Справа № 810/959/17
Суддя: Шурко Олег Іванович
Дата ухвалення: 2019-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 810/959/17 Прізвище судді (суддів) першої інстанції: Харченко С.В., Суддя-доповідач Шурко О.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Шурка О.І.,

суддів Василенка Я.М., Кузьменка В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області на додаткову постанову Київського окружного адміністративного суду від 01 серпня 2017 року в справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «БЕРРІКОМ» до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про визнання протиправною та скасування вимоги, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «БЕРРІКОМ» звернулось до суду із адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області у якому просило:

- визнати протиправною та скасувати податкову вимогу відповідача від 22.02.2017 № 663-Ю;

- визнати протиправними дії відповідача щодо нарахування пені на суму податкового боргу у розмірі 30772,91 грн. та фактичного стягнення пені з поточних платежів позивача за оренду землі;

- зобов'язати відповідача здійснити відповідні сторнування в інтегрованій картці позивача по орендній платі з юридичних осіб в частині скасування податкового боргу у сумі 30772,91 грн.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 26.05.2017 року зазначений позов задоволено. Визнано протиправною та скасовано податкову вимогу Головного управління ДФС у Київській області від 22.02.2017 року № 663-Ю; визнано протиправними дії Головного управління ДФС у Київській області щодо нарахування пені на суму податкового боргу в розмірі 30 772,91 грн. та фактичного стягнення пені з поточних платежів ТОВ «БЕРРІКОМ» за оренду землі.

04.07.2017 року до суду першої інстанції надійшла заява ТОВ «БЕРРІКОМ», в якій позивач просить ухвалити додаткове судове рішення в даній справі щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази.

Додатковою постанову Київського окружного адміністративного суду від 01 серпня 2017 року заяву ТОВ «БЕРРІКОМ» про ухвалення додаткового судового рішення в адміністративній справі № 810/959/17 задоволено. Зобов'язано Головне управління ДФС у Київській області здійснити відповідні сторнування в інтегрованій картці ТОВ «БЕРРІКОМ» по орендній платі з юридичних осіб в частині скасування податкового боргу у сумі 30772,91 грн.

Не погоджуючись з додатковою постановою суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати додаткову постанову суду першої інстанції та відмовити в задоволенні заяви позивача про ухвалення додаткової постанови (за текстом апеляційної скарги).

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Частиною 1 ст. 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до ст. 168 КАС України (в редакції чинній на момент розгляду заяви позивача про ухвалення додаткової постанови, тобто до 15.12.2017 року) суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою особи, яка брала участь у справі, чи з власної ініціативи прийняти додаткову постанову чи постановити додаткову ухвалу у випадках, якщо: 1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Питання про ухвалення додаткового судового рішення може бути заявлено до закінчення строку на виконання судового рішення.

Таким чином, аналіз наведеної норми процесуального права свідчить про те, що однією з підстав для прийняття судом додаткового судового рішення є, зокрема, не ухвалення судом рішення щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази.

Додаткове судове рішення є засобом усунення неповноти судового рішення (постанови чи ухвали), внаслідок чого залишилися невирішеними певні питання.

Як вбачається зі змісту постанови Київського окружного адміністративного суду від 26.05.2017 року по справі №810/959/17, судом досліджувались докази з приводу позовних вимог про зобов'язання Головного управління ДФС у Київській області здійснити відповідні сторнування в інтегрованій картці ТОВ «БЕРРІКОМ» по орендній платі з юридичних осіб в частині скасування податкового боргу у сумі 30772,91 грн.

Так, в межах розгляду даної справи, судом першої інстанції встановлено наступне.

Механізм ведення контролюючими органами оперативного обліку податків регулюється Порядком ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 07.04.2016 № 422 (далі - Порядок № 422).

Пунктом 2 розділу І вказаного Порядку передбачено, що інтегрована картка платника (далі - ІКП) - форма оперативного обліку податків, зборів, митних платежів до бюджетів та єдиного внеску, що ведеться за кожним видом платежу та включає перелік показників підсистем інформаційної системи органів ДФС, які характеризують стан розрахунків платника з бюджетами та цільовими фондами.

Відповідно до пункту 3 розділу І Порядку № 422, оперативний облік податків і зборів, митних та інших платежів до бюджету, єдиного внеску здійснюється органами ДФС в інформаційній системі органів ДФС.

Приписами пункту 1 глави 1 розділу ІІ Порядку № 422 встановлено, що інтегровані картки платників відкриваються за кожним платником та кожним видом платежу, які повинні сплачуватися платниками з метою обліку нарахованих і сплачених сум податків, зборів, митних платежів, єдиного внеску органами ДФС.

ІКП містить інформацію про облікові операції та облікові показники, які характеризують стан розрахунків платника податків з бюджетами та цільовими фондами за відповідним видом платежу.

Пунктом 1 глави 1 розділу ІІІ Порядку № 422 передбачено, що для забезпечення контролю за повнотою та своєчасністю розрахунків платників органи ДФС проводять оперативний облік надходжень за податками, зборами на підставі документів, визначених порядком взаємодії органів ДФС та органів Казначейства у процесі виконання державного та місцевих бюджетів за доходами та іншими надходженнями, а саме: відомостей про зарахування та повернення коштів з аналітичних рахунків за надходженнями у вигляді технологічного файла @В; виписок з рахунків у вигляді електронного реєстру розрахункових документів; звітів про виконання державного та місцевих бюджетів за доходами та іншими надходженнями.

