Справа № 814/379/18
Суддя: Шеметенко Л.П.
Дата ухвалення: 2019-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 лютого 2019 р.м.ОдесаСправа № 814/379/18

Категорія: 9.4 Головуючий в І інстанції: Мороз А.О.

Дата та місце ухвалення рішення: 10.05.2018 р. м. Миколаїв

Пятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача ОСОБА_1

судді Стас Л.В.

судді Турецької І.О.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Артем-Банк» ОСОБА_2 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 10 травня 2018 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Артем-Банк» ОСОБА_4, Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Артем-Банк» ОСОБА_2, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправною бездіяльність та зобовязання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2018 року ОСОБА_3 звернувся з адміністративним позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Артем-Банк» ОСОБА_4, Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Артем-Банк» ОСОБА_2, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, в якому позивач просив: визнати протиправним і скасувати рішення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в особі комісії ПАТ «Артем-Банк» про перевірку договорів (інших правочинів), уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Артем-Банк» ОСОБА_4, з визнання нікчемним договору банківського рахунку № 40.51.000041 від 26.10.2016 року, укладеного між позивачем та ПАТ «Артем-Банк»; визнати протиправною бездіяльність особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Артем-Банк» ОСОБА_4 щодо не передання інформації стосовно коштів, які обліковуються на рахунку до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та не включення позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за рахунком в ПАТ «Артем-Банк» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб; зобовязати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію у ПАТ «Артем-Банк» ОСОБА_2 включити позивача до переліку вкладників ПАТ «Артем-Банк», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб; зобовязати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Артем-Банк» ОСОБА_2 подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію про позивача, як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладом в ПАТ «Артем-Банк» відповідно до договору банківського рахунку № 40.51.000041 від 26.10.2016 року у розмірі 193050 грн. за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб; зобов'язати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб скласти та затвердити зміни, та доповнення до Загального реєстру вкладників ПАТ «Артем-Банк», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо внесення всієї суми гарантованої виплати у розмірі 193050 грн., яка належить до виплати позивачу; зобов'язати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб виплатити позивачу гарантоване відшкодування за договором банківського рахунку № 40.51.000041 від 26.10.2016 року у розмірі 193050 грн.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 10 травня 2018 року заявлений позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Артем-Банк» ОСОБА_4 щодо не передання інформації стосовно коштів, які обліковуються на рахунку до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та не включення ОСОБА_3 до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за рахунком в ПАТ «Артем-Банк» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Зобовязано Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію у ПАТ «Артем-Банк» ОСОБА_2 включити ОСОБА_3 до переліку вкладників ПАТ «Артем-Банк», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Зобовязано Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Артем-Банк» ОСОБА_2 подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію про ОСОБА_3, як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладом в ПАТ «Артем-Банк» відповідно до договору банківського рахунку № 40.51.000041 від 26.10.2016 року у розмірі 193050 грн. за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

В частині вимог про визнання протиправним і скасування рішення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в особі комісії ПАТ «Артем-Банк» про перевірку договорів (інших правочинів), уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Артем-Банк» ОСОБА_4 з визнання нікчемним договору банківського рахунку № 40.51.000041 від 26.10.2016 року, укладеного між ОСОБА_3 та ПАТ «Артем-Банк», зобов'язання Фонду гарантування вкладів фізичних осіб скласти та затвердити зміни, та доповнення до Загального реєстру вкладників ПАТ «Артем-Банк», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо внесення всієї суми гарантованої виплати у розмірі 193050 грн., яка належить до виплати ОСОБА_3, зобов'язання Фонду гарантування вкладів фізичних осіб виплатити ОСОБА_3 гарантоване відшкодування за договором банківського рахунку № 40.51.000041 від 26.10.2016 року у розмірі 193050 грн. відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, відповідачем Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Артем-Банк» ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні заявлених вимог, наголошуючи на неповному зясуванні судом першої інстанції всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, порушенні норм матеріального права.

Позивачем поданий відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 311 КАС України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

Вислухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено, що 26.10.2016 року між позивачем та ПАТ «Артем-Банк» укладено договір банківського рахунку № 40.51.000041 та відкрито рахунок у національній валюті № 8601.980.

У п. 6.5 вказаного Договору визначено, що банк надав вкладнику інформацію, зазначену в статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» щодо умов гарантування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за цим вкладом. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладом, включаючи відсотки, не може бути більшою граничного розміру відшкодування коштів, що становить 200 тис. грн. для одного вкладника в одному банку.

Також, суд першої інстанції встановив, що 26.10.2016 року позивачем здійснено поповнення рахунку на суму 193050 грн., про що свідчить квитанція банку та виписка з особового рахунку, наявні в матеріалах справи.

