Справа № 520/11847/18
Суддя: Лук'яненко М.О.
Дата ухвалення: 2019-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2019 р. № 520/11847/18

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лук'яненко М.О., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) до Міністерства внутрішніх справ України (вул. Академіка Богомольця, буд. 10,м. Київ,01601), Національної поліції України (вул. Ак. Богомольця, буд. 10, м. Київ, 01601) про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнень від 11.01.2019, просить суд:

- визнати протиправними дії Міністерства внутрішніх справ України щодо направлення (скерування) матеріалів про призначення і виплату одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) у зв'язку з встановленням йому інвалідності III групи внаслідок захворювання, отриманого під час проходження служби в органах внутрішніх справ на адресу Національної поліції України для розгляду і вжиття нею заходів згідно з законодавством щодо призначення і виплату йому одноразової грошової допомоги у зв'язку з встановленням інвалідності III групи, а також бездіяльність Міністерства внутрішніх справ України щодо незабезпечення контролю за виконанням Національною поліцією України висновку МВС України від 27.04.2018 щодо нарахування і виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1;

- визнати протиправною бездіяльність Національної поліції України щодо неприйняття рішення про нарахування і виплату ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) одноразової грошової допомоги у зв'язку з встановленням йому інвалідності III групи внаслідок захворювання, отриманого під час проходження служби в органах внутрішніх справ за рахунок коштів, що передбачені державним бюджетом на утримання Національної поліції України та невиплатою йому цієї одноразової грошової допомоги в сумі 217500,00 грн.;

- стягнути з Міністерства внутрішніх справ України на користь ОСОБА_1 (РНКОПП НОМЕР_1) одноразову грошову допомогу у зв'язку з встановленням інвалідності III групи внаслідок захворювання, отриманого під час проходження служби в органах внутрішніх справ в сумі 217500,00 грн.;

- встановити судовий контроль за виконанням судового рішення шляхом зобов'язання Міністерства внутрішніх справ України подати до суду звіт про виконання судового рішення протягом 30-днів.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що його звільнено зі служби в ОВС України за п. 64 "Б" (через хворобу) на підставі наказу УДСО при ГУМВС України в Харківській області від 21.08.2012. Постановою Комінтернівського районного суду від 04.07.2017 визнано за ОСОБА_1 право на отримання одноразової грошової допомоги у зв'язку із встановленням інвалідності 3 групи внаслідок захворювання, отриманого під час проходження служби в органах внутрішніх справ в розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності. Механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції на момент виникнення спірних правовідносин визначають Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850. Даним Порядком чітко встановлено, що рішення про призначення або про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги приймає саме Міністерство внутрішніх справ України, а виплата одноразової грошової допомоги здійснюється саме за рахунок коштів, передбачених державним бюджетом на утримання Міністерства внутрішніх справ України. Крім того, та обставина, що п. 10 Порядку №850 передбачено виплату одноразової грошової допомоги в порядку черговості, не знімає з МВС України обов'язку здійснити виплату одноразової грошової допомоги у двомісячний термін з дня отримання відповідних документів і прийняття МВС України рішення про її виплату. Відтак, Міністерством внутрішніх справи України безпідставно направлено на адресу Національної поліції України документи щодо призначення і виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1, у зв'язку із встановленням йому інвалідності 3 групи. Просив позов задовольнити.

