Справа № 643/11906/15-а
Суддя: Гриців М.І.
Дата ухвалення: 2019-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

13 лютого 2019 року

Київ

справа №643/11906/15-а

адміністративне провадження №К/9901/57997/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого Гриціва М.І.,

суддів: Берназюка Я.О., Коваленко Н.В.,

розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 09 липня 2018 року (судді Рєзнікова С.С., Бегунц А.О., Старостін В.В.) у справі № 643/11906/15-а за її позовом до управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова (далі - управління ПФУ), третя особа - начальник цього управління, про визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити певні дії, -

встановив:

Харківський апеляційний адміністративний суд постановою від 14 грудня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнив частково: постанову Московського районного суду м. Харкова від 29 жовтня 2015 року у справі № 643/11906/15-а скасував. Прийняв нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнив частково, визнав бездіяльність управління ПФУ щодо невиконання в повному обсязі рішень Московського районного суду м. Харкова від 24 грудня 2010 року № 2а-8231/10, від 05 лютого 2010 року № 2-а-1676/10, від 19 жовтня 2012 року № 2а-12577/11 та постанов Харківського апеляційного адміністративного суду від 10 квітня 2014 року № 643-21225/13-а, від 16 грудня 2014 року № 643/12937/14а протиправною; зобов'язав управління ПФУ як суб'єкта владних повноважень подати протягом одного місяця з дня набрання постановою законної сили звіт про виконання у повному обсязі зазначених судових рішень.

13 січня 2016 року на адресу Харківського апеляційного адміністративного суду від управління ПФУ надійшов звіт про виконання судових рішень.

26 січня 2016 року на адресу Харківського апеляційного адміністративного суду надійшла заява ОСОБА_1 про невиконання управлінням ПФУ постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 14 грудня 2015 року у справі № 643/11906/15-а.

29 лютого 2016 року Харківський апеляційний адміністративний суд своєю ухвалою заяву ОСОБА_1 задовольнив частково: встановлено новий строк для подання звіту управлінням ПФУ щодо невиконання в повному обсязі рішень Московського районного суду м. Харкова від 24 грудня 2010 року № 2а-8231/10, від 05 лютого 2010 року №2-а-1676/10, від 19 жовтня 2012 року № 2а-12577/11 та постанов Харківського апеляційного адміністративного суду від 10 квітня 2014 року № 643-21225/13-а, від 16 грудня 2014 року № 643/12937/14а; зобов'язав подати звіт протягом одного місяця з дня набрання ухвалою законної сили.

28 березня 2016 року на адресу Харківського апеляційного адміністративного суду на виконання вимог ухвали суду від 29 лютого 2016 року надійшов звіт про виконання судового рішення у справі з доданою до нього довідкою щодо нарахованої та виплаченої пенсії ОСОБА_1 за період з 01 січня 2009 року по 31 грудня 2010 року.

29 березня 2016 року на адресу Харківського апеляційного адміністративного суду надійшла заява ОСОБА_1 про порушення прав позивача при виконанні постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 14 грудня 2016 року у справі № 643/11906/15-а.

Харківський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 02 червня 2016 року повернув ОСОБА_1 заяву про порушення прав позивача при виконанні постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 14 грудня 2016 року у справі № 643/11906/15-а через невідповідність поданої заяви вимогам статті 267 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на час подання заяви; далі - КАС).

22 серпня 2016 року на адресу Харківського апеляційного адміністративного суду повторно надійшла заява від ОСОБА_1 про невиконання управлінням ПФУ рішення Харківського апеляційного адміністративного суду від 14 грудня 2015 року.

Харківський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 19 вересня 2016 року заяву повернув ОСОБА_1

Верховний Суд постановою від 02 травня 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнив, ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 19 вересня 2016 року скасував, справу направив до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Рішення Верховного Суду мотивоване тим, суд апеляційної інстанції, коли ухвалив рішення повернути заяву ОСОБА_1, не зважив на вимоги статті 267 КАС, вказав, що заява не відповідає вимогам цієї статті, перелічив її приписи, але не навів у своєму рішенні мотиви невідповідності заяви позивачки вимогам статті 267 КАС та чітко не зазначив недоліки заяви: чого не містить, що не вказано у цій заяві.

Суд касаційної інстанції визнав передчасним висновок апеляційного суду про те, що вимоги заяви не підлягають розгляду в порядку статті 267 КАС, оскільки суд навіть не навів у своєму рішенні вимог, що були заявлені ОСОБА_1 у заяві про невиконання судового рішення та не мотивував, яка кожна із цих вимог не підлягає розгляду в порядку згаданої норми закону.

