Справа № 193/1401/18(2-а/193/33/18)
Суддя: Ясенова Т.І.
Дата ухвалення: 2019-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

07 лютого 2019 року м. Дніпросправа № 193/1401/18(2-а/193/33/18)

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Ясенової Т.І. (доповідач),

суддів: Суховарова А.В., Головко О.В.,

за участю секретаря судового засідання Троянова А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі адміністративну справу за апеляційною скаргою Інспектора взводу № 1 роти № 1 батальйону № 1 полку патрульної поліції в м. Кривий Ріг Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Мартиненка В. О. на рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 21 грудня 2018 року (суддя Кащук Д. А.) у справі за позовом ОСОБА_2 до інспектора полку патрульної поліції в м. Кривий Ріг Мартиненка В. О., третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Управління патрульної поліції в м. Кривому Розі Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до інспектора полку патрульної поліції в м. Кривий Ріг Мартиненка В. О., третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Управління патрульної поліції в м. Кривому Розі Департаменту патрульної поліції, в якому просив:

визнати незаконними дії відповідача - поліцейського патрульної поліції в м. Кривому Розі інспектора Мартиненка В. О.;

визнати незаконною та скасувати постанову серії НК № 421168 від 07.10.2018 року про накладення на позивача адміністративного стягнення передбаченого частиною 6 статті 121 КУпАП у розмірі 170 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог посилається на те, що винесена відповідачем оскаржувана постанова про накладення адміністративного стягнення не відповідає вимогам законодавства і підлягає скасуванню. Вказує на те, що підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності слугувала відсутність освітлення номерного знаку під час руху транспортного засобу. Однак позивач зазначає, що виїжджаючи з місця стоянки він пересвідчився, в тому, що габаритні вогні горять, і освітлюється номерний знак. По якій причині зникло освітлення номерного знака, йому невідомо, позивач не міг контролювати ситуацію з освітленням номерного знака. Вказує, що згідно пункту 31.5 ПДР України у разі виникнення в дорозі несправностей, зазначених у пункті 31.4 цих правил, водій повинен вжити заходів для їх усунення, а якщо це зробити неможливо - рухатись якомога коротким шляхом до місця стоянки або ремонту, дотримуючись запобіжних заходів з виконанням вимог пунктів 9.9. і 9.11 цих правил. Позивачем при подальшому русі виконано вимоги пункту 9.9.

Рішенням Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 21 грудня 2018 року адміністративний позов задоволено частково. Скасовано постанову серії НК№421168

від 07 жовтня 2018 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за частиною 6 статті 121 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 170 грн. Провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В частині відмови у задоволенні позовних вимог рішення суду першої інстанції не оскаржується.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач, керуючи транспортним засобом, порушив вищевказаний пункт ПДР України, а відтак в його діях наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 121 КУпАП, що не заперечується і самим позивачем.

Разом з тим, суд зазначив, що позивач не міг передбачити, що у нього під час руху виникне технічна несправність з освітленням заднього номерного знаку і не міг це виявити під час руху жодним чином, дане правопорушення не призвело до будь-яких наслідків, позивач відразу після його зупинки працівниками поліції (до початку складання постанови) виявив після того як йому повідомили про несправності працівники поліції та намагався на місці полагодити освітлення заднього номерного знаку, але йому це не вдалося. Отже позивач не передбачав можливості настання зазначених вище наслідків, хоча повинен був і міг їх передбачити, порушення ПДР України не призвело до будь-яких негативних наслідків, суспільної небезпечності не становить, вчинене з необережності тощо. За вказаних обставин суд дійшов висновку про можливість звільнення позивача від адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 6 ст. 121 КУпАП, на підставі ст. 22 КУпАП у зв'язку із малозначністю вчиненого адміністративного правопорушення та закриття провадження у справі на підставі ч. 2 ст. 284 КУпАП відповідно до положень якої, постанова про закриття справи виноситься при оголошенні усного зауваження.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, які суд першої інстанції вважає встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що причиною притягнення позивача до адміністративної відповідальності було порушення правил дорожнього руху, а саме: керування позивачем автомобілем в темну пору доби, номерний знак якого неосвітлений. Відповідно до підпункту 2.9 (в) ПДР керування в такому випадку забороняється. Згідно з підпунктом 2.3(б) ПДР для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов'язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу. Отже, позивач, окрім перевірки автомобіля перед виїздом повинен слідкувати за технічним станом і під час руху.

Зазначає, що норма підпункту 31.5 ПДР України, на яку посилається позивач, не підлягає застосуванню у даному випадку, оскільки допущене позивачем правопорушення не відноситься до несправностей, визначених у підпункті 31.4 ПДР України. Стверджує про хибність твердження позивача, що він намагався усунути причину несправності на місці, оскільки позивач повідомив, що не вміє цього робити, він не є фахівцем. На відеозапису з нагрудної бодікамери « 1090» на питання інспектора, чому позивач не впевнився перед початком руху що його автомобіль технічно справний, позивач пояснив, що брав автомобіль вранці та не міг цього перевірити. Отже, позивач не перевіряв технічну справність освітлення номерного знаку, так як брав автомобіль в оренду зранку, що свідчить про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, за яке його було відповідно до закону притягнуто до адміністративної відповідальності.

В судове засідання суду апеляційної інстанції сторони не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неприбуття суду не повідомлені.