Ухвалою суду від 14.01.2019 відкрито спрощене провадження по справі в порядку, передбаченому статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України та запропоновано відповідачу надати відзив на позов.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження надіслана та вручена відповідачам, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Відповідач, Національна поліція України, надала через канцелярію суду відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечувала, зазначив, що пунктом 15 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію", із змінами внесеними Законом України від 23.12.2015 № 900-VIII, регламентовано, що право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України "Про міліцію" зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію". На виконання положень Закону України "Про міліцію" 21.10.2015 Кабінет Міністрів України затвердив Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції ( далі Порядок № 850). Пунктом 10 Порядку № 850 встановлено, що одноразова грошова допомога виплачується в порядку черговості відповідно до дати прийняття МВС рішення про її призначення, але не пізніше двох місяців із дня прийняття зазначеного рішення в межах та за рахунок коштів, передбачених державним бюджетом на утримання МВС. Виплата грошової допомоги проводиться шляхом перерахування органом внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, суми виплати на його рахунок в установі банку або через касу органу внутрішніх справ. Що і враховано Комінтернівським районним судом при винесенні рішення по справі № 641/10426/16-а, яке набрало законної сили. Тому вимоги ОСОБА_1 до Національної поліції є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Разом з тим, Національна поліція України зазначила, що чинне законодавство не передбачає такого способу захисту права, як звернення до суду з позовом про зобов'язання вчинити дії, спрямовані на виконання рішення суду, оскільки в цьому випадку відбувається нашарування судових рішень, що не призводить до ефективного захисту прав осіб. Обов'язок виконання рішення суду, яке набрало законної сили прямо передбачено Конституцією України, Кодексом адміністративного судочинства України та Законом України "Про виконавче провадження", а тому не потребує врегулювання в судовому порядку.

Відповідач, Міністерство внутрішніх справ України, надало через канцелярію суду відзив на позовну заяву, в якому просило суд відмовити у задоволенні позову, оскільки на виконання постанови Комінтернівського районного суду м. Харкова від 04.07.2017, залишеної без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 16.11.2017, винесених у справі № 641/10426/16-а, у Міністерстві внутрішніх справ України розглянуто матеріали щодо нарахування і виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850. За результатами розгляду МВС України 27.04.2018 затверджено висновок про прийняття рішення щодо нарахування і виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1, в якому керівництвом прийнято рішення: матеріали ОСОБА_1 скерувати до Національної поліції України для розгляду та вжиття заходів згідно з законодавством щодо призначення та виплати йому одноразової грошової допомоги у зв'язку з установленням 3-ї групи інвалідності та установити Національній поліції України термін для надання інформації про вжиті заходи до 17.05.2018 року. Таким чином, МВС України фактично виконало постанову Комінтернівського районного суду м. Харкова від 04.07.2017, прийняту у справі № 641/10426/16-а.

07 лютого 2019 року ОСОБА_1 подано через канцелярію суду відповідь на відзив Міністерства внутрішніх справ України, в якій позивач посилався на практику Європейського суду з прав людини, як на підставу правомірності заявлених ним позовних вимог. Крім того, зазначив, що у своєму рішенні по справі №818/419/17 Верховний Суд вказав на те, що виплата працівнику міліції охорони одноразової грошової допомоги повинна проводитись за рахунок бюджетних коштів на утримання МВС України, що ще раз підтверджує бездіяльність Міністерства внутрішніх справ щодо не прийняття останнім відповідного рішення про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги та не виплат відповідної суми позивачу.

08 лютого 2019 року через канцелярію суду позивачем надано відповідь на відзив Національної поліції України, в якій зазначено, що викладені останньою у своєму відзиві обставини щодо обґрунтованості вчинених нею дій є безпідставними та такими, що не відповідають дійсності, а тому не можуть братись до уваги суду при вирішені даного спору.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що наказом УДСО при ГУМВС України в Харківській області від 21.08.2012 позивача звільнено зі служби в ОВС України за п. 64 "Б" (через хворобу).

Відповідно до довідки МСЕК серії 12 ААА №444522 позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності строком до 01.10.2017, причиною інвалідності є захворювання, пов'язане з проходженням військової служби (а.с. 22 зі зворотного боку).

Також, позивачу встановлено 50% втрати професійної працездатності, що підтверджується довідкою серії 10 ААА №015698 від 21.09.2016 про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках застрахованого. Причини втрати професійної працездатності - захворювання, пов'язане з проходженням військової служби (а.с. 22).

Із матеріалів справи встановлено, що 26.09.2016 ОСОБА_1 звернувся до начальника Управління поліції охорони в Харківській області із заявою, в якій просив здійснити йому виплату одноразової грошової допомоги, у зв'язку з встановленням ІІІ групи інвалідності, пов'язаної з проходженням служби в органах внутрішніх справ (а.с. 23).