Крім того, як встановлено судом першої інстанції, на підставі рішення Правління Національного банку України від 15.11.2016 року № 416-рш/БТ «Про віднесення ПАТ «Артем-Банк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 16.11.2016 року № 2447 «Про запровадження тимчасової адміністрації в АТ «Артем-Банк» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку».

Згідно з даним рішенням розпочато процедуру виведення ПАТ «Артем-Банк» з ринку шляхом запровадженням в ньому тимчасової адміністрації на один місяць з 16.11.2016 року до 15.12.2016 року включно, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження тимчасового адміністратора АТ «Артем-Банк», визначені статтями 37-39 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків ОСОБА_4 на один місяць з 16.11.2016 року до 15.12.2016 року включно.

Відповідно до рішення Правління Національного банку України від 15.12.2016 року № 492-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Артем-Банк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 16.12.2016 року № 2857 «Про початок процедури ліквідації АТ «Артем-Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку».

У відповідності до вказаного рішення розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Артем-Банк» з 16.12.2016 року до 15.12.2018 року включно, призначено уповноважену особу Фонду гарантування та делеговано всі повноваження ліквідатора АТ «Артем-Банк», визначені, зокрема, статтями 37, 38, 47-52, 521, 53 Закону «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», в тому числі з підписання всіх договорів, повязаних з реалізацією активів банку у порядку, визначеному Законом, окрім повноважень в частині організації реалізації активів банку, провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту управління активами ОСОБА_4 строком на два роки з 16.12.2016 року до 15.12.2018 року включно.

Згідно матеріалів справи, 20.01.2017 року позивач звернувся із заявою щодо виплати йому гарантованої суми відшкодування за вкладом, розміщеним у банку ПАТ «Артем-Банк».

За результатами розгляду вказаної заяви, Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Артем-Банк» ОСОБА_4 було направлено повідомлення від 26.05.2017 року № 1515 про визнання нікчемним правочину щодо набуття зобовязань АТ «Артем-Банк» перед позивачем шляхом оформлення документів та внесення записів до АБС Банку про операцію по внесенню 24.10.2016 року ОСОБА_3 готівкових коштів в сумі 193050 грн. через касу банку на депозитний рахунок № 8601.980 договору банківського вкладу (депозиту) № 15971 від 24.10.2016 року без фактичного їх внесення.

Також, судом першої інстанції встановлено, що 31.05.2017 року виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення про зміну уповноваженої особи Фонду, якій делеговано повноваження ліквідатора АТ «Артем-Банк».

Відповідно до зазначеного рішення повноваження ліквідатора АТ «Артем-Банк» визначені Законом «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» зокрема, статтями 37, 38, 47-52, 521, 53, у тому числі з підписання всіх договорів, повязаних з реалізацією активів банку у порядку, визначеному Законом, окрім повноважень в частині організації реалізації активів банку, делеговано начальнику відділу запровадження планів врегулювання неплатоспроможності банків ОСОБА_2 з 07.06.2017 року.

Крім того, на підставі частини шостої статті 12, частини першої статті 35, частини пятої статті 44, частини третьої статті 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення від 08.11.2018 року № 3014 про продовження строків здійснення процедури ліквідації АТ «Артем-Банк» строком на один рік з 18.12.2018 року до 17.12.2019 року включно.

Відповідно до зазначеного рішення продовжено повноваження ліквідатора АТ «Артем-Банк», визначені Законом, зокрема, статтями 37, 38, 47-52, 521, 53 Закону, в тому числі з підписання всіх договорів, повязаних з реалізацією активів банку у порядку, визначеному Законом, окрім повноважень в частині організації реалізації активів банку, начальнику відділу запровадження планів врегулювання неплатоспроможності банків ОСОБА_2 строком на один рік з 18.12.2018 року до 17.12.2019 року включно.

Рішенням виконавчої дирекції № 3086 від 15.11.2018 року змінено строки здійснення процедури ліквідації АТ «Артем-Банк» та повноважень ліквідатора АТ «Артем-Банк».

Відповідно до зазначеного рішення строк здійснення процедури ліквідації АТ «Артем-Банк» продовжено на один рік з 16.12.2018 року до 15.12.2019 року включно, а також продовжено повноваження ліквідатора АТ «Артем-Банк» визначені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», зокрема, статтями 37, 38, 47-52, 521, 53 Закону, в тому числі з підписання всіх договорів, повязаних з реалізацією активів банку у порядку, визначеному Законом, окрім повноважень в частині організації реалізації активів банку, начальнику відділу запровадження планів врегулювання неплатоспроможності банків ОСОБА_2 строком на один рік з 16.12.2018 року до 15.12.2019 року включно.