Відповідно до частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Судом встановлено, що відповідно до постанови серії НК№421168 від 07 жовтня 2018 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі ОСОБА_2 07 жовтня 2018 року о 21 год. 10 хв. керував автомобілем CHEVROLET LACETTI д. н. з. НОМЕР_1 по трасі Н11, у якого в темну пору доби був неосвітлений державний номерний знак, чим порушив вимоги пункту 2.9 Привал дорожнього руху України. На позивача накладено штраф у розмірі 170,00 гривень за скоєння правопорушення, передбаченого ч.6 ст.121 КУпАП.(а. с. 2)

Відповідно до статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов'язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Відповідно до п. 31.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації.

Відповідно до п.2.3 Правил дорожнього руху для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов'язаний перед виїздом перевірити і забезпечити технічно справний стан і комплектність транспортного засобу, правильність розміщення та кріплення вантажу.

За приписами підпункту «б» пункту 2.3 ПДР України для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов'язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Відповідно до підпункту «в» пункту 2.9 ПДР України, водієві забороняється керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обов'язковість її проведення, а також без номерного знака або з номерним знаком, що неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості) чи перевернутий.

Згідно частиною 6 статтею 121 КУпАП керування водієм транспортним засобом, не зареєстрованим або не перереєстрованим в установленому порядку, його експлуатація без номерного знака або з номерним знаком, що не належить цьому засобу чи не відповідає вимогам стандартів, або з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, закритим іншими предметами, у тому числі з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, чи забрудненим, що не дозволяє чітко визначити символи номерного знака з відстані двадцяти метрів, перевернутим чи неосвітленим, тягне за собою накладення штрафу в розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Частиною 1 статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 33 КУпАП передбачено, що стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 40 Закону України «Про національну поліцію» передбачено застосування технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Так, частиною 1 цього Закону закріплено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою:

1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб;

2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Інформація про змонтовану/розміщену автоматичну фототехніку і відеотехніку повинна бути розміщена на видному місці.

Положеннями статті 73 КАС України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, вина водія у порушенні Правил дорожнього руху повинна доводитись певними доказами, серед яких показання технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, пояснення свідків тощо.

Відповідно до статті 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Позивач, заперечуючи наявність підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності, у позовній заяві вказує на те, що ним було перевірено при виїзді зі стоянки наявність освітлення габаритних вогнів та, відповідно, освітлення номерного знака. Він не міг передбачити, можливість виникнення технічної несправності з освітленням номерного знаку під час руху автомобіля і не міг це виявити під час руху жодним чином. Також стверджує, що відсутність освітлення номерного знака не є перешкодою для подальшого руху автомобіля на ділянці дороги, рух по якій досить неінтенсивний, ніяким чином не загрожує безпеці дорожнього руху.

Судом встановлено, що підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу, слугувало те, що позивач в темну пору доби керував транспортним засобом, номерний знак якого неосвітлений.

Вказані обставини підтверджені дослідженим судом відеозаписом наданого відповідачем та не заперечуються позивачем.

Також з вказаного відеозапису встановлено, що інспектором патрульної поліції з'ясовувалось у позивача причини керування транспортним засобом в темну пору доби з неосвітленим номерним знаком та чи пересвідчився позивач у справності освітлення номерного знаку, виїжджаючи у темну пору доби на автомобілі. На що позивач пояснив, що виїжджав у день. Також на запитання інспектора, чи може позивач усунути несправність на місці, позивач, пояснив що він не є фахівцем і не в змозі це зробити.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що порушення позивачем підпункту «в» пункту 2.9 ПДР України доведено належними доказами, не оспорюється позивачем, відповідно, в його діях наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 121 КУпАП.

Відтак, інспектором патрульної поліції правомірно винесено відносно позивача постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

Водночас, суд апеляційної інстанції не може погодитись з висновком суду про звільнення позивача від адміністративної відповідальності і оголошення йому судом усного зауваження у зв'язку з малозначністю скоєного адміністративного правопорушення.

За загальними правилами статті 33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.

Відповідно до частини 2 статті 33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Відповідно до застосованої судом першої інстанції статті 22 КУпАП при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Обставини ж, на які посилається суд першої інстанції, є обставинами, які можуть бути визнані такими, що пом'якшують відповідальність, однак не можуть бути підставами для визнання самого правопорушення малозначним і звільнення порушника від відповідальності.

При цьому, відповідно до положень пункту 4 частини 3 статті 286 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Отже, відповідно до наведеної норми, суд наділений повноваженнями змінити захід стягнення лише в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, таким чином щоб стягнення не було посилено, однак суд не вправі звільнити порушника від адміністративної відповідальності.

Частина 6 статті 121 КУпАП, за якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності, не містить іншої санкції, крім штрафу в розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Враховуючи викладене, заміна судом першої інстанції встановленого частиною 6 статті 121 КУпАП заходу стягнення на усне зауваження є таким, що не відповідає наведеним вище правовим нормам, що відповідно до статті 317 КАС України є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову.

На підставі викладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 317, 321,322, 327, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Інспектора взводу № 1 роти № 1 батальйону № 1 полку патрульної поліції в м. Кривий Ріг Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Мартиненка В. О. - задовольнити.

Рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 21 грудня 2018 року - скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до інспектора полку патрульної поліції в м. Кривий Ріг Мартиненка В. О., третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Управління патрульної поліції в м. Кривому Розі Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про адміністративне правопорушення - відмовити.

Постанова набирає законної сили 07.02.2019 та за приписами частини 3 статті 272 КАС України є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий - суддя Т.І. Ясенова

суддя А.В. Суховаров

суддя О.В. Головко