Справа № 0740/1038/18
Суддя: Калинич Я. М.
Дата ухвалення: 2019-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

06 лютого 2019 року м. Ужгород№ 0740/1038/18
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді - Калинич Я. М.

при секретарі судового засідання - Попович М.М.

за участю:

представник позивача: ОСОБА_1,

представник відповідача: Федьо Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Ужгородської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

У відповідності до ч. 3 ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 06 лютого 2019 року проголошено вступну та резолютивну частини Рішення. Рішення в повному обсязі складено 18 лютого 2019 року.

ОСОБА_3 (далі - позивач, ОСОБА_3), в особі представника, адвоката ОСОБА_1, звернувся в Закарпатський окружний адміністративний суд з позовною заявою до Ужгородської міської ради (далі - відповідач), якою просить: визнати протиправним та скасувати рішення ХХVІ сесії VІІ скликання Ужгородської міської ради №1234 від 28.08.2018 р. «Про зміни та скасування рішень міської ради» в частині п. 10.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішення ХХVІ сесії VІІ скликання Ужгородської міської ради №1234 від 28.08.2018 р. «Про зміни та скасування рішень міської ради» в частині п. 10 прийнято відповідачем без належних на те правових підстав та з порушенням регламенту приймання та опрацювання вхідного пакету документів для прийняття рішення. Пунктом п.10 рішення Ужгородської міської ради №1234 від 28.08.2018 року було визнано таким, що втратив чинність пункт 1.11 рішення V сесії міської ради VII скликання від 14 липня 2016 року № 282 «Про затвердження, надання та відмову у наданні дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок» в частині надання дозволу гр. ОСОБА_3 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по вул. Требішовській з подальшою передачею її у власність. Спірне рішення в оскаржуваній частині прийнято відповідачем без будь - якого обґрунтування підстав його прийняття. На письмові звернення ОСОБА_3 Ужгородська міська рада надала відповідь, що підставою для прийняття спірного рішення стала особиста заява подана ОСОБА_3 про неможливість виготовлення проекту землеустрою вищезазначеної земельної ділянки, у зв'язку з чим просить вважати таким, що втратив чинність п.1.11 рішення від 14.07.2016 року № 282. Позивач вказує на те, що не звертався до відповідача із відповідною заявою, яка стала підставою для прийняття спірного рішення. Заява підроблена та подана від імені ОСОБА_3 невстановленими особами, що є предметом досудового розслідування у межах триваючого кримінального провадження. Оскаржуване рішення порушує суб'єктивні права та охоронювані законом інтереси позивача, які виникли на підставі п.1.11 рішення Ужгородської міської ради від 14.07.2016 року № 282 про надання йому дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд з подальшою передачею її у власність.

В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав.

У письмовому відзиві на позовну заяву відповідач проти позову заперечив. Вказує на те, що до центру надання адміністративних послуг Ужгородської міської ради поштою 26.06.2018 року надійшла заява ОСОБА_3 від 21.06.2018 року про те, що у зв'язку із неможливістю виготовити проект землеустрою, просить вважати таким, що втратив чинність п. 1.11 рішення Ужгородської міської ради від 14.07.2016 року № 282, яким дано дозвіл на відведення земельної ділянки по вул. Требішовській. З огляду на те, що заява була подана самим позивачем ОСОБА_3, то Ужгородська міська рада розцінила це як волевиявлення особи, якій перед тим було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою. Відповідач вказує, що жодним законодавчим актом не передбачено обов'язку органу місцевого самоврядування здійснювати перевірку достовірності поданих та створених документів, які надходять до Ужгородської міської ради, встановлювати ідентичність особи, від імені якої надходить відповідна заява. Зазначає, що суди не вправі перевіряти доцільність прийняття суб'єктами влади рішень, вчинення дій, бездіяльності, коли це відбувається в межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією і законами, тобто втручатися у сферу адміністративного розсуду.

В судовому засіданні представник відповідача проти задоволення позову заперечила з мотивів, зазначених у відзиві на позовну заяву та письмових запереченнях.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить висновку про задоволення адміністративного позову, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 14.07.2016 року V сесія VII скликання Ужгородської міської ради прийняла рішення № 282 про надання учасникам бойових дій (в тому числі учасникам АТО) дозволів на підготовку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, з подальшою передачею їх у власність.

Згідно п. 1.11 вказаного вище рішення Ужгородської міської ради, позивачу - ОСОБА_3, який є учасником АТО, було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по вул. Требішовській, з подальшою передачею її у власність.

