Справа № 0940/2377/18
Суддя: Шумей М.В.
Дата ухвалення: 2019-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"14" лютого 2019 р. справа № 0940/2377/18
м. Івано-Франківськ
ВСТАНОВИВ:
Позовні вимоги мотивовