Справа № 826/8690/18
Суддя: Василенко Ярослав Миколайович
Дата ухвалення: 2019-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/8690/18 Головуючий у 1 інстанції - Федорчук А.Б.
Суддя-доповідач - Василенко Я.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Василенка Я.М.,

суддів Кузьменка В.В., Шурка О.І.,

при секретарі Баглай О.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 05.11.2018 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови в нарахуванні та виплаті ОСОБА_2 компенсації втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати за період з 01.01.2013 по 31.12.2017 в сумі 50 996, 49 грн.;

- зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві нарахувати та виплатити ОСОБА_2 компенсацію втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати за період з 01.01.2013 по 31.12.2017 в сумі 50 996, 49 грн.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 05.11.2018 позов задоволено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві звернулося із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення, як таке, що прийняте із порушенням норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що зазначена апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 з 01.06.2002 є пенсіонером органів внутрішніх справ України за вислугою років.

Так, з 01.01.2013 по 31.12.2017 позивач отримував щомісячну пенсію у розмірі: з січня 2013 року по січень 2015 року в розмірі 8 840,00 грн., з лютого 2015 року по грудень 2015 року у розмірі 7 984,31 грн., з січня 2016 року по червень 2016 року у розмірі 8 063,51 грн., з липня 2016 року по грудень 2017 року в розмірі 8 840,00 грн.

Як повідомив позивач та не заперечується відповідачем, 27.12.2017 на картковий рахунок позивача надійшли кошти у розмірі 59 014,00 грн. та 06.02.2018 грошові кошти в сумі 10 162, 66 грн.

Позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо надання роз'яснення стосовно причин надходження вказаних коштів на рахунок позивача.

Так, листом № 6369/03 від 28.02.2018 позивачу повідомлено, що в підсистемі «Призначення та виплати пенсій деяким категоріям громадян» виникла технічна помилка, у зв'язку з чим, позивачу з 01.01.2013 по 31.12.2017 виплачувалась пенсія не в повному обсязі. За цей період було донараховано пенсію та виплачено у грудні 2017 року через вкладний рахунок. Також, позивачу повідомлено, що розмір його пенсії приведено у відповідність та становить 10 162, 88 грн.

У зв'язку з тим, що ОСОБА_2 у період з 01.01.2013 по 31.12.2017 щомісячно недоотримував пенсію в повному обсязі, 28.03.2018 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою щодо компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати на підставі Закону України «Про компенсацію громадянами втрати частини доходів на підставі Закону України «Про компенсацію громадянами втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159-2001-п.

За результатами розгляду вказаної заяви, позивачу листом № 16884/03/01-258211 від 27.04.2018 відмовлено в обрахуванні та виплаті компенсації частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати. У вказаному листі Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повідомило, що оскільки зазначені кошти виплачені позивачу одразу після нарахування, компенсація втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати відсутня.

Вважаючи вказану відмову відповідача протиправною, позивач звернувся до суду першої інстанції з даним позовом за захистом своїх прав та інтересів.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що оскільки тривале ненарахування пенсії за минулі періоди сталося з вини відповідача, зокрема, призначення позивачу заниженого розміру пенсії, а фактична виплата заборгованості проведена лише в грудня 2017 року, то позивач має право на компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з несвоєчасним отриманням щомісячних пенсійних виплат, донарахованих і виплачених йому на підставі рішення суду, у зв'язку з чим позов підлягає задоволенню.

Апелянт у своїй скарзі посилається на постанову Верховного суду України від 18.11.2014 у справі № 21-518а14 та від 07.11.2012 року у справі № 6-131цс12, в яких зазначено, що основною умовою для виплати громадянину компенсації ст. 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159 є порушенням встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). Крім того, у цих рішеннях судом також вказується, що компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією в даному випадку (органом УПФУ) добровільно чи на виконання рішення суду.

Колегія суддів вважає доводи апелянта необґрунтованими та погоджується з рішенням суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно з частиною другою статті 46 Закону України від 09.07.2000 № 1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. При цьому компенсація втрати частини пенсії у зв'язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Питання, пов'язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України від 19.10.2000 № 2050-ІІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» (далі Закон № 2050-ІІІ) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159 (далі - Порядок компенсації).

Відповідно до статей 1, 2 Закону № 2050-ІІІ підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців; виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Із наведеного вбачається, що дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата).

При цьому, аналізуючи вказані норми законодавства колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що у розумінні Закону № 2050-ІІІ пенсія є доходом громадянина та не носить разового характеру навіть у випадку її присудження за рішенням суду. Зокрема, законодавством передбачено, що компенсація за порушення строків виплати такого роду проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Водночас, зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень ст. 1-3 Закону № 2050-ІІІ, окремих положень Порядку дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але невиплачені.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 06.02.2018 у справі № 681/423/15-а, від 20.02.2018 у справі № 336/4675/17, від 21.06.2018 у справі № 523/1124/17, від 03.07.2018 у справі № 521/940/17, від 05.10.2018 у справі № 162/787/16-а та у справі № 127/829/17.

Згідно нормами п. 5 ч. 2 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Крім того, колегією суддів встановлено, що відповідний висновок міститься і в постановах Верховного суду України на які посилається відповідач в обґрунтування доводів апеляційної скарги. При цьому стверджуючи, що незастосування пенсійним органом відповідної норми Закону або ж рішення Верховного Суду України, яке стосується спорів певної категорії, не може тягнути за собою неправомірність дій чи бездіяльності останнього у розумінні вимог КАС України, оскільки відповідач при прийнятті рішень діє у межах наданих йому повноважень та з урахуванням вимог чинного законодавства України.

Отже, з наведеного вбачається, що відповідач не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням самостійно вказує на норми, якими передбачено обов'язок пенсійного органу здійснити компенсацію позивачу втрати частини доходів у зв'язку з порушенням встановлених строків виплати належного йому розміру пенсії.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач має право на компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушення строків виплати пенсії, оскільки у розумінні Закону України № 2050-III пенсія є доходом громадянина, вона не носить разового характеру навіть у випадку її присудження за рішенням суду, і порушення строків її виплати означає втрату громадянином частини свого доходу, а тому позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» компенсацію виплачують за рахунок: власних коштів - підприємства, установи і організації, які не фінансуються і не дотуються з бюджету, а також об'єднання громадян; коштів відповідного бюджету - підприємства, установи і організації, що фінансуються чи дотуються з бюджету; коштів Пенсійного фонду України, Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, інших цільових соціальних фондів, а також коштів, що спрямовуються на їх виплату з бюджету.

Як вбачається зі змісту апеляційної скарги визначений судом розмір компенсації за період з 01.01.2013 по 31.12.2017 відповідно до індексу споживчих цін в сумі 50 996, 49 грн. відповідачем не оскаржується.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Апелянт не надав до суду належні докази, що підтверджують факт протиправності рішення суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Разом з тим, вирішуючи питання про стягнення з апелянта судового збору, колегія суддів зазначає наступне.

Керуючись ст.ст. 243, 244, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 05.11.2018 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Василенко Я.М.

Судді: Кузьменко В.В.

Шурко О.І.

Повний текст постанови виготовлений 14.02.2019.