Справа № 494/1680/18
Суддя: Єфіменко К. С.
Дата ухвалення: 2019-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 494/1680/18
УХВАЛА

20 лютого 2019 року м.Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Єфіменко К.С., розглянувши матеріали справи за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державного реєстратора Комунального підприємства Новоселівської с/р «Регіональне бюро державної реєстрації» Драган Дениса Ігоровича, за участю третьої особи ОСОБА_3 про визнання дій Державного реєстратора Комунального підприємства Новоселівської с/р «Регіональне бюро державної реєстрації» Драган Дениса Ігоровича протиправними та скасувати внесення запису про інше речове право за №22877943 від 09.10.2017 року на підставі рішення по державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 37625186 від 18.10.2017 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 235), -

ВСТАНОВИВ:

З позовом до суду звернувся ОСОБА_1 до Державного реєстратора Комунального підприємства Новоселівської с/р «Регіональне бюро державної реєстрації» Драган Дениса Ігоровича, за участю третьої особи ОСОБА_3 про визнання дій Державного реєстратора Комунального підприємства Новоселівської с/р «Регіональне бюро державної реєстрації» Драган Дениса Ігоровича протиправними та скасувати внесення запису про інше речове право за №22877943 від 09.10.2017 року на підставі рішення по державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 37625186 від 18.10.2017 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 235).

Розглянувши вказану справу на предмет можливості відкриття провадження по справі, суддя приходить до висновку про необхідність відмови у відкритті провадження з наступних підстав.

В позовній заяві ОСОБА_1 просить суд визнати дії протиправними та скасувати внесення запису про інше речове право за №22877943 від 09.10.2017 року на підставі рішення по державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 37625186 від 18.10.2017 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 235)

В обґрунтування адміністративного позову позивач зазначає, що у нього на правах приватної власності перебуває земельна ділянка площею 6,23 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Олексіївської сільської ради, Миколаївського району Одеської області масив №5, ділянка №5 (державний акт на право власності 11-ОД №073863, на підставі розпорядження Миколаївської районної державної адміністрації №320/А-2002 від 5 вересня 2002 року, зестрований в книзі записів державних актів за №26, виданий 29 листопада 2002 року). 09.10.2017 року Державний реєстратор Комунального підприємства Новоселівської с/р «Регіональне бюро державної реєстрації» Драган Д.І. зареєстрував право оренди земельної ділянки на підставі договору оренди землі б/н, виданий 05.05.2009 року, видавник ОСОБА_3 (номер запису про інше речове майно 22877943). Таким чином, Державний реєстратор Драган Д.І. вилучив у позивача земельну ділянку.

Згідно з п.7 розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи зберігають право на земельні ділянки, одержані ними до 01 січня 2002 року у власність, тимчасове користування або на умовах оренди в розмірах, що були раніше передбачені чинним законодавством. Не оформлення до кінця документів на землю не є підставою для припинення права користування земельною ділянкою, так як перелік підстав для припинення права власності і права користування, передбачений ст.ст.140-141 Земельного кодексу України, є вичерпним.

Відповідно до ч.ч.1-2 ст.149 Земельного кодексу України, земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади та органів місцевого самоврядування. Вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень.

Позивач вважає, що Державний реєстратор Драган Д.І. своїми діями, а саме: внесенням запису про інше речове право до Державного реєстру, порушив його право щодо користування земельною ділянкою.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Згідно з п.2 ч.1 ст.4 КАС України публічно-правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи.

Відповідно до п.3.2 Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвідомчості справ, пов'язаних із соціальними виплатами" від 09.09.2010 року № 19-рп/2010, головними критеріями судової спеціалізації визнається предмет спірних правовідносин і властива для його розгляду процедура.

Згідно з п.3.2 Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями 54 народних депутатів України та Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів», Кримінально-процесуального кодексу України, Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України (щодо принципу інстанційності в системі судів загальної юрисдикції) від 12.07.2011 року № 9-рп/2011 принцип спеціалізації полягає у створенні відповідних спеціалізованих судів для здійснення цивільного, кримінального, адміністративного, господарського судочинства.

Основними ознаками публічно-правових відносин називають: обов'язкову участь у цих відносинах суб'єкта, який наділений публічно-владними повноваженнями; підпорядкованість одного учасника публічно-правових відносин іншому - суб'єкту владних повноважень (що проявляється у можливості суб'єкта владних повноважень вирішувати питання про права і обов'язки підпорядкованої особи); імперативність публічно-правових відносин; домінування публічно-правового інтересу у цих відносинах.

Адміністративно-правовий спір має певні ознаки. Такі спори виникають у сфері державного управління, в процесі здійснення органами виконавчої влади своїх управлінських функцій. Для цих спорів характерно особливе становище його суб'єктів (учасників спірного правовідношення). Обов'язковим учасником адміністративно-правового спору є наділений владними повноваженнями орган виконавчої влади, місцевого самоврядування, посадові особи, наділені державно-владними повноваженнями. Адміністративно-правовий спір має особливий предмет, що пов'язано з широтою і різноплановістю діяльності управлінського характеру.