У той же день, позивач звернувся із заявою і до голови Ліквідаційної комісії Управління Державної служби охорони при ГУМВС України в Харківській області, в якій просив здійснити йому виплату одноразової грошової допомоги, у зв'язку з встановленням ІІІ групи інвалідності, пов'язаної з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

27 грудня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до начальника Управління поліції охорони в Харківській області із заявою, в якій просив проінформувати його з приводу поданих ним заяв до Управління поліції охорони в Харківській області, Ліквідаційної комісії Управління Державної служби охорони при ГУМВС України в Харківській області щодо виплати йому одноразової грошової допомоги, у зв'язку з встановленням ІІІ групи інвалідності, пов'язаної з проходженням служби в органах внутрішніх справ (а.с. 24).

Управління поліції охорони в Харківській області листом від 27.12.2016 №2410/43/40/02-2016 (а.с. 24 зі зворотного боку) повідомило позивача, що листом Управління від 03.10.2016 №1779/43/40/03-2016 необхідні документи та висновок, необхідні для прийняття рішення щодо виплати ОСОБА_1 грошової допомоги у зв'язку з встановленням інвалідності направлені на адресу Департаменту фінансово-облікової політики МВС України (а.с. 25). Крім того, зазначили, що листом Департаменту фінансово-облікової політики МВС України від 12.10.2016 №15/2-3880 матеріали щодо виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, у зв'язку з встановленням ІІІ групи інвалідності, пов'язаної з проходженням служби в органах внутрішніх справ повернуто на адресу управління (а.с. 26). Листом від 24.10.2016 №1906/43/40/01-2016 управління звернулось до Департаменту поліції охорони щодо подальших дій з питань призначення і виплати ОСОБА_1 грошової допомоги у зв'язку з встановленням інвалідності. Листом Департаменту поліції охорони від 04.11.2016 №4453/43/03/02-2016 управління повідомлено про здійснення заходів щодо реєстрації територіальних органів поліції охорони одержувачами бюджетних коштів у визначеному законодавством порядку з метою дотримання норм постанови Кабінету Міністрів України від 23.10.2015 №850 (а.с.27).

У зв'язку із невиплатою позивачу одноразової грошової допомоги в строк визначений постановою Кабінету Міністрів України №850, ОСОБА_1 звернувся до суду за захистом своїх законних прав.

Постановою Комінтернівського районного суду від 04.07.2017 по справі №641/10426/16-а адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправними дії Міністерства внутрішніх справ України щодо неприйняття рішення про нарахування і виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв'язку із встановленням інвалідності 3 групи внаслідок захворювання, отриманого під час проходження служби в органах внутрішніх справ та повернення матеріалів про виплату такої одноразової грошової допомоги до Управління поліції охорони в Харківській області без розгляду по їх суті. Зобов'язано Міністерство внутрішніх справ України прийняти рішення про нарахування і виплату ОСОБА_1 за рахунок коштів, передбачених державним бюджетом на утримання Міністерства внутрішніх справ України, одноразової грошової допомоги у зв'язку з встановленням інвалідності 3 групи внаслідок захворювання, отриманого під час проходження служби в органах внутрішніх справ в розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, а саме 20.09.2016, та здійснити відповідні виплати. Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства внутрішніх справ України судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп. (а.с. 28-30).

Постанова Комінтернівського районного суду від 04.07.2017 по справі №641/10426/16-а набрала законної сили 16.11.2017.

01 грудня 2017 року позивач звернувся до МВС України зі скаргою про необхідність добровільного виконання рішення Комінтернівського районного суду від 04.07.2017 по справі №641/10426/16-а.

На виконання постанови Комінтернівського районного суду від 04.07.2017 по справі №641/10426/16-а ОСОБА_1 12.12.2017 видано виконавчий лист (а.с. 35).

Листом від 03.01.2018 №15/2-К-672 ДФОП МВС України позивача проінформовано про неможливість виконання вимог постанови Кабінету Міністрів №850 з підстав ненадходження до МВС України відповідних документів від УПО Харківської області.

22 січня 2018 року позивач звернувся із заявою про примусове виконання судового рішення по справі № 641/10426/16-а до Печерського РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві (за місцезнаходженням МВС України).

Із заявою від 23.01.2018 позивач звернувся на адреси УПО Харківської області та ліквідаційної комісії УДСО при ГУМВС України в Харківській області з питань необхідності повторного направлення усіх матеріалів щодо призначення і виплати ОГД на адресу МВС України (а.с. 49).