Позивач, вважаючи протиправним рішення щодо визнання нікчемним договору банківського рахунку № 40.51.000041 від 26.10.2016 року, укладеного між позивачем та ПАТ «Артем-Банк», а також протиправною бездіяльність відповідачів щодо не включення позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за рахунком в ПАТ «Артем-Банк» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи справу та задовольняючи частково заявлений позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач до визнання НБУ банку проблемним, розмістив на поточному рахунку банку 193050 грн., що підтверджується квитанцією банку, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку зазначені кошти 193050 грн. були на поточному рахунку позивача, що підтверджується випискою банка з особового рахунку з 01.10.2016 року по 16.11.2016 року, а тому він має право на відшкодування коштів за його вкладом за рахунок Фонду відповідно до ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Вирішуючи справу в апеляційному порядку колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23.02.2012 року № 4452-VI (чинного та в редакції на момент прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку) Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Вкладник має право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами.

За правилами ст. 27 вказаного Закону, у наведеній редакції, Уповноважена особа Фонду складає перелік рахунків вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку.

Нарахування відсотків за вкладами припиняється у день початку процедури виведення Фондом банку з ринку (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність», - у день прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку).

Уповноважена особа Фонду протягом 15 робочих днів з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку формує: 1) перелік рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню; 2) перелік рахунків вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до пунктів 4 - 6 частини четвертої статті 26 цього Закону; 3) переліки рахунків, за якими вкладники на індивідуальній основі отримують від банку відсотки за договорами, укладеними на умовах, що не є поточними ринковими умовами відповідно до статті 52 Закону України «Про банки і банківську діяльність», або мають інші фінансові привілеї від банку та осіб, які використовують вклад як засіб забезпечення виконання іншого зобов'язання перед цим банком, що не виконане; 4) перелік рахунків вкладників, що перебувають під арештом за рішенням суду; 5) перелік рахунків вкладників, вклади яких мають ознаки, визначені статтею 38 цього Закону. Кошти за такими вкладами виплачуються Фондом після проведення аналізу ознак, визначених статтею 38 цього Закону, у тому числі шляхом надіслання запитів клієнтам банку, у порядку та строки, встановлені Фондом, а також підтвердження відсутності таких ознак.

Виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр відшкодувань вкладникам для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку рахунків, за якими вкладник має право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду. Фонд не пізніше ніж через 20 робочих днів з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку розміщує оголошення про початок відшкодування коштів вкладникам на офіційному веб-сайті Фонду.

Фонд також оприлюднює оголошення про початок відшкодування коштів вкладникам у газеті «Урядовий кур'єр» або «Голос України».

Інформація про вкладника в переліку рахунків вкладників має забезпечувати його ідентифікацію відповідно до законодавства.

Сторонами у справі не заперечується, що відомості щодо позивача не включено до переліку рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду, згідно рахунку позивача в АТ «Артем-Банк».

При цьому, зі змісту направленого позивачу повідомлення від 26.05.2017 року № 1515, вбачається, що підставою для не включення позивача до вказаного переліку є визнання нікчемним правочину щодо набуття зобовязань АТ «Артем-Банк» перед позивачем шляхом оформлення документів та внесення записів до АБС Банку про операцію по внесенню 24.10.2016 року ОСОБА_3 готівкових коштів в сумі 193050 грн. через касу банку на депозитний рахунок № 8601.980 договору банківського вкладу (депозиту) № 15971 від 24.10.2016 року без фактичного їх внесення, на підставі п.п. 1, 2, 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23.02.2012 року № 4452-VI.

Згідно вимог ч.ч. 2, 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23.02.2012 року № 4452-VI, в редакції на момент направлення позивачу наведеного повідомлення, протягом дії тимчасової адміністрації Фонд зобов'язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: 1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог; 2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; 3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору; 4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна; 5) банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність»; 6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України; 9) здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов'язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства.

Викладене означає, що уповноважена особа наділена правом перевірки правочинів на предмет виявлення серед них нікчемних.

Разом з тим, за змістом наведених норм, дане право не є абсолютним, а кореспондується з обов'язком встановити перед прийняттям рішення обставин, з якими Закон пов'язує нікчемність правочину, тобто саме по собі твердження про нікчемність правочину недостатньо для визнання його таким, оскільки воно у даному випадку нівелюється протилежним твердженням вкладника про його дійсність.

В повідомленні щодо нікчемності правочину, направленому позивачу, Уповноваженою особою Фонду вказано про те, що в результаті перевірки виявлено обставини, які вказують на те, що внесення записів АБС Банку про банківську операцію щодо внесення ОСОБА_3 готівкових коштів в сумі 193050 грн. через касу банку на поточний рахунок № 8601.980, а також виготовлення розрахунково-касових документів щодо такого внесення здійснено: без фактичного внесення готівкових коштів в касу відділення банку № 146; в період дії обмежень, встановлених для АТ «Артем-Банк» рішенням Комітету з питань нагляду та регулювання діяльності банків, нагляду (оверсайту) платіжних систем від 09.08.2016 року № 834 «Про обмеження здійснення окремих видів здійснюваних АТ «Артем-Банк» операцій»; з метою надання переваг одних кредиторів над іншими; здійснено з одночасним внесенням до АБС інформації про знаття фізичними особами готівкових коштів в касі відділення банку № 146 в такій же сумі; при відсутності в касі необхідної для виплати суми.

