Справа № 2а-632/10/2370
Суддя: Р.В. Холод
Дата ухвалення: 2010-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

03 червня 2010 року Справа № 2а-632/10/2370
Черкаський окружний адміністративний суд в складі:
головуючого судді Холода Р.В.
при секретарі судового засідання Шоколенко Т.М.,
представника позивача ОСОБА_1 за довіреністю,
представника відповідача ОСОБА_2 за довіреністю,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси заяву приватного підприємства «Тамус» по справі № 2а-632/10/2370 про додаткове судове рішення,
Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 06.04.2010 року у справі № 2а-632/10/2370 адміністративний позов приватного підприємства «Тамус» до Черкаської регіональної філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» задоволено повністю, визнано дії Черкаської регіональної філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» про відмову в державній реєстрації договору суперфіцію земельної ділянки, укладеного 18 лютого 2010 року між Черкаською міською радою та приватним підприємством «Тамус» протиправними, зобовязано Черкаську регіональну філію державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» здійснити державну реєстрацію договору суперфіцію земельної ділянки, укладеного 18 лютого 2010 року між Черкаською міською радою та приватним підприємством «Тамус» та стягнуто з Державного бюджету України на користь приватного підприємства «Тамус» судовий збір в сумі 3 грн. 40 коп.
Постанова в апеляційному порядку не оскаржувалась та набрала законної сили.

01 червня 2010 року до Черкаського окружного адміністративного суду надійшла заява приватного підприємства «Тамус» про прийняття додаткового судового рішення, яким позивач просить визначити спосіб виконання постанови Черкаського окружного адміністративного суду від 06.04.2010 р. у справі № 2а-632/10/2370.

У судовому засіданні представник ПП «Тамус» підтримав вказану заяву.

Представник Черкаської регіональної філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» у судовому засіданні підтримав заяву приватного підприємства «Тамус» та вказав на необхідність ухвалення додаткового судового рішення по даній справі.

Вирішуючи питання про необхідність прийняття додаткової постанови суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 168 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою особи, яка брала участь у справі, чи з власної ініціативи прийняти додаткову постанову чи постановити додаткову ухвалу у випадках, якщо суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення.

Як вже встановлено судом і відображено в постанові Черкаського окружного адміністративного суду від 06.04.2010 року, 18 лютого 2010 року Черкаська міська рада та приватне підприємство «Тамус» уклали договір суперфікцію, Черкаська регіональна філія державного підприємства «Центр державного земельного кадастра» своїм листом від 19.02.2010 року №28-002/7 повідомила ПП «Тамус» про те, що реєстрацію договору суперфікцію здійснити неможливо оскільки на даний момент не має відповідних інструкцій та затвердженого порядку.

Суд звертає увагу, що відповідно до ч. 4 ст. 8 Кодексу адміністративного судочинства України забороняється відмова у розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

Анілізуючи норми чинного законодавства суд приходить до висновку, що на час звернення позивача до суду не розроблено порядку державної реєстрації договорів на право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцію).

Відповідно до ч. 7 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України для подолання прогалин у правовому регулюванні відносин застосовується інститут аналогії закону та права. Так, у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону). Підставою для застосування аналогії закону є «відсутність закону, що регулює відповідні правовідносини».

Суд вважає, що у контексті ч. 7 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України це означає як відсутність відповідного правового акта, так і його неповноту, тобто відсутність у ньому положень, які б урегульовували відповідні правовідносини. Необхідність розширеного тлумачення поняття «закон» тут обумовлена тим, що ч.7 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, на думку суду, встановлює можливість застосування не лише закону, а й інших правових актів.

Відповідно до ч. 1 ст. 413 Цивільного кодексу України власник земельної ділянки має право надати її в користування іншій особі для будівництва промисловиих, побутових, соціально-культурних, житлових та інших споруд і будівель (суперфіцій). Таке право виникає на підставі договору або заповіту.

Частина 3 ст. 413 Цивільного кодексу України вказує на можливість надання тільки у користування (без права відчуження) земельних ділянок державної або комунальної власності.

Водночас ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України встановлює, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобовязується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк, тобто відповідно до даного договору має місце передача однією особою (наймодавцем) майна у тимчасове користування іншій особі (наймачу) за плату.

Кріи того, ч. 2 ст. 759 Цивільного кодексу України розширює перелік предметів договору оренди та включає до нього майнові права.

В ст. 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» майновими правами визнаються будь-які права, повязані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші спеціфічні права (права на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) та права вимоги. Зокрема до майнових прав відносяться: речові права; виключні права на результати інтелектуальної діяльності; корпоративні права; зобовязальні права (вимоги).

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 395 Цивільного кодексу України право забудови земельної ділянки (суперфіцій) є одним із видів речових прав.

З аналізу вищенаведених норм чинного законодавства України суд приходить до висновку про те, що по своїй юридичній природі суперфіцій є достатньо близьким до орндндних відносин в розумінні положень норм чинного Цивільного кодексу України.

Як вбачається з аналізу норм чинного законодавства, порядок державної реєстрації договорів оренди земельних ділянок врегульований постановою Кабінету Міністра/ів України від 25.12.1998 р., №2073 «Про затвердження Порядку державної реєстрації договорів оренди землі» та Тимчасовим порядком ведення державного реєстру земель, затвердженого наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 2 липня 2003 року №174 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25 липня 2003 р. за №6417962.

З огляду на вищевикладене суд приходить до висновку про необхідність прийняття додаткової постанови у справі №2а-632/10/2370 і вважає за можливим застосувати аналогію закону щодо вирішення питання державної реєстрації договору суперфіцію від 18 лютого 2010 року, укладеного між Черкаською міською радою та приватним підприємством «Тамус» в порядку та у спосіб, передбачений для реєстрації договорів оренди земельних ділянок.

Керуючись ст. 168, ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Заяву приватного підприємства «Тамус» про додаткове судове рішення задовольнити.

Зобов`язати Черкаську регіональну філію державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» здійснити державну реєстрацію договору суперфіцію, укладеного 18 лютого 2010 року між Черкаською міською радою та приватним підприємством «Тамус» в порядку та у спосіб, передбачений для реєстрації договорів оренди земельних ділянок.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд за правилами встановленими ст.ст.185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Р.В. Холод