Позивачем подано скаргу 01.02.2018 на дії посадових осіб МВС України щодо невжиття ніяких заходів з виконання судового рішення по справі № 641/10426/16-а до Міністра внутрішніх справ України (а.с. 50).

Листом ДФОП МВС України від 12.03.2018 № 15/2-К-101 позивача повідомлено про те, що видатки на забезпечення діяльності ДСО у Державному бюджеті України для МВС протягом усього часу існування цієї служби не передбачались, оскільки згідно з Положенням про Державну службу охорони при Міністерстві внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 10.08.1993 №615, Державна служба охорони провадить свою діяльність на засадах госпрозрахунку за рахунок коштів, одержаних її підрозділами за організацію і надання послуг з охорони за договорами та інших надходжень, передбачених законодавством (а.с. 51).

У подальшому позивач неодноразово звертався до Міністра Внутрішніх Справ України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, зі скаргами на бездіяльність МВС України, до Прем'єр-Міністра України, однак на теперішній час одноразова грошова допомога у 150-кратному розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності не виплачена, у зв'язку із чим позивач звернувся до суду.

Суд, вирішуючи спір по суті, зазначає наступне.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Таким чином, право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.

Механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги (далі - грошова допомога) у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850.

Пунктом 8 Постанови Кабінету Міністрів України №850 керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 цих Порядку та умов, висновок щодо виплати грошової допомоги, а також у разі загибелі (смерті) працівника міліції: витяг з наказу про виключення загиблого (померлого) працівника міліції із списків особового складу; витяг з особової справи про склад сім'ї загиблого (померлого) працівника міліції.

Відповідно до пункту 9 Постанови Кабінету Міністрів України №850 МВС у місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.

Пунктом 10 Постанови Кабінету Міністрів України №850 грошова допомога виплачується в порядку черговості відповідно до дати прийняття МВС рішення про її призначення, але не пізніше двох місяців із дня прийняття зазначеного рішення в межах та за рахунок коштів, передбачених державним бюджетом на утримання МВС.

За правилами пункту 11 Постанови Кабінету Міністрів України №850 виплата грошової допомоги проводиться шляхом перерахування органом внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, суми виплати на рахунок, відкритий особою, якій призначається грошова допомога, в установі банку або через касу органу внутрішніх справ.

Системно аналізуючи вище вказані положення Постанови Кабінету Міністрів України №850, суд доходить висновку, що саме до компетенції МВС належить прийняття рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги, після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку документів.

Таким чином, відповідачем, Міністерством внутрішніх справ України безпідставно направлено матеріали про призначення і виплату одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) у зв'язку з встановленням йому інвалідності III групи внаслідок захворювання, отриманого під час проходження служби в органах внутрішніх справ на адресу Національної поліції України для розгляду і вжиття нею заходів згідно з законодавством.

Враховуючи наведене вище, суд доходить висновку про задоволення позову в частині визнання протиправними дії Міністерства внутрішніх справ України щодо направлення (скерування) матеріалів про призначення і виплату одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) у зв'язку з встановленням йому інвалідності III групи внаслідок захворювання, отриманого під час проходження служби в органах внутрішніх справ на адресу Національної поліції України для розгляду і вжиття нею заходів згідно з законодавством щодо призначення і виплату йому одноразової грошової допомоги у зв'язку з встановленням інвалідності III групи.

Щодо позовних вимог про визнання протиправною бездіяльність Національної поліції України щодо неприйняття рішення про нарахування і виплату ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) одноразової грошової допомоги у зв'язку з встановленням йому інвалідності III групи внаслідок захворювання, отриманого під час проходження служби в органах внутрішніх справ за рахунок коштів, що передбачені державним бюджетом на утримання Національної поліції України та невиплатою йому цієї одноразової грошової допомоги в сумі 217500,00 грн., суд зазначає наступне.

Постановою Комінтернівського районного суду від 04.07.2017 по справі №641/10426/16-а, зобов'язано саме Міністерство внутрішніх справ України здійснити нарахування та виплату одноразової грошової допомоги у зв'язку із встановленням інвалідності 3 групи внаслідок захворювання, отриманого під час проходження служби в органах внутрішніх справ.

