Справа № 500/454/19
Суддя: Баранюк Андрій Зіновійович
Дата ухвалення: 2019-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

Справа № 500/454/19

19 лютого 2019 рокум.Тернопіль
Суддя Тернопільського окружного адміністративного суду Баранюк А.З., розглянувши позовну заяву та додані до неї матеріали ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - ОСОБА_2 до прокуратури Тернопільської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язати вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

15 лютого 2019 року до Тернопільського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - ОСОБА_2 до прокуратури Тернопільської області, в якій позивач просить визнати бездіяльність прокурора відділу прокуратури Тернопільської області Ковальчук О. щодо передачі матеріалів кримінального провадження внесеного до ЄРДР за №0000027 від 11.04.2016 року за ознаками ч.1 статті 372 Кримінального кодексу України протиправною та зобов'язати прокурора відділу прокуратури Тернопільської області Ковальчук О. передати матеріали кримінального провадження внесеного до ЄРДР за №0000027 від 11.04.2016 оку за ознаками ч.1 статті 372 Кримінального кодексу України до Львівського територіального управління Держаного бюро розслідувань.

Відповідно до вимог ч.4 ст.171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, зокрема, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

Дослідивши позовну заяву з доданими документами судом встановлено, що 11 квітня 2016 року за заявою ОСОБА_1 та ОСОБА_4, на виконання ухвали слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду від 06.04.2016, внесено відомості до ЄРДР за №0000027 та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.372 Кримінального кодексу України.

У зв'язку із набранням чинності змін внесених до ч.4 статті 216 КПК України та прийняттям Закону України «Про державне бюро розслідувань» ОСОБА_2, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 15 січня 2019 року було подано клопотання прокурору прокуратури Тернопільської області з приводу передачі матеріалів кримінального провадження внесеного до ЄРДР за №0000027 від 11.04.2016 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.372 Кримінального кодексу України до Львівського територіального управління Державного бюро розслідувань.

Листом від 17.01.2019 року за підписом прокурора у кримінальному провадженні - прокурора відділу прокуратури Тернопільської області Ковальчук О. у задоволенні поданого клопотання відмовлено.

Однак, позивач вважає вищевказану відмову незаконною відтак звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду із відповідною позовною заявою.

Також, позивач у позовній заяві вказує, що із повідомлення ОСОБА_2, йому стало відомо, що ним відповідно до статей 303-307 КПК України, було оскаржено відмову прокуратури щодо відмови у передачі матеріалів кримінального провадження внесеного до ЄРДР за №0000027 від 11.04.2016 до Львівського територіального управління Державного бюро проте ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 05.02.2019 по справі № 607/2725/19 слідчим суддею Делікатною Л.В. у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_2 на дії прокурора відділу прокуратури Тернопільської області Ковальчук О. було відмовлено за непідсудністю.

Дослідивши вказані обставини, суд зазначає наступне.

Частиною 2 ст.55 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи (ч. 3 ст. 124 Конституції України).

Юрисдикцію та повноваження адміністративних судів, порядок здійснення судочинства в адміністративних судах визначає Кодекс адміністративного судочинства України.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи, що мають вирішуватися в порядку кримінального судочинства (п. 2 ч. 2 ст. 19 КАС України).

Публічно-правовий спір у розумінні п. 2 ч. 1 ст. 4 КАС України це спір, у якому, зокрема, хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Поряд із цим, порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України (ч. 1 ст. 1 КПК України).

Завданнями кримінального провадження відповідно до частини першої статті 2 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України) є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Пунктом 5 ч. 1 ст. 3 КПК України досудове розслідування визначено як стадію кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Згідно з вимогами ст. 218 КПК України досудове розслідування здійснюється слідчим того органу досудового розслідування, під юрисдикцією якого знаходиться місце вчинення кримінального правопорушення.

Порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування встановлено статтями 303, 314-316 КПК України.