Судом встановлено, що після прийняття Ужгородською міською радою рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою позивач уклав договір від 25.07.2016 року № 05/16 про виконання проектних та вишукувальних робіт, з метою виготовлення документації із землеустрою. За вказаним договором проведено роботи, спрямовані на формування земельної ділянки як об'єкта речових прав, які зафіксовані у документах, що знаходяться у матеріалах справи.

На ХХVІ сесії VІІ скликання Ужгородська міська рада прийняла рішення №1234 від 28.08.2018 року «Про зміни та скасування рішень міської ради». Пунктом 10 рішення №1234 від 28.08.2018 року визнано таким, що втратив чинність пункт 1.11 рішення V сесії міської ради VII скликання від 14 липня 2016 року № 282 «Про затвердження, надання та відмову у наданні дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок» в частині надання дозволу гр. ОСОБА_3 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по вул. Требішовській, з подальшою передачею її у власність.

У відповідь на запит ОСОБА_3 від 10.09.2018 року відповідач листом від 19.09.2018 року № 639/03-23 надав позивачу копії документів, що надішли поштою до Центру надання адміністративних послуг, та які стали підставою прийняття пункту 10 рішення сесії міської ради від 28.08.2018 року № 1234, та витяг з протоколу комісії з питань регулювання земельних відносин, містобудування та архітектури від 13.07.2018 року № 153.

До листа додано підписану заяву від 21.06.2018 року від ОСОБА_3 на адресу міського голови ОСОБА_4, відповідно до змісту якої, у зв'язку з неможливістю виготовити проект землеустрою, просить вважати таким, що втратив чинність п. 1.11 рішення Ужгородської міської ради від 14.07.2016 року №282, яким дано дозвіл на відведення земельної ділянки по вул. Требішовській. Згідно штампу вказана заява зареєстрована в Центрі надання адміністративних послуг виконавчого комітету Ужгородської міської ради за № 577/20-09 від 26.06.2018 року.

ОСОБА_3 звернувся до правоохоронних органів із заявами про злочин, які мотивовані тим, що заява від імені ОСОБА_3 складена, підписана та подана до Ужгородської міської ради невстановленими особами.

Прокуратура Закарпатської області листом від 26.09.2018 року за №04/2/5-344-18/345-18 вих. №18 повідомила, що за заявою ОСОБА_3 прокуратурою області внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань інформацію щодо вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України. Подальше досудове розслідування кримінального провадження доручено СУ ГУНП в Закарпатській області.

Згідно листа від 26.09.2018 року ГУНП в Закарпатській області в Єдиному реєстрі досудових розслідувань зареєстровано кримінальне провадження.

Позивач, не погоджуючись з вказаним рішенням відповідача, вважаючи його протиправним, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території.

Пунктом 34 частини першої статті 26 Закону № 280/97-ВР передбачено, що до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад входить вирішення відповідно до закону питань з врегулювання земельних відносин.

Згідно з частиною десятою статті 59 Закону № 280/97-ВР акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Аналіз наведених положень Закону № 280/97-ВР дає підстави вважати, що за органами місцевого самоврядування законодавець закріпив право на зміну та скасування власних рішень. Таке право випливає із конституційного повноваження органів місцевого самоврядування самостійно вирішувати питання місцевого значення шляхом прийняття рішень, що є обов'язковими до виконання на відповідній території, оскільки вони є суб'єктами правотворчості, яка передбачає право формування приписів, їх зміну чи скасування.

Водночас у статті 3 Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність.

Цей принцип знайшов своє відображення й у статті 74 Закону № 280/97-ВР, згідно з якою органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами.

Рішенням №624 від 30.03.2017 року XII сесії VII скликання Ужгородської міської ради затверджено Регламент центру надання адміністративних послуг (додаток 34 до рішення). Пунктом 1 визначено, що цей Регламент визначає порядок організації роботи центру надання адміністративних послуг, порядок дій адміністраторів центру та їх взаємодії із суб'єктами надання адміністративних послуг.

Згідно з п. 27 прийняття від суб'єкта звернення заяви та інших документів, необхідних для надання адміністративної послуги, та повернення документів з результатом надання адміністративної послуги здійснюється виключно в центрі. Прийняття заяв для отримання адміністративних послуг від фізичних осіб, у тому числі фізичних осіб - підприємців, здійснюється незалежно від реєстрації їх місця проживання, крім випадків, передбачених законом.

Суб'єкт звернення має право подати вхідний пакет документів у центрі особисто, через представника (законного представника), надіслати його поштою (рекомендованим листом з описом вкладення) або у випадках, передбачених законом, за допомогою засобів телекомунікаційного зв'язку (п. 29 Регламенту).

У разі коли вхідний пакет документів подається представником (законним представником) суб'єкта звернення, пред'являються документи, що посвідчують особу представника та засвідчують його повноваження (п. 30 Регламенту).

Адміністратор центру перевіряє відповідність вхідного пакета документів інформаційній картці адміністративної послуги, у разі потреби надає допомогу суб'єктові звернення в заповненні бланка заяви. У разі коли суб'єкт звернення припустився неточностей або помилки під час заповнення бланка заяви, адміністратор повідомляє суб'єктові звернення про відповідні недоліки та надає необхідну допомогу в їх усуненні (п. 31 Регламенту).

Адміністратор центру складає опис вхідного пакета документів, у якому зазначаються інформація про заяву та перелік документів, поданих суб'єктом звернення до неї, у двох примірниках (п. 32 Регламенту).

У разі коли вхідний пакет документів отримано засобами поштового зв'язку і він не містить інформації про прийнятний для суб'єкта звернення спосіб його повідомлення, адміністратор центру не пізніше наступного робочого дня надсилає суб'єктові звернення опис вхідного пакета документів електронною поштою (та/або його відскановану копію) чи іншими засобами телекомунікаційного зв'язку або поштовим відправленням (п. 36 Регламенту).

До заперечення відповідач додав копію поштового конверта, у якому, за твердженням відповідача, до Центру надання адміністративних послуг надійшла заява від 21.06.2018 року з додатками від ОСОБА_3 Відповідачем не надано доказів про надходження до відповідача вхідного пакету документів рекомендованим листом з описом вкладення. Суд також констатує, що заява від 21.06.2018 року не містить чітко визначеного переліку доданих до заяви документів, а лише вказує про додатки на 5 аркушах.

Поданий відповідачем поштовий конверт, у якому, як стверджує відповідач, надійшла заява ОСОБА_3 не містить штрих кодового ідентифікатора (трек номера), адреси відправника - ОСОБА_3, вказана не повно, а саме не вказано номер будинку, а відомості про відправника та одержувача на конверті нанесені технічними засобами а не власноручно фізичною особою. Відтак, суд констатує, що поданий відповідачем конверт був відправлений простою кореспонденцією, що не дає змоги відстежити місце відправлення та відправника.

Відповідачем не надано доказів про те, що поштове відправлення, у якому до Центру надання адміністративних послуг надійшла заява від 21.06.2018 року, підписана від імені ОСОБА_3 надсилалося саме ОСОБА_3 та що до такої заяви у поштовому відправленні були додані документи, необхідні та достатні для вирішення питання по суті заяви відповідачем.

Суд погоджується з доводами позивача про прийняття відповідачем оспорюваного рішення на підставі документів, отриманих та опрацьованих відповідачем з порушенням Регламенту.

У заяві від 21.06.2018 року, яка подана відповідачу від імені ОСОБА_3, порушується питання про втрату чинності п. 1.11 рішення Ужгородської міської ради.

Згідно інформаційної картки до адміністративної послуги результатом надання адміністративної послуги є витяг з рішення міської ради про зміни/скасування рішень міської ради, а отже, результатом адміністративної послуги не може бути рішення вважати таким, що таке втратило чинність рішення.

Крім того, згідно інформаційної картки встановлено порядок та спосіб подання документів для отримання цієї адміністративної послуги: заява особисто або уповноваженою особою.

Інформаційною карткою визначено перелік підстав для відмови у наданні адміністративної послуги, серед яких виявлення недостовірних відомостей у поданих документах.

У заяві від 21.06.2018 року вказується на неможливість виготовити проект землеустрою. При цьому позивачем додано до позовної заяви докази виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за замовленням позивача.

На підставі поданих позивачем доказів суд встановив, що позивач, від імені якого діяла повірена особа на підставі довіреності, у 2016 році звернувся до ТОВ «ГЕО-СП» із заявою про виготовлення проекту землеустрою. Результатом такого звернення стало виготовлення землевпорядної документації, ряду документів: пояснювальної записки до проекту землеустрою, плану відведення земельної ділянки, кадастрових планів. Складено акти перенесення меж земельної ділянки в натуру (на місцевість) та приймання - передачі межових знаків на зберігання.

Суд констатує, що ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 17.12.2018 року №308/11267/18 клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Закарпатській області у кримінальному провадженні № 0000327 від 24.09.2018 року про накладення арешту на земельні ділянки загальною площею 0,3 га між землями ДП «Ужгородське ДЛГ» по вул. Буковій в м. Ужгород задоволено частково. Накладено арешт у вигляді заборони посадовим особам Ужгородської міської ради вносити на розгляд сесії Ужгородської міської ради питання щодо: земельної ділянки площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, на яку було надано дозвіл ОСОБА_3 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з подальшою передачею її у власність ОСОБА_3; та земельної ділянки площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, на яку було надано дозвіл ОСОБА_5 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з подальшою передачею її у власність ОСОБА_5, які знаходяться на вул. Буковій в м. Ужгород і межують із земельною ділянкою з кадастровим номером НОМЕР_2.

Судом встановлено, що місцезнаходженням земельної ділянки, щодо якої позивачу надано дозвіл на розробку проекту землеустрою, є вул. Букова в м. Ужгороді. Ця обставина встановлена ухвалою Закарпатського апеляційного суду.

За цих обставин суд погоджується з доводами позивача про те, що відомості, вказані у заяві від 21.06.2018 року, є недостовірними.

В матеріалах справи наявний витяг з протоколу № 153 від 13.07.2018 року постійно діючої комісії з питань регулювання земельних відносин, містобудування, згідно з яким рекомендовано задовольнити клопотання про визнання таким, що втратив чинність п. 1.11 рішення від 14.07.2016 року №282 в частині надання дозволу ОСОБА_3 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по вул. Требішовській, з подальшою передачею її у власність.

Суд констатує, що комісією не наведено обгрнутованих мотивів для задоволення заяви, не перевірено достовірність даних, які зазначені у заяві, та залишено поза увагою, що заява надійшла та прийнята до опрацювання з порушенням встановленого порядку.

Згідно ч. 7 ст. 47 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» постійні комісії у питаннях, які належать до їх відання, та в порядку, визначеному законом, мають право отримувати від керівників органів, підприємств, установ, організацій та їх філіалів і відділень необхідні матеріали і документи.

Суд погоджується з доводами позивача про те, що заява від 21.06.2018 року, яка подана від імені ОСОБА_3 з порушенням Регламенту, не підлягала безумовному задоволенню без належної перевірки відповідачем, в тому числі в особі постійно діючої комісії, достовірності вказаних у заяві відомостей шляхом залучення заявника до процесу прийняття рішення.

Така поведінка відповідача відповідала б умовам законності, обґрунтованості, шляхом урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, добросовісності, розсудливості, дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів і цілями, на досягнення яких спрямоване рішення, з урахуванням права особи на участь у прийнятті рішення.

Конституційний Суд України у Рішенні № 7-рп/2009 у справі за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 19, статті 144 Конституції України, статті 25, частини чотирнадцятої статті 46, частин першої, десятої статті 59 Закону № 280/97-ВР (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування), зазначив, що органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення.

Ненормативні правові акти місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вони вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, а тому не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.

Таким чином, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення.

Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 04 червня 2013 року (№ 21-64а13) та 25 травня 2016 року (№ 21-5459а15).

Аналіз наведених положень свідчить про можливість скасування органом місцевого самоврядування власного рішення, у той же час, реалізація зазначених повноважень можлива у разі дотримання сукупності умов, зокрема: відсутність факту виконання рішення, що скасовується; відсутність факту виникнення правовідносин, пов'язаних з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів або ж відсутність заперечень суб'єктів правовідносин щодо їх зміни чи припинення у разі виникнення таких правовідносин.

Така ж правова позиція викладена у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року справа за №521/17710/15-а.

Відповідно до ч. 2 ст.2 КАС України дотримання суб'єктом владних повноважень наведених умов при прийнятті рішення є предметом судової перевірки. Судом встановлено, що оспорюване рішення таким умовам не відповідає.

Відносно доводів позивача про те, що ОСОБА_3 не підписував заяву від 21.06.2018 року, яка зареєстрована в Центрі надання адміністративних послуг виконавчого комітету Ужгородської міської ради за № 577/20-09 від 26.06.2018 року, суд констатує наступне.