На теперішній час постанова Комінтернівського районного суду від 04.07.2017 набрала законної сили 16.11.2017.

Відповідно до частини першої статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Виконання судового рішення є невід'ємною складовою права кожної особи на судовий захист.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини").

У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Салах Шейх проти Нідерландів", ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов'язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Отже, обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Приймаючи до уваги вище наведене, суд доходить висновку про безпідставність заявлених позовних вимог до Національної поліції України, оскільки обов'язок щодо виплатити одноразової грошової допомоги позивачу покладено на Міністерство внутрішніх справ України, відтак з боку Національної поліції України відсутня бездіяльність у відношенні ОСОБА_1

Разом з тим, суд зазначає, що зобов'язання Національної поліції України виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу не є ефективним способом захисту його порушеного права так як позивач проходив службу в ОВС.

Вимога про визнання протиправною бездіяльності Міністерства внутрішніх справ України щодо незабезпечення контролю за виконанням Національною поліцією України висновку МВС України від 27.04.2018 щодо нарахування і виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1, задоволенню не підлягає, як безпідставна та необґрунтована, оскільки обов'язок щодо нарахування та виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 покладено на МВС України згідно постанови Комінтернівського районного суду від 04.07.2017.

Щодо позовної вимоги про стягнення з Міністерства внутрішніх справ України на користь ОСОБА_1 (РНКОПП НОМЕР_1) одноразової грошової допомоги у зв'язку з встановленням інвалідності III групи внаслідок захворювання, отриманого під час проходження служби в органах внутрішніх справ в сумі 217500,00 грн., суд зазначає наступне.

Постановою Комінтернівського районного суду від 04.07.2017 по справі №641/10426/16-а адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправними дії Міністерства внутрішніх справ України щодо неприйняття рішення про нарахування і виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв'язку із встановленням інвалідності 3 групи внаслідок захворювання, отриманого під час проходження служби в органах внутрішніх справ та повернення матеріалів про виплату такої одноразової грошової допомоги до Управління поліції охорони в Харківській області без розгляду по їх суті. Зобов'язано Міністерство внутрішніх справ України прийняти рішення про нарахування і виплату ОСОБА_1 за рахунок коштів, передбачених державним бюджетом на утримання Міністерства внутрішніх справ України, одноразової грошової допомоги у зв'язку з встановленням інвалідності 3 групи внаслідок захворювання, отриманого під час проходження служби в органах внутрішніх справ в розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, а саме 20.09.2016, та здійснити відповідні виплати. Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства внутрішніх справ України судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп.

Постанова Комінтернівського районного суду від 04.07.2017 по справі №641/10426/16-а набрала законної сили 16.11.2017.

За правилами ч. 4 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, вищевказаним рішенням суду вже встановлено законні підстави щодо нарахування і виплати ОСОБА_1 за рахунок коштів, передбачених державним бюджетом на утримання Міністерства внутрішніх справ України, одноразової грошової допомоги у зв'язку з встановленням інвалідності 3 групи внаслідок захворювання, відтак право позивача на отримання одноразової грошової допомоги у зв'язку з встановленням інвалідності III групи внаслідок захворювання, отриманого під час проходження служби в органах внутрішніх справ доказуванню не підлягає.

Суд зауважу, що на момент отримання позивачем інвалідності прожитковий мінімум для працездатних осіб встановлений Законом України від 25.12.2015 №928-VIII "Про Державний бюджет України на 2016 рік" на рівні 1450,00 грн. на місяць.

Разом з тим, висновком т.в.о. начальника Управління поліції охорони в Харківській області про призначення одноразової грошової допомоги працівнику міліції відповідно до Закону України "Про міліцію", ОСОБА_1 призначено одноразову грошову допомогу у розмірі 217500,00 грн. (а.с. 25 зі зворотного боку).