Проте, як під час розгляду справи в суді першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду справи, відповідачами не надано жодних доказів щодо наявності, наведених у вказаному повідомленні обставин щодо нікчемності правочину позивача.

Так, відповідачами не підтверджено жодними доказами, що внесення записів АБС Банку про банківську операцію щодо внесення ОСОБА_3 готівкових коштів в сумі 193050 грн. через касу банку на поточний рахунок № 8601.980, а також виготовлення розрахунково-касових документів щодо такого внесення здійснено без фактичного внесення готівкових коштів в касу відділення банку № 146.

Натомість, як вірно встановлено судом першої інстанції, з боку позивача факт поповнення рахунку, відкритого в ПАТ «Артем-Банк», підтверджується квитанцією від 26.10.2016 року щодо внесення наведених коштів.

Крім того, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, зазначені кошти 193050 грн. були на поточному рахунку позивача, що підтверджується випискою банка з особового рахунку з 01.10.2016 року по 16.11.2016 року.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що відповідачами у спірному випадку не доведено наявності підстав, передбачених п.п. 1, 2 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23.02.2012 року № 4452-VI щодо нікчемності правочину позивача.

Також, відповідачами не надано жодного доказу на підтвердження наведених ними обставин, що внесення записів АБС Банку про банківську операцію щодо внесення ОСОБА_3 готівкових коштів в сумі 193050 грн. через касу банку на поточний рахунок № 8601.980, а також виготовлення розрахунково-касових документів щодо такого внесення здійснено з одночасним внесенням до АБС інформації про знаття фізичними особами готівкових коштів в касі відділення банку № 146 в такій же сумі, при відсутності в касі необхідної для виплати суми.

Окрім цього, відповідачами не визначено в чому у спірному випадку проявилось надання ПАТ «Артем-Банк» переваг одних кредиторів над іншими, що також визначено підставою для визнання нікчемним правочину позивача.

Відповідачі не довели належними та допустимими доказами того, що у момент укладення договору банківського вкладу та здійснення транзакції ПАТ «Артем-Банк» щодо зарахування суми коштів на депозитний рахунок, позивач отримав перевагу стосовно інших вкладників банку та не обґрунтували у чому така перевага полягала.

Так само відповідачами необґрунтовано, які діяли обмеження ПАТ «Артем-Банк» згідно рішення від 09.08.2016 року № 834, що були перешкодою для здійснення вкладу позивачем на рахунок, відкритий в ПАТ «Артем-Банк», що стало підставою для визнання такого правочину нікчемним.

Колегія суддів зазначає, що метою пункту 7 частини третьої Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23.02.2012 року № 4452-VI є недопущення зменшення активів банку або якості (ліквідності) таких активів на шкоду інших кредиторів, а також захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

На цій підставі колегія суддів доходить до висновку про те, що підстава нікчемності правочинів, визначена пунктом 7 частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», може бути застосована лише до тих договорів банківського вкладу, відповідно до умов яких встановлені певні переваги перед іншими вкладниками, зокрема, щодо строку, розміру відсотків та інших умов, які відрізняються від умов інших договорів вкладу та ставлять особу - вкладника у більш вигідне становище у порівнянні з іншими вкладниками.

На підставі аналізу положень наведеної правової норми можна дійти до висновку про те, що пункт 7 частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23.02.2012 року № 4452-VI не поширює свою дію на договір, укладений між позивачем та ПАТ «Артем-Банк».

Так, як вбачається з матеріалів справи та не спростовується доводами апеляційної скарги, при укладенні договору банківського рахунку позивачем не отримано жодних переваг від ПАТ «Артем-Банк», банк не здійснив жодного платежу на користь позивача, а лише отримав кошти як вклад у банку.

Крім того, як вірно зазначено судом першої інстанції, рішень про віднесення ПАТ «Артем-Банк» до категорії проблемних та неплатоспроможних на дату укладення договору позивачем прийнято не було.

Також, вирішуючи спірне питання, колегія суддів зазначає, що Фонд або його Уповноважена особа, за загальним правилом, не може посилатися на неправомірні або оспорюванні дії працівників банку під час оформлення договірних відносин з клієнтами та виконання такими працівниками умов цих договорів для обґрунтування наявності підстав для застосування положень частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23.02.2012 року № 4452-VI.

Такі неправомірні або оспорюванні дії повинні доводитися в порядку, зокрема, кримінального провадження, рішення в якому відповідно до статті 78 КАС України є обов'язковими для адміністративних судів.

Проте, таких рішень у спірному випадку відповідачами не надано.

