 року позивачі звернулись до Держгеокадастру із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність (безоплатно) земельної ділянки в розмірі земельної частки (паю) на території Новобериславської селищній раді для ведення фермерського господарства із земель наданих у постійне користування голові фермерського господарства «Чарівне-1» ОСОБА_9.

Держгеокадастром за наслідком розгляду вказаних заяв позивачів надано відповідь від 12.10.2017 року за №Ш-12434/0-3907/6-17, відповідно до якої на даний час Головне управління має право передавати у власність громадянам в межах норм безоплатної приватизації не більше 25 відсотків від площі земельних ділянок, право оренди на які було продано на території Херсонської області у кварталі, що передував поточному кварталу.

Відмова Держгеокадастру була предметом розгляду адміністративної справи №821/1568/17 за позовом позивачів до Держгеокадастру, третя особа - фермерське господарство «Чарівне-1» про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 17.11.2017 року у справі №821/1568/17, залишеною без змін постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 22.03.2018 року, адміністративний позов задоволено частково - визнано протиправною відмову Держгеокадастру щодо надання позивачам дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність, як членам фермерського господарства земельної ділянки у розмірі земельної частки (паю), із земель раніше наданих у постійне користування громадянину ОСОБА_9 для ведення селянського (фермерського) господарства, на підставі Державного акту серії НОМЕР_1 на право постійного користування землею, виданого на підставі рішення 8 сесії Новобериславської сільської ради Бериславського району Херсонської області від 25.03.1992 року на території Новобериславської сільської ради для ведення селянського (фермерського господарства), зареєстрований 22.12.1998 року у Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №66 загальною площею 21,91 га.; зобов'язано Держгеокадастр повторно розглянути заяви від 21.09.2017 року позивачів про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність, як членам фермерського господарства земельної ділянки у розмірі земельної частки (паю), із земель раніше наданих у постійне користування громадянину ОСОБА_9 для ведення селянського (фермерського) господарства, на підставі Державного акту серії НОМЕР_1 на право постійного користування землею, виданого на підставі рішення 8 сесії Новобериславської сільської ради Бериславського району Херсонської області від 25.03.1992 року на території Новобериславської сільської ради для ведення селянського (фермерського господарства), зареєстрований 22.12.1998 року у Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №66 загальною площею 21,91 га.

25.04.2018 року позивачі звернулися до Держгеокадастру з заявою, у якій просили надати інформацію про стан виконання постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 22.03.2018 року по справі №821/1568/17.

10.05.2018 року листом №29-21-0.302-2605/2-18 позивачам надано відповідь на запит від 25.04.2018 року щодо стану виконання рішення суду у справі №821/1568/17, та повідомлено про відмову в задоволенні заяв про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок в розмірі земельної частки (паю) із земель, що перебувають в користуванні ОСОБА_9 на підставі Державного акту на право постійного користування землею, з посиланням на те, що земельна ділянка надавалася у користування ОСОБА_9, а тому право на її безоплатну передачу у власність в розмірі частки (паю) згідно ст.32 ЗК України має лише ОСОБА_9.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що підстави відмови відповідача в наданні позивачам дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок в розмірі земельної частки (паю) із земель, що перебувають в користуванні ОСОБА_9, не передбаченні ЗК України.

Колегія суддів погоджується з цим висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

За приписами ч.3 ст.22 ЗК України землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам, зокрема, для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Відповідно до ч.1 ст.32 ЗК України, громадянам України - членам фермерських господарств передаються безоплатно у приватну власність надані їм у користування земельні ділянки у розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території відповідної ради.

Частиною 1 ст.121 ЗК України визначено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства - в розмірі земельної частки (паю), визначеної для членів сільськогосподарських підприємств, розташованих на території сільської ради, де знаходиться фермерське господарство.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.13 Закону України «Про фермерське господарство» члени фермерського господарства мають право на одержання безоплатно у власність із земель державної і комунальної власності із земельних ділянок у розмірі земельної частки (паю). Членам фермерських господарств передаються безоплатно у приватну власність із раніше наданих їм у користування земельні ділянки у розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території відповідної ради.