Враховуючи, що постановою Комінтернівського районного суду від 04.07.2017 за позивачем визнано право на отримання одноразової грошової допомоги в розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, суд доходить висновку про обґрунтованість заявленої позивачем вимоги про стягнення з Міністерства внутрішніх справ України на користь ОСОБА_1 (РНКОПП НОМЕР_1) одноразової грошової допомоги у зв'язку з встановленням інвалідності III групи внаслідок захворювання, отриманого під час проходження служби в органах внутрішніх справ в сумі 217500,00 грн., тому дана вимога підлягає задоволенню.

Щодо встановлення судового контролю за виконанням судового рішення шляхом зобов'язання Міністерства внутрішніх справ України подати до суду звіт про виконання судового рішення протягом 30-днів, суд зазначає, в силу положень ч.1 ст.382 КАС України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Отже, зазначене є правом суду, а не обов'язком, водночас, позивачем не наведено обставин, які б викликали у суду сумнів у тому, що відповідач може ухилятись від виконання судового рішення, у зв'язку з чим у суду відсутні підстави для застосування приписів ст.382 КАС України щодо встановлення судового контролю шляхом зобов'язання відповідача подати звіт про виконання рішення суду.

Щодо позовних вимог викладених позивачем у його клопотанні про вихід за межі позовних вимог від 06.02.2019, в якому просить суд: визнати за позивачем права на отримання одноразової грошової допомоги в сумі 217500,00 грн. у зв'язку з встановленням йому інвалідності III групи внаслідок захворювання, отриманого під час проходження служби в органах внутрішніх справ за рахунок коштів, передбачених державним бюджетом на утримання Міністерства внутрішніх справ України; визнати за позивачем права на отримання одноразової грошової допомоги в сумі 217500,00 грн. у зв'язку з встановленням йому інвалідності III групи внаслідок захворювання, отриманого під час проходження служби в органах внутрішніх справ за рахунок коштів, передбачених державним бюджетом на утримання Національної поліції України; солідарно стягнути з Міністерства внутрішніх справ України та Національної поліції України на користь позивача одноразової допомоги у зв'язку з встановленням йому інвалідності III групи внаслідок захворювання, отриманого під час проходження служби в органах внутрішніх справ в сумі 217500,00 грн.; стягнути з Національної поліції України на користь позивача одноразову допомогу у зв'язку з встановленням йому інвалідності III групи внаслідок захворювання, отриманого під час проходження служби в органах внутрішніх справ в сумі 217500,00 грн., суд зазначає, що дане клопотання задоволенню не підлягає, оскільки перераховані позивачем вимоги є тотожними від заявлених в уточненій позовній заяві від 11.01.2019.

Крім того, суд зауважує, що солідарне стягнення коштів не передбачене приписами статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України.

Разом з тим, вирішуючи даний спір, суд дійшов висновку про наявність законних та обґрунтованих підстав для стягнення з Міністерства внутрішніх справ України на користь ОСОБА_1 (РНКОПП НОМЕР_1) одноразову грошову допомогу у зв'язку з встановленням інвалідності III групи внаслідок захворювання, отриманого під час проходження служби в органах внутрішніх справ в сумі 217500,00 грн.

Щодо заяв позивача від 07.02.2019 та 09.02.2019 про повернення понесених ним судових витрат, суд зазначає наступне.

За правилами статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов'язані із прибуттям до суду; 3) пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов'язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до приписів частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Згідно до вимог частини 9 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов'язані ці витрати з розглядом справи.

З матеріалів справи судом встановлено, що позивачем надано до суду відповіді на відзиви Міністерства внутрішніх справ України та Національної поліції України.

Приписами статті 163 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у відповіді на відзив позивач викладає свої пояснення, міркування та аргументи щодо наведених відповідачем у відзиві заперечень та мотиви їх визнання або відхилення.

До відповіді на відзив застосовуються правила, встановлені частинами другою - четвертою статті 162 цього Кодексу.

Згідно до частини 4 статті 163 Кодексу адміністративного судочинства України до відзиву, зокрема, додаються: документи, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи.

Так, додатками до відповідей на відзиви відповідачів є фіскальні чеки від 06.02.2019 та від 08.02.2019, з яких встановлено, що ОСОБА_1 направлялись на адресу Міністерства внутрішніх справ України та Національної поліції України відповіді на відзиви.