За клопотанням позивача, Закарпатський окружний адміністративний суд ухвалою від 26.12.2018 року витребував у старшого слідчого Слідчого управління ГУНП у Закарпатській області А.М. Ийбер з матеріалів кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000327 від 24.09.2018 року належним чином завірену копію висновку експерта за результатами проведеної почеркознавчої експертизи.

Почеркознавча експертиза у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за № 0000327 від 24.09.2018 року призначалася ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 19.11.2018 року № 308/11230/18 та проведена судовим експертом Закарпатського науково - дослідного експертно - криміналістичного центру.

Згідно наданого на виконання ухвали суду Висновку експерта від 14.12.2018 року №4/370 підпис під друкованим текстом заяви про неможливість виготовлення проекту землеустрою від 26.06.2018 року вх.№577/20-09 виконаний не громадянином ОСОБА_3, а іншою особою.

На підставі встановлених у справі обставин та наявних доказів, суд приходить до переконання про доведеність тверджень позивача про те, що ним не підписувалася та не подавалася заява від 21.06.2018 року, яка зареєстрована в Центрі надання адміністративних послуг виконавчого комітету Ужгородської міської ради за № 577/20-09 від 26.06.2018 року від ОСОБА_3

Зазначене, з урахуванням порушень, допущених відповідачем при прийнятті та опрацюванні заяви, призвело до неправомірного прийняття відповідачем рішення, яким порушено права та інтереси позивача, набуті на підставі п. 1.11 рішення Ужгородської міської ради від 14.07.2016 року №282.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідачем не доведено правомірності прийняття оскаржуваного рішення, що впливає на права та інтереси позивача. Доводи відповідача спростовані доказами, поданими позивачем.

Крім того, з урахуванням положень Регламенту центру надання адміністративних послуг, суд відхиляє твердження відповідача про те, що жодним законодавчим актом не передбачено обов'язку органу місцевого самоврядування здійснювати перевірку достовірності поданих та створених документів, які надходять до Ужгородської міської ради та встановлювати ідентичність особи, від імені якої надходить відповідна заява.

Рішенням Конституційного Суду України за №7-рп/2009 у справі про скасування актів органів місцевого самоврядування визначено, що органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є «гарантією стабільності суспільних відносин» між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення.

Пункт 1.11 рішення V сесії міської ради VII скликання від 14 липня 2016 року №282 щодо ОСОБА_3 є індивідуальним правовим актом, на підставі якого у відповідача виникли суб'єктивні права, що ним реалізовуються.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Щодо доводів відповідача про неможливість втручання суду в сферу дискреційних повноважень суд зазначає про наступне.

Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 щодо здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження коли адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з декількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає кращим за даних обставин.

Дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов'язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб'єкта. Суб'єкт не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але і не має права виходити за її межі.

Дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб'єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб'єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень. Дискреційні повноваження в більш звуженому розумінні - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Підміною органу влади можна було б вважати той випадок, коли власне суд вчинив якісь повноваження, властиві певному органу. Однак, якщо дискреції органу передбачає лише два варіанти: «відмовити» або «задовільнити», і при наявних обставинах доведено і встановлено судом, що «відмова» була незаконною, то зобов'язання судом органу державної влади задовільнити певне клопотання, вчинити відповідні дії не буде підміною повноважень, а буде способом відновлення порушених прав та інтересів суб'єкта, законності та справедливості в цілому.

У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб'єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов'язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов'язати до цього в судовому порядку.

Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Згідно ч. 1 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рада в межах свої повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Частиною 10 ст. 59 вказаного Закону визначено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Пунктом 2 ч. 2 ст. 245 КАС України передбачено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи його положень.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 139 КАС України, сплачений позивачем судовий збір у розмірі 704,80 грн. належить стягнути на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст. ст. 5, 9, 19, 77, 139, 243, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_3 до Ужгородської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення - задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення XXVI сесії VIІ скликання Ужгородської міської ради (88000, м. Ужгород, пл. Поштова, 3, ) №1234 від 28.08.2018 року "Про зміни та скасування рішень міської ради" в частині пункту 10.

3. Стягнути з Ужгородської міської ради (88000, м. Ужгород, пл. Поштова, 3, ) за рахунок її бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) судові витрати по справі у розмірі 704,80 грн. (сімсот чотири гривні 80 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (з урахуванням особливостей, що встановлені пп. 15.5 п. 15 Розділу VII КАС України).

СуддяЯ.М. Калинич