Отже, ч.1 ст.32 ЗК України та ч.2 ст.13 Закону України «Про фермерське господарство» передбачено право членів фермерського господарства на отримання безоплатно у приватну власність із раніше наданих їм у користування земельні ділянки у розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства.

Згідно ч.6 ст.118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення, зокрема, для фермерського господарства у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст.122 цього Кодексу.

Відповідно до ч.7 ст.118 ЗК України відповідний орган розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою для відмови особі в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у межах безоплатної передачі є невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Таким чином, підставою для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою є невідповідність місця розташування земельної ділянки, яку громадянин має намір отримати у власність, вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також містобудівної документації та схем землеустрою.

Інших підстав для відмови особі в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність Земельним кодексом України не передбачено.

Відмовляючи у наданні позивачам дозволу на розробку проекту землеустрою, відповідач зазначає, що право на безоплатну передачу у власність земельної ділянки має лише той член фермерського господарства, який отримав її у користування, а саме ОСОБА_9.

Обґрунтовуючи свою позицію, відповідач посилається на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 19.06.2018 року №816/1920/17.

Колегія суддів не погоджується з такими посиланнями відповідача, виходячи з наступного.

Державний акт на право постійного користування землею виданий ОСОБА_9 для ведення селянського (фермерського) господарства на підставі рішення 8 сесії Новобериславської сільської Ради народних депутатів Бериславського району Херсонської області 25.03.1992 року.

Селянське фермерське господарство «Чарівне-1» створене у 1992 року, засновником є ОСОБА_9, а позивачі є його членами.

На час отримання ОСОБА_10 земельної ділянки у постійне користування та створення ФГ «Чарівне-1» діяли норми Земельного кодексу України від 18.12.1990 року та Закону України «Про селянське (фермерське) господарство» від 20.12.1991 року, яким визначалися правові основи створення та діяльності селянських (фермерських) господарств в Україні.

Земельним кодексом України (в редакції від 18.12.1990 року), зокрема, ст.6 було передбачено, що громадяни України мають право на одержання у власність земельних ділянок для ведення селянського (фермерського) господарства. Безоплатно земельні ділянки передаються у власність громадян для ведення селянського (фермерського) господарства у межах середньої земельної частки, що обчислюється у порядку, передбаченому цією статтею.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про селянське (фермерське) господарство» селянське (фермерське) господарство є формою підприємництва громадян України, які виявили бажання переважно особистою працею членів цього господарства виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою і реалізацією.

Згідно ч.5 вказаної статті, на ім'я голови селянського (фермерського) господарства видається відповідно Державний акт на право приватної власності на землю, Державний акт на право постійного користування землею. З ним укладається договір на тимчасове користування землею, в тому числі на умовах оренди. Складаються також інші документи відповідно до законодавства України.

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України «Про селянське (фермерське) господарство» громадяни, які виявили бажання вести селянське (фермерське) господарство (включаючи тих, хто переїздить з іншої місцевості), для одержання земельної ділянки у власність або користування, в тому числі в оренду, подають до районної, міської, в адміністративному підпорядкуванні якої є район, Ради народних депутатів за місцем розташування земельної ділянки заяву, підписану головою створюваного селянського (фермерського) господарства.

Згідно приписів ст.6 Закону України «Про селянське (фермерське) господарство», для ведення селянського (фермерського) господарства можуть передаватися у приватну власність або надаватися у користування земельні ділянки, розмір яких не повинен перевищувати 50 гектарів ріллі і 100 гектарів усіх земель, у місцевостях з трудонедостатніми населеними пунктами, визначеними Кабінетом Міністрів України, - 100 гектарів ріллі.

Відповідно ч.1 та ч.2 ст.9 Закону України «Про селянське (фермерське) господарство» після одержання Державного акта на право приватної власності на землю, Державного акта на право постійного користування землею або укладення договору на тимчасове користування землею, в тому числі на умовах оренди, селянське (фермерське) господарство підлягає у 30-денний термін державній реєстрації у Раді народних депутатів, що передала у власність чи надала у користування земельну ділянку.