Враховуючи, що суд визнає протиправними дії Міністерства внутрішніх справ України, заяви позивача від 07.02.2019 та 09.02.2019 про повернення понесених ним судових витрат підлягають частковому задоволенню шляхом стягнення на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) судових витрат у розмірі 45,20 (сорок п'ять гривень 20 коп.) пропорційно до задоволених позовних вимог за рахунок бюджетних асигнувань з Міністерства внутрішніх справ України (вул. Академіка Богомольця, буд. 10, м. Київ, 01601).

Щодо клопотання позивача про винесення адміністративним судом окремої ухвали, поданого разом із відповіддю на відзив МВС України через канцелярію суду 07.02.2019, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 249 Кодексу адміністративного судочинства України суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб'єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.

Згідно частини 3 статті 249 Кодексу адміністративного судочинства України суд може постановити окрему ухвалу у випадку зловживання процесуальними правами, порушення процесуальних обов'язків, неналежного виконання професійних обов'язків (в тому числі якщо підписана адвокатом чи прокурором позовна заява містить суттєві недоліки) або іншого порушення законодавства адвокатом або прокурором. Окрема ухвала щодо прокурора або адвоката надсилається органу, до повноважень якого належить притягнення до дисциплінарної відповідальності прокурора або адвоката відповідно.

Суд зазначає, що окрема ухвала є формою реагування суду на порушення норм права, причини та умови, що спричинили (зумовили) ці порушення, з метою їх усунення та запобігання таким порушенням у майбутньому. Слід наголосити, що суд має право, але не зобов'язаний постановляти окрему ухвалу.

З огляду на викладене вище, суд наголошує, що окрема ухвала це право, а не обов'язок суду.

На даний час матеріали справи не містять доказів на підтвердження існування підстав для необхідності винесення у цій справі окремої ухвали.

Таким чином, клопотання представника позивача про винесення окремої ухвали задоволенню не підлягає.

Згідно частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на те, що відповідачем, Міністерством внутрішніх справ України, як суб'єктом владних повноважень, не доведено правомірності вчинених ним дій щодо нарахування та виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в частині визнання протиправними дії Міністерства внутрішніх справ України щодо направлення (скерування) матеріалів про призначення і виплату одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) у зв'язку з встановленням йому інвалідності III групи внаслідок захворювання, отриманого під час проходження служби в органах внутрішніх справ на адресу Національної поліції України для розгляду і вжиття нею заходів згідно з законодавством щодо призначення і виплати йому одноразової грошової допомоги у зв'язку з встановленням інвалідності III групи; стягнення з Міністерства внутрішніх справ України на користь ОСОБА_1 (РНКОПП НОМЕР_1) одноразову грошову допомогу у зв'язку з встановленням інвалідності III групи внаслідок захворювання, отриманого під час проходження служби в органах внутрішніх справ в сумі 217500,00 грн.; стягнення на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) судових витрат у розмірі 45,20 (сорок п'ять гривень 20 коп.) пропорційно до задоволених позовних вимог за рахунок бюджетних асигнувань з Міністерства внутрішніх справ України (вул. Академіка Богомольця, буд. 10, м. Київ, 01601) .

Решта позовних вимог задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, Національної поліції України про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Міністерства внутрішніх справ України щодо направлення (скерування) матеріалів про призначення і виплату одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) у зв'язку з встановленням йому інвалідності III групи внаслідок захворювання, отриманого під час проходження служби в органах внутрішніх справ на адресу Національної поліції України для розгляду і вжиття нею заходів згідно з законодавством щодо призначення і виплати йому одноразової грошової допомоги у зв'язку з встановленням інвалідності III групи.

Стягнути з Міністерства внутрішніх справ України на користь ОСОБА_1 (РНКОПП НОМЕР_1) одноразову грошову допомогу у зв'язку з встановленням інвалідності III групи внаслідок захворювання, отриманого під час проходження служби в органах внутрішніх справ в сумі 217500,00 грн.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) судові витрати у розмірі 45,20 (сорок п'ять гривень 20 коп.) грн. пропорційно до задоволених позовних вимог за рахунок бюджетних асигнувань з Міністерства внутрішніх справ України (вул. Академіка Богомольця, буд. 10, м. Київ, 01601).

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.О. Лук'яненко