Тобто, відображення контролюючим органом в інтегрованих картках платника податків відомостей щодо своєчасного нарахування та сплати податкових зобов'язань є правовим наслідком для платника податків, оскільки від правомірності таких дій фактично залежить його фінансовий стан щодо розрахунків із бюджетом, зокрема, щодо наявності та вірного розрахунку заборгованості перед бюджетом з урахуванням періоду її виникнення.

Приписами пункту 5 розділу І Порядку № 422 передбачено, що контроль достовірності первинних показників за податками і зборами, митними та іншими платежами до бюджетів та єдиним внеском здійснюється керівниками структурних підрозділів органів ДФС за напрямами роботи.

Загальний контроль за достовірністю відображення в ІКП облікових показників забезпечується підрозділом, який здійснює облік платежів та інших надходжень.

При виявленні некоректних базових записів структурними підрозділами за напрямами роботи готується коригуючий документ з обов'язковим посиланням на первинний документ, показники якого виправляються. Коригування даних в інформаційній системі органів ДФС здійснюється підрозділами, відповідальними за введення таких даних з первинних документів, за поточною датою.

У разі необхідності коригування облікових показників ІКП у ручному режимі таке коригування здійснюється виключно за рішенням керівника (заступника керівника) органу ДФС, підготовленим відповідним структурним підрозділом за напрямом роботи.

Таким чином, внесення змін до інтегрованої картки є виключною компетенцією органів Державної фіскальної служби.

В свою чергу, повноваження суду при вирішенні справи визначені статтею 162 КАС України (в редакції чинній на момент розгляду заяви позивача про ухвалення додаткової постанови, тобто до 15.12.2017 року).

Відповідно до п. 2 ч.1 цієї норми у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про зобов'язання відповідача вчинити певні дії. Проте, такий спосіб захисту може бути застосований лише тоді, коли закон встановлює повноваження суб'єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом. У випадку, коли суб'єкт наділений дискреційними повноваженнями, суд може лише вказати норми закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні певної дії, з урахуванням встановлених судом обставин.

Аналогічна правова позиція зазначена в Постанові Вищого адміністративного суду України від 13 серпня 2014 (К/800/21944/14).

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що зобов'язання відповідача вчинити певні дії, в даному випадку є належним способом захисту порушеного права позивача.

Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права.

Верховенство права є найважливішим принципом правової держави. Змістом цього принципу є пріоритет (тобто верховенство) людини, її прав та свобод, які визнаються найвищою соціальною цінністю в Україні. Цей принцип закріплено у ст. 3 Конституції України.

Окрім того, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Як зазначено в п. 4.1 Рішення Конституційного суду України від 02.11.2004 р. N 15-рп/2004 суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує захист гарантованих Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях визначив окремі ознаки принципу верховенства права у розбудові національних систем правосуддя та здійсненні судочинства, яких мають дотримуватись держави - члени Ради Європи, що підписали Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги правову позицію Європейського суду з прав людини, яка викладена в справі «Пономарьов проти України» (пункт 40 мотивувальної частини рішення від 3 квітня 2008 року), в якому Суд наголосив, що «право на справедливий судовий розгляд», яке гарантовано п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду.

У справі «Сокуренко і Стригун проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що «стаття 6 Конвенції не зобов'язує держав - учасників Конвенції створювати апеляційні чи касаційні суди. Однак там, де такі суди існують, необхідно дотримуватись гарантій, визначених у статті 6» (пункт 22 мотивувальної частини рішення від 20 липня 2006 року).

Крім того, у рішеннях Європейського суду з прав людини склалася практика, яка підтверджує, що дискреційні повноваження не повинні використовуватися свавільно, а суд повинен контролювати рішення, прийняті на підставі реалізації дискреційних повноважень, максимально ефективно (рішення від 26.10.2000 у справі «Хасан і Чаус проти Болгарії»).

Аналіз наведених правових положень та вищезазначених обставин справи дає підстави колегії суддів апеляційної інстанції для висновку, що для повного захисту прав, свобод та інтересів позивача, існує необхідність зобов'язання Головного управління ДФС у Київській області здійснити відповідні сторнування в інтегрованій картці ТОВ «БЕРРІКОМ» шляхом зазначення в ній відомостей про скасування податкового боргу по орендній платі з юридичних осіб у сумі 30 772,91 грн.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для ухвалення додаткової постанови в адміністративній справі № 810/959/17.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що інші доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.

Отже, судом першої інстанції було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права. Обставини, викладені в апеляційній скарзі, до уваги не приймаються, оскільки є необґрунтованими та не є підставами для скасування додаткової постанови.

В зв'язку з цим, колегія суддів апеляційної інстанції вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а додаткову постанову суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області - залишити без задоволення.

Додаткову постанову Київського окружного адміністративного суду від 01 серпня 2017 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя: Шурко О.І.

Судді: Василенко Я.М.

Кузьменко В.В.