Після відведення земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання Державного акта на право приватної власності на землю, Державного акта на право постійного користування або укладання договору на тимчасове користування землею, в тому числі на умовах оренди, та державної реєстрації селянське (фермерське) господарство набуває статусу юридичної особи, одержує печатку із своїм найменуванням і адресою, відкриває поточні та вкладні (депозитні) рахунки в установах банку і вступає у відносини з підприємствами, установами та організаціями, визнається державними органами та органами місцевого самоврядування як самостійний товаровиробник при плануванні економічного і соціального розвитку регіону.

Таким чином, для створення селянського (фермерського) господарства право отримати земельну ділянку мала тільки особа, яка була засновником фермерського господарства, тобто голова, а не його члени. Законодавством України, яке діяло на час отримання ФГ «Чарівне-1» земельної ділянки не було передбачено закріплення права власності чи права користування на землю за кожним членом фермерського господарства, яке користується цією землею. .

Право на отримання земельної ділянки безоплатно у власність членами фермерського господарства у розмірі земельної частки (паю) із земель, наданих їм раніше у користування закріплено у наведених вище ст.32 ЗК України та у ст.13 Закону України «Про фермерське господарство».

На час створення ФГ «Чарівне-1» ні ЗК України 1990 року, ні Закон України «Про селянське (фермерське) господарство», ні інші законодавчі акти не містили норм, які б передбачали умови та порядок отримання членами фермерського господарства земельної ділянки у користування у розмірі земельної частки (паю) для подальшого отримання такої земельної ділянки у власність після того, як земельну ділянку у користування вже отримало ФГ в особі його голови. Такого порядку не існує і на сьогодні.

Отже, відповідач помилково послався на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 19.06.2018 року №816/1920/17, оскільки на час створення ФГ «Чарівне-1» діяла норма, що передбачала надання земельної ділянки для створення ФГ виключно майбутньому голові ФГ, а позивачі, будучи членами ФГ «Чарівне-1», не могли набути земельну ділянку у користування, що також вірно було встановлено судом першої інстанції.

Враховуючи наведене, правила ч.1 ст.32 ЗК України та ч.2 ст.13 Закону України «Про фермерське господарство» поширюються на позивачів та дають їм право на одержання безоплатно у власність земельних ділянок в розмірі земельної частки (паю) із земель, раніше наданих у користування ОСОБА_9 як голові ФГ «Чарівне-1» у постійне користування.

Діюча на сьогодні редакція ЗК України у жоден спосіб не обмежує право громадян на отримання безоплатно у власність земельної ділянки для ведення фермерського господарства в розмірі земельної частки (паю) та не встановлює додаткових умов для реалізації громадянами такого права.

Згідно із ч.8 ст.118 Земельного кодексу України проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч.1 ст.186-1 ЗК України проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності (крім земельних ділянок зони відчуження та зони безумовного (обов'язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи) підлягає обов'язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Згідно із ч.6 ст.186-1 ЗК України підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

Частиною 13 ст.123 ЗК України підставою відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише його невідповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.

Земельний кодекс України передбачає, що громадяни можуть отримати землі державної та комунальної власності для ведення фермерського господарства у загальному порядку, визначеному цим Кодексом.

В постанові від 19.06.2018 року у справі №816/1920/17 Верховний Суд виклав висновки щодо затвердження вже розробленого проекту землеустрою та одночасного вирішення питання про надання особі права власності на землю. Законодавство передбачає підставу для відмови у затвердженні вказаного проекту - його невідповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, що й було встановлено Верховним Судом.

Але, даний спір стосується лише надання особам дозволу на розробку проекту землеустрою. Та, як вже було зазначено вище, єдиною підставою для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, згідно ч.7 ст.118 ЗК України, є невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Таким чином, відповідачем було відмовлено позивачам у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою з підстав, які не передбачені ЗК України, а тому спірна відмова Держгеокадастру від 10.05.2018 року №29-21-0.302-2605/2-18 є протиправною та такою що ґрунтується на помилковому розумінні норм права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів робить висновок, що позовні вимоги є правомірними, обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.311, ст.315, ст.316, ст.321, ст.322, ст.325, ст.329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області - залишити без задоволення, а рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2018 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати його прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Кравченко К.В.
Судді Джабурія О.В. Вербицька Н. В.