Обов'язковою ознакою позовної форми захисту права в адміністративному суді має бути наявність спору про право публічне, тобто спору про права і обов'язки в публічних правовідносинах.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Разом з цим, неправильним є поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідачем у справі є суб'єкт владних повноважень, а предметом перегляду його акт індивідуальної дії. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Приватно-правові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватно-правовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватно-правових відносин.

Згідно з ч.1 ст.4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суддя зазначає, що рішення суб'єкта владних повноважень у сфері земельних відносин може оспорюватися з точки зору його законності, а вимоги про визнання рішення незаконним - розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо за результатами реалізації рішення у фізичної чи юридичної особи виникло право цивільне й спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватноправовий характер. У такому випадку вимога про визнання рішення незаконним може розглядатися як спосіб захисту порушеного цивільного права за статтею 16 Цивільного кодексу України та пред'являтися до суду для розгляду в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо фактично підґрунтям і метою пред'явлення позовної вимоги про визнання рішення незаконним є оспорювання цивільного речового права особи (наприклад, права користування землею), що виникло в результаті та після реалізації рішення суб'єкта владних повноважень.

Отже, розгляду адміністративними судами підлягають спори, що мають в основі публічно-правовий характер, тобто випливають із владно-розпорядчих функцій або виконавчо-розпорядчої діяльності публічних органів. Якщо в результаті прийняття рішення особа набуває або позбувається речового права на земельну ділянку, то спір стосується приватноправових відносин і підлягає розгляду в порядку цивільного чи господарського судочинства залежно від суб'єктного складу сторін спору.

Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду в постановах від 21.03.2018 року у справі № 526/233/16-ц та від 16.05.2018 року у справі № 911/4111/16.

В даному випадку позивач звернувся до суду за захистом в першу чергу свого порушеного на його думку права користування земельною ділянкою.

Велика Палата Верховного Суду в своїй постанові від 04.04.2018 року у справі №539/1957/16-а прийшла до висновку, що з моменту укладення між землекористувачем та органом місцевого самоврядування договору оренди землі припиняються адміністративні відносини між цими суб'єктами, та в подальшому виникають договірні відносини, які характеризуються рівністю їх учасників та свободою договору. Такі ознаки не притаманні адміністративним правовідносинам, натомість - притаманні цивільним правовідносинам, які з урахуванням суб'єктного складу можуть бути предметом судового розгляду у відповідному суді загальної юрисдикції або господарському суді.

Тобто, зазначений спір стосується права користування земельною ділянкою фізичною особою, яке підтверджується державним актом на право постійного користування землею, тобто цивільного права, а тому правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються нормами цивільного права.

Таким чином, суддя вважає, що вказаний спір за своєю суттю, характером правовідносин, суб'єктним складом сторін, підставами та предметом позову є приватно-правовим і не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки спрямований на захист майнових прав позивача.

Відповідно до ч.1 ст.19 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Отже, суддя вважає, що даний спір належить до розгляду у місцевому загальному суді в порядку цивільного судочинства.

Згідно з ч.1 та ч.2 ст.6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до положень ст.9 Конституції України та ст.17, ч.5 ст.19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Згідно з ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У пункті 150 рішення Європейського суду з прав людини від 21.06.2011 року у справі Фруні проти Словаччини, яке набрало статусу остаточного 27.05.2013 року (Заява № 21722/11), Суд зазначив, що згідно з практикою Суду, метою терміну "встановлений законом" у статті 6 Конвенції є гарантування того, що функціонування судової системи у демократичному суспільстві не залежить від виконавчої влади, а регулюється законом, прийнятим парламентом. У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути залишена на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не матимуть певної свободи тлумачення відповідного національного законодавства.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12.10.1978 року у справі «Zand v. Austria» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.170 КАС України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

За таких обставин, з урахуванням зазначеного, суддя прийшов до висновку, що у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Державного реєстратора Комунального підприємства Новоселівської с/р «Регіональне бюро державної реєстрації» Драган Дениса Ігоровича, за участю третьої особи ОСОБА_3 про визнання дій Державного реєстратора Комунального підприємства Новоселівської с/р «Регіональне бюро державної реєстрації» Драган Дениса Ігоровича протиправними та скасувати внесення запису про інше речове право за №22877943 від 09.10.2017 року на підставі рішення по державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 37625186 від 18.10.2017 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 235) необхідно відмовити.

Повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Керуючись ст.ст.2, 4, 6, 19, 170, 171, 243, 248 КАС України, суддя -

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Державного реєстратора Комунального підприємства Новоселівської с/р «Регіональне бюро державної реєстрації» Драган Дениса Ігоровича, за участю третьої особи ОСОБА_3 про визнання дій Державного реєстратора Комунального підприємства Новоселівської с/р «Регіональне бюро державної реєстрації» Драган Дениса Ігоровича протиправними та скасувати внесення запису про інше речове право за №22877943 від 09.10.2017 року на підставі рішення по державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 37625186 від 18.10.2017 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 235).

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 15-денний строк з дня отримання ухвали суду в порядку, визначеному п.15.5 Перехідних положень КАС України.

Суддя Єфіменко К.С.