Колегія судів також враховує, що право громадянина на власність як важливий атрибут правової держави і демократичного суспільства закріплено в Конституції України, у якій установлено основні положення щодо власності (статті 13, 41, 142 та 143 Конституції України), закріплено рівність усіх суб'єктів права власності (статті 1 та 13 Конституції України), гарантії права власності та обов'язки власників (статті 13 і 41 Конституції України).

Крім того, стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися, розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.

У статті 3 ЦК України серед засад цивільного законодавства закріплена неприпустимість позбавлення права власності (пункт 2 частини першої), хоча власник може вимагати усунення й тих порушень, що не призвели до позбавлення права власності. Відповідно до статті 321 ЦК України зміст непорушності права власності охоплює також заборону обмеження в його здійсненні.

Важливою гарантією права приватної власності є конституційне закріплення, що «примусове відчуження об'єктів приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього повного відшкодування їхньої вартості» (частина п'ята статті 41 Конституції України). Конституційний принцип непорушності права власності проявляється як засада впевненості власника у стабільному становищі у якому він перебуває і яке гарантовано йому державою з усім комплексом відповідних засобів, які остання для цього застосовує.

Дотримання прав вкладників банків передусім проявляється в законодавчих гарантіях повернення всієї суми вкладу та процентів на неї або доходів у іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором банківського вкладу (частина перша статті 1058 ЦК України). У разі визнання банку неплатоспроможним гарантією забезпечення прав вкладників є поетапне відшкодування, в порядку передбаченому законом, суми за вкладом: Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку; у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом, в порядку загальних правил відшкодування за процедурами ліквідації.

Аналогічна позиція була висловлена Пленумом Верховного Суду України в постанові від 03 липня 2015 року № 13.

Відповідно до позиції Конституційного Суду України, сформованої в Рішенні від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005, до обмеження прав належить звуження їх змісту й обсягу, проте сутність змісту основного права не може бути порушена. Крім того, у пункті 2.1 Рішення від 01 червня 2016 року № 2-рп/2016 Конституційний Суд України зазначив, що обмеження стосовно реалізації конституційних прав не можуть бути свавільними та несправедливими, мають установлюватися виключно Конституцією й законами, переслідувати легітимну мету, бути зумовленими суспільною необхідністю її досягнення, пропорційними й обґрунтованими.

Враховуючи вищенаведене, зміст статті 41 Конституції України поширюється на право вкладника - фізичної особи вимагати отримання відшкодування коштів за вкладом за рахунок Фонду, так як гарантований конституційний принцип непорушності (приватної власності) полягає в неприпустимості свавільного втручання в це право суб'єктів приватного та публічного права, у тому числі й держави. Фізична особа (вкладник) є власником грошових коштів на рахунку, яким він володіє, і його право власності, в силу статті 41 Конституції України та статті 321 ЦК України, є непорушним.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем не доведено наявності правових підстав вважати договір банківського рахунку, укладений між позивачем та ПАТ «Артем-Банк», а також правочин щодо внесення позивачем коштів на відкритий ним рахунок нікчемними та, відповідно, застосовувати наслідки нікчемності до таких правочинів, так само, як не доведено наявність правових підстав, визначених Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23.02.2012 року № 4452-VI, для не включення позивача до переліку вкладників банку, які мають право на відшкодування суми вкладу за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Наведені висновки суду апеляційної інстанції узгоджуються з правовою позицією щодо застосування частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23.02.2012 року № 4452-VI, яка викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 10 травня 2018 року у справі № 910/14681/17, від 30 травня 2018 року у справі № 910/23036/16, від 23 жовтня 2018 року у справі № 804/6992/15.

Доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи. В апеляційній скарзі апелянт, як на підставу для задоволення поданої скарги, посилається лише висновки повідомлення про нікчемність правочину позивача. Водночас, як вже зазначалось вище такі висновки спростовуються матеріалами справи та судом апеляційної інстанції усім наведеним висновкам надано оцінку.

Разом з цим, відхиляючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів також визнає безпідставними посилання позивача на пропуск апелянтом строку звернення із апеляційною скаргою та маніпуляцію з боку апелянта щодо свого місцезнаходження, оскільки доводи позивача щодо не вірного зазначення апелянтом свого місцезнаходження жодним чином не впливають на визначення строку звернення із апеляційною скаргою у спірному випадку з огляду на відсутність в матеріалах справи взагалі будь-яких доказів щодо отримання апелянтом оскаржуваного рішення. Матеріали справи не містять доказів, що апелянт дізнався про прийняте рішення у даній справі раніше, ніж ним вказано, та таких обставин не наводиться і позивачем, а тому судом апеляційної інстанції цілком правомірно відкрито апеляційне провадження за поданою апеляційною скаргою.