Харківський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 19 липня 2018 року із покликання на положення статті 267 КАС та аналогічні їм положення статті 383 КАС у новій редакції заяву ОСОБА_1 повернув позивачці.

ОСОБА_1 не погодилася з цим рішенням і 30 липня 2018 року подала касаційну скаргу про його скасування.

Зазначає про помилковість висновків апеляційного суду щодо відсутності належного доказового обґрунтування доводів її заяви та про порушення цим судом норм процесуального права.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду з'ясував обставини, на підставі яких були прийняті оскаржувані рішення судів першої й апеляційної інстанцій, обговорив доводи касаційної скарги і дійшов висновку про таке.

Покликаючись на положення статті 267 КАС та аналогічні їм положення статі 383 цього Кодексу у новій редакції, апеляційний суд дійшов висновку, що заява ОСОБА_1 від 22 серпня 2016 року не відповідає вимогам частини другої статті 383 КАС, оскільки позивачка не зазначила інформацію про день пред'явлення виконавчого листа до виконання та про хід виконавчого провадження. Вказала лише вимогу про зобов'язання відповідача відкликати з усіх органів виконавчої служби недостовірну інформацію в частині виконання судового рішення у справі № 2-А-8231/10 в повному розмірі.

На думку апеляційного суду, позивачка не дотрималась вимог частини третьої статті 383 КАС і не зазначила докази, про які їй відомо і які можуть бути використані судом, на підтвердження обставин, якими обґрунтовуються її вимоги. Натомість виклала лише доводи, що ґрунтуються на особистих висновках, які вона зробила на підставі аналізу звітів відповідача, які той подав в порядку виконання судового рішення.

Поряд з тим, апеляційний суд наголосив, що наявний у матеріалах звіт відповідача про виконання рішення Харківського апеляційного адміністративного суду від 14 грудня 2015 року, до якого долучено довідку щодо нарахованої та виплаченої пенсії позивачу згідно із судовими рішеннями, підтверджує виконання управлінням ПФУ рішень суду.

За правилами статті 383 КАС, якщо у ході розгляду заяви, поданої в порядку цієї статті, суд встановить обставини протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності відповідача, то тоді постановляє окрему ухвалу, порядок прийняття якої визначений статтею 249 цього Кодексу. У разі встановлення обставини протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності відповідача за наслідками розгляду заяви суд не ухвалює рішень, передбачених статтею 245 КАС, які були заявлені позивачкою у заяві від 22 серпня 2016 року.

За таких обставин, суд дійшов висновку про невідповідність заяви ОСОБА_1 вимогам статті 383 КАС та повернув її заявниці.

Отже, апеляційний суд встановив, що позивачка подала заяву, яка за змістом і характером вимог є новим адміністративним позовом до управління ПФУ про визнання дій щодо розрахунку пенсії протиправними, стягнення недорахованої суми до пенсії, в загальному порядку, але не в порядку, передбаченому частиною дев'ятою статті 267 КАС (стаття 383 КАС в новій редакції), тому дійшов правильного висновку про необхідність її повернення заявниці.

Треба зазначити, що суб'єкт владних повноважень не може бути зобов'язаний виконувати судове рішення шляхом ухвалення судом іншого рішення, оскільки примусове виконання постанови суду здійснюється в порядку, передбаченому Законом України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження», в межах виконавчого провадження з виконання виконавчого листа.

Зі сказаного випливає, що спосіб захисту, який обрала позивачка, не усуває юридичного конфлікту і не відповідає об'єкту порушеного права. У такий спосіб неможливо захистити чи відновити право у разі, якщо суд визнав його порушеним. При розгляді вимоги позивача щодо виконання окремого судового рішення в іншій справі, суд не має права зобов'язати його виконати шляхом ухвалення нового судового рішення, бо це буде порушенням процесуальних норми КАС, зокрема тих, що регулюють виконавче провадження як завершальної стадії судового провадження.

Підсумовуючи зазначене, колегія суддів визнає, що суд апеляційної інстанції не допустив порушень норм матеріального та процесуального права при ухваленні судового рішення, тому касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

З огляду на викладене, керуючись статтями 341, 342, 343, пунктом 1 частини першої статті 349, статтями 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, -

постановив:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 09 липня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М.І. Гриців

Судді : Я.О. Берназюк

Н.В. Коваленко