Крім того, у Рішенні Конституційного Суду України від 23 травня 2001 року №6рп/2001 роз'яснено, що кримінальне судочинство - це врегульований нормами Кримінально-процесуального кодексу України порядок діяльності органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду (судді) щодо порушення, розслідування, розгляду та вирішення кримінальних справ, а також діяльність інших учасників кримінального процесу - підозрюваних, обвинувачених, підсудних, потерпілих, цивільних позивачів і відповідачів, їх представників та інших осіб з метою захисту своїх конституційних прав, свобод і законних інтересів. Захист прав і свобод людини не може бути надійним без надання їй можливості під час розслідування кримінальної справи оскаржити до суду окремі процесуальні акти, дії чи бездіяльність органів дізнання, попереднього слідства та прокуратури. Але таке оскарження може здійснюватися в порядку, встановленому згаданим вище Кодексом, оскільки діяльність посадових осіб, як і діяльність суду, має свої особливості та не належить до управлінської сфери. Із цього слідує, що органи дізнання, слідства та прокуратури під час здійснення ними досудового розслідування виконують не владні управлінські функції, а владні процесуальні функції. Такі дії не є способом реалізації посадовими особами органів прокуратури та досудового розслідування своїх владних управлінських функцій, а є наслідком виконання ними функцій, обумовлених завданнями кримінального судочинства.

Таким чином, слідчі та прокурори під час вчинення діянь, пов'язаних із досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень, зокрема й при вирішенні питань щодо вчинення певних дій у кримінальних провадженнях, не здійснюють публічно-владних управлінських функцій, отже, оскарження таких діянь має відбуватися виключно за правилами, встановленими КПК України.

Аналогічну правову позицію наведено Великою Палатою Верховного Суду в постановах від 30 травня 2018 р. в справі №813/1047/16, від 21 листопада 2018 р. в справі №826/2004/18.

Відтак, з урахуванням вищенаведеного, суд прийшов до висновку, що спірні правовідносини не вирішуються за правилами адміністративного судочинства.

Додатково суд зазначає, що при винесенні ухвали слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05.02.2019 року у справі №607/2725/19 за скаргою ОСОБА_2 на дії прокурора відділу прокуратури Тернопільської області ковальчук О. щодо відмови у передачі матеріалів кримінального провадження №0000027 до Львівського територіального управління Державного бюро розслідувань, на яку посилається позивач у своєму позові, слідчий суддя дійшов висновку, що у відкритті провадження слід відмовити, оскільки дана скарга подана на дії прокурора, які не підлягають оскарженню до слідчого судді, відповідно вимог ст.303 КПК України.

Питання підсудності спірних правовідносин слідчим суддею при винесенні вищевказаної ухвали не вирішувалося, проте вказано, що відповідна ухвала може бути оскаржена, шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду.

Згідно з вимогами ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У п. 24 рішення в справі «Сокуренко і Стригун проти України» від 20 липня 2006 року Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Крім того, ЄСПЛ у справі «Занд проти Австрії» від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, здійснює судовий розгляд на підставі практики, яка не передбачена законом.

Оскільки юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи, що мають вирішуватися в порядку кримінального судочинства (п. 2 ч. 2 ст. 19 КАС України), то вирішення такого спору повинно здійснюватися в порядку, передбаченому КПК України.

Згідно з вимогами п. 1 ч. 1 ст. 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

За таких обставин суд дійшов висновку щодо відмови у відкритті провадження у даній справі.

При цьому, на виконання положень частини 6 статті 170 КАС України, суд роз'яснює позивачу, що даний спір належить до юрисдикції загального місцевого суду за правилами кримінального судочинства.

Керуючись ст.ст. 170, 171, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкриті провадження в адміністративній справі за позовною заявою ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - ОСОБА_2 до прокуратури Тернопільської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язати вчинити певні дії.

Копію ухвали про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі надіслати особі, яка подала позовну заяву, разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя Баранюк А.З.

Копія вірна

Суддя Баранюк А.З.