Водночас, колегія суддів зазначає, що вирішуючи справу в частині заявлених позивачем вимог про визнання протиправним і скасування рішення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в особі комісії ПАТ «Артем-Банк» про перевірку договорів (інших правочинів) з визнання нікчемним договору банківського рахунку № 40.51.000041 від 26.10.2016 року, укладеного між позивачем та ПАТ «Артем-Банк», судом першої інстанції не враховано, що даний спір не має публічно-правовий характер і не повинен розглядатися в порядку адміністративного судочинства.

Так, за змістом ч. 1 ст. 19 КАС України вбачається, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах.

В свою чергу, згідно п. 2 ч. 1 ст. 4 публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у звязку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобовязує надавати такі послуги виключно субєкта владних повноважень, і спір виник у звязку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є субєктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у звязку із порушенням її прав у такому процесі з боку субєкта владних повноважень або іншої особи.

Таким чином, визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення, як правило, майнового приватного права чи інтересу, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, або такий, що йому не суперечить.

Помилковим є застосування статті 19 КАС України та поширення юрисдикції адміністративних судів на усі спори, стороною яких є державний орган чи юридична особа публічного права, що здійснює функції суб'єкта владних повноважень, оскільки при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і господарських справ недостатньо застосування виключно формального критерію - визначення суб'єктного складу спірних правовідносин, оскільки визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин, з яких виник спір.

Відповідно до статті 3 та пункту 8 частини другої статті 4 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (в редакції, на час виникнення спірних правовідносин) Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб і виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, установлених цим Законом.

Аналіз функцій Фонду, викладених в статтях 4, 37 вказаного Закону, свідчить, що Фонд бере участь у правовідносинах у різних статусах: з одного боку, він ухвалює обов'язкові для банків рішення, а з іншого, здійснює повноваження органів управління банку, який виводиться з ринку, у тому числі шляхом здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків, організовує відчуження всіх або частини активів і зобов'язань неплатоспроможного банку, продаж неплатоспроможного банку або створення та продаж перехідного банку.

Так, діючи як орган управління банку, Фонд безпосередньо або уповноважена особа Фонду у разі делегування їй повноважень мають право: вчиняти будь-які дії та приймати рішення, що належали до повноважень органів управління і органів контролю банку; укладати від імені банку будь-які договори (вчиняти правочини), необхідні для забезпечення операційної діяльності банку, здійснення ним банківських та інших господарських операцій, з урахуванням вимог, установлених цим Законом; продовжувати, обмежувати або припиняти здійснення банком будь-яких операцій; повідомляти сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», про нікчемність цих договорів та вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів; заявляти від імені банку позови майнового та немайнового характеру до суду, у тому числі позови про винесення рішення, відповідно до якого боржник банку має надати інформацію про свої активи; приймати на роботу, звільняти з роботи чи переводити на іншу посаду будь-кого з керівників чи працівників банку, переглядати їх службові обов'язки, змінювати розмір оплати їх праці з додержанням вимог законодавства України про працю та інше.

Аналіз наведених норм чинного законодавства свідчить про те, що основні функції Фонду мають як владний характер, зокрема щодо врегулювання правовідносин у сфері банківської діяльності, так і такі, що не містять владної складової, а пов'язані з управлінням банком у якості виконавчого органу (адміністрації).

Водночас у розумінні Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» неплатоспроможним є банк, щодо якого НБУ прийняв рішення про віднесення його до категорії неплатоспроможних у порядку, передбаченому Законом України «Про банки і банківську діяльність» від 07 грудня 2000 року № 2121-III. Ліквідацією банку є процедура припинення функціонування банку як юридичної особи відповідно до законодавства (пункти 6 і 8 частини першої статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

За змістом частин першої, третьої, п'ятої статті 34 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (в редакції, на час виникнення спірних правовідносин) Фонд розпочинає процедуру виведення неплатоспроможного банку з ринку не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення НБУ про віднесення банку до категорії неплатоспроможних, а виконавча дирекція Фонду у цей же строк призначає з числа працівників Фонду уповноважену особу Фонду (кілька уповноважених осіб Фонду), якій Фонд делегує всі або частину своїх повноважень тимчасового адміністратора. Під час тимчасової адміністрації Фонд має повне і виняткове право управляти банком відповідно до цього Закону, нормативно-правових актів Фонду та вживати дії, передбачені планом врегулювання.

Відповідно до частин першої, другої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (в редакції, на час виникнення спірних правовідносин) з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Фонд набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення. Протягом 15 днів, але не пізніше строків, установлених Фондом, керівники банку забезпечують передачу уповноваженій особі Фонду печаток і штампів, матеріальних та інших цінностей банку, а також протягом трьох днів - передачу печаток і штампів бухгалтерської та іншої документації банку. На період тимчасової адміністрації усі структурні підрозділи, органи та посадові особи банку підпорядковуються у своїй діяльності Фонду та уповноваженій особі Фонду в межах повноважень, установлених цим Законом та делегованих Фондом, і діють у визначених Фондом/уповноваженою особою Фонду межах та порядку.

Таким чином, з моменту запровадження у банку тимчасової адміністрації Фонд набуває повноважень органів управління та контролю банку з метою реалізації покладених на нього чинним законодавством функцій. При цьому, банк зберігає свою правосуб'єктність юридичної особи та відповідного самостійного суб'єкта господарювання до завершення процедури його ліквідації та внесення запису про це до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Такий правовий статус Фонду, визначений Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», дає підстави для висновку про те, що Фонд як юридична особа публічного права може бути суб'єктом як публічно-правових, так і приватноправових відносин. При цьому, у приватноправових відносинах, зокрема, під час здійснення функцій органу управління банку, у якому запроваджено тимчасову адміністрацію, чи банку, який ліквідується, Фонд не здійснює функцій суб'єкта владних повноважень у розумінні статті 4 КАС України.

Визначений статтею 3 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (в редакції, на час виникнення спірних правовідносин) правовий статус Фонду, відповідно до якої він є, зокрема, юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об'єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні, не впливає на правовий статус банку, в якому запроваджено тимчасову адміністрацію або щодо якого розпочато процедуру ліквідації, оскільки Фонд розпоряджається майном такого банку від імені останнього й у межах виконання покладених на нього законодавством функцій щодо виведення неплатоспроможного банку з ринку та не здійснює в цій частині жодних владних управлінських функцій.

Уповноважена особа Фонду діє від імені банку в межах повноважень Фонду. На виконання своїх повноважень така особа, зокрема: 1) діє без довіреності від імені банку, має право підпису будь-яких договорів (правочинів), інших документів від імені банку; 2) видає накази та розпорядження, дає доручення, обов'язкові до виконання працівниками банку (частина четверта статті 37 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (в редакції, на час виникнення спірних правовідносин)).

Згідно із частинами першою, другою та десятою статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд зобов'язаний забезпечити збереження активів і документації банку, зокрема, протягом дії тимчасової адміністрації забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті. Усі або частина повноважень Фонду, визначених цією статтею, можуть бути делеговані Фондом уповноваженій особі Фонду.

Порядок виявлення нікчемних договорів, а також дій Фонду у разі їх виявлення визначаються нормативно-правовими актами Фонду (абзац 2 частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

Згідно з пунктами 1, 3 розділу ІІ «Процедура прийняття уповноваженою особою Фонду рішення про фіксацію виявленого факту нікчемності правочинів (у тому числі договорів)» Інструкції про порядок виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними, а також дій Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у разі їх виявлення, затвердженої рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 26.05.2016 року № 826 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 16.06.2016 року за № 863/28993) (далі - Порядок № 826), протягом трьох робочих днів з дати запровадження Фондом тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду розпочинає перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації у банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними. Уповноважена особа Фонду своїм розпорядчим документом створює комісію для здійснення перевірки документів, пов'язаних із вчиненням правочинів (укладенням договорів), метою якої є виявлення фактів нікчемності таких правочинів (укладених договорів), виявлення фактів шахрайства та інших протиправних дій зі сторони працівників банку або інших осіб стосовно банку.

За наслідками проведення перевірки Комісією складаються та подаються на розгляд уповноваженій особі Фонду пропозиції та висновки, які оформлюються відповідним актом (актами) перевірки (абзац 1 пункту 7 розділу ІІ Порядку № 826).

Абзацами 1, 3 пункту 8 розділу ІІ Порядку № 826 встановлено, що уповноважена особа Фонду протягом двох робочих днів з дня подання відповідного акта перевірки розглядає пропозиції й висновки, викладені в ньому, та в разі згоди з висновками готує та підписує відповідний розпорядчий документ і вчиняє інші необхідні дії. Про прийняте рішення уповноважена особа Фонду повідомляє протягом одного робочого дня Фонд, сторони виявленого нікчемного правочину (договору) та в разі потреби - правоохоронні органи.

За результатами цієї перевірки, здійсненої відповідно до статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», виявляються правочини, які є нікчемними в силу приписів (на підставі) закону. При виявленні таких правочинів Фонд, його уповноважена особа чи Банк не наділені повноваженнями визнавати або встановлювати правочини нікчемними.

Правочин є нікчемним відповідно до закону, а не наказу (рішення) Банку. Такий правочин є нікчемним з моменту укладення в силу закону (частини другої статті 215 ЦК України та частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб») незалежно від того, чи була проведена передбачена частиною другою статті 38 цього ж Закону перевірка правочинів Банку і прийняте наведене рішення. Наслідки нікчемності правочину також настають для сторін у силу вимог закону. Рішення Банку не є підставою для застосування таких наслідків. Таке рішення є внутрішнім розпорядчим документом Банку, який прийнято особою, що здійснює повноваження органів управління та контролю банку, спрямованим на збереження активів і документації банку та який діє у межах цієї юридичної особи.

Обов'язок повернути все одержане за нікчемним договором (правочином) виникає в силу вимог закону, а не наказу/рішення чи повідомлення банку.

Накази (рішення) про нікчемність правочинів не можуть установлювати обов'язки для третіх осіб, зокрема контрагентів Банку. Тому сам факт прийняття рішення про нікчемність правочину не може вважатися порушенням прав іншої сторони правочину.

Отже, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод та інтересів. Оскільки рішення банку є його внутрішнім документом, який не створює жодних обов'язків для контрагентів банку, не можна вважати порушеними права контрагентів внаслідок прийняття такого рішення. Права позивача не можуть бути порушені внаслідок видання внутрішнього документа банку, сфера застосування якого обмежується внутрішніми відносинами відповідного банку як юридичної особи. У такій ситуації сторона правочину може вважати відповідні правочини чинними і не виконувати жодних дій з повернення майна чи грошових коштів банку. Повідомлення банку про виявлення ним нікчемних правочинів не підлягає примусовому виконанню. Якщо особа добровільно не погоджується з тим, що правочини є нікчемними, і не повертає активи, банк має право звернутися до суду з вимогою застосування наслідків нікчемності правочинів.

У цій справі правовідносини стосуються визнання протиправним та скасування рішення уповноваженої особи Фонду про віднесення правочинів до нікчемних.

Із зазначеного можна зробити висновок, що права позивача у цій справі не можуть бути порушені внаслідок ухвалення внутрішнього документа банку, сфера застосування якого обмежується внутрішніми відносинами відповідного банку як юридичної особи.

Отже, встановлена правова природа згаданого рішення унеможливлює здійснення судового розгляду щодо визнання його протиправним, а тому вимога про визнання протиправним і скасування рішення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в особі комісії ПАТ «Артем-Банк» про перевірку договорів (інших правочинів) з визнання нікчемним договору банківського рахунку № 40.51.000041 від 26.10.2016 року, укладеного між позивачем та ПАТ «Артем-Банк», не може бути розглянута у порядку адміністративного судочинства (в тому числі в цивільних, господарських судах).

Беручи до уваги наведене й ураховуючи суть спірних правовідносин, колегія суддів дійшла висновку, що даний спір про визнання протиправним і скасування рішення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в особі комісії ПАТ «Артем-Банк» про перевірку договорів (інших правочинів) з визнання нікчемним договору банківського рахунку № 40.51.000041 від 26.10.2016 року, укладеного між позивачем та ПАТ «Артем-Банк», не є публічно-правовим та не може бути розглянутий в судовому порядку, а тому провадження у цій адміністративній справі у вказаній частині вимог підлягає закриттю.

Аналогічна позиції щодо спорів наведеного характеру неодноразова була висловлена Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, у постановах від 11.04.2018 року у справі 910/12294/16, від 04.07.2018 року у справі № 819/353/16, від 03.10.2018 року у справі № 826/4280/16, від 17.10.2018 року у справі № 804/16419/15, від 21.11.2018 року у справі № 804/2111/16.

Згідно ст. 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, встановлених статтею 19, є обовязковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів апеляційної скарги.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що в даному випадку апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині вирішення позову щодо вимог про визнання протиправним і скасування рішення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в особі комісії ПАТ «Артем-Банк» про перевірку договорів (інших правочинів), уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Артем-Банк» ОСОБА_4, з визнання нікчемним договору банківського рахунку № 40.51.000041 від 26.10.2016 року, укладеного між позивачем та ПАТ «Артем-Банк», а провадженню у справі в цій частині закриттю, а в іншій частині рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 238, 241, 243, 250, 311, 315, 316, 319, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Артем-Банк» ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 10 травня 2018 року в частині вирішення позову ОСОБА_3 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Артем-Банк» ОСОБА_4, Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Артем-Банк» ОСОБА_2, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправним і скасування рішення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в особі комісії ПАТ «Артем-Банк» про перевірку договорів (інших правочинів), уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Артем-Банк» ОСОБА_4, з визнання нікчемним договору банківського рахунку № 40.51.000041 від 26.10.2016 року, укладеного між ОСОБА_3 та ПАТ «Артем-Банк» скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Артем-Банк» ОСОБА_4, Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Артем-Банк» ОСОБА_2, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в частині вимог про визнання протиправним і скасування рішення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в особі комісії ПАТ «Артем-Банк» про перевірку договорів (інших правочинів), уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Артем-Банк» ОСОБА_4, з визнання нікчемним договору банківського рахунку № 40.51.000041 від 26.10.2016 року, укладеного між ОСОБА_3 та ПАТ «Артем-Банк» закрити.

В іншій частині рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 10 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення постанови в повному обсязі безпосередньо до Верхового Суду.

Судове рішення складено у повному обсязі 15.02.2019 р.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

Суддя: Л.В. Стас

Суддя: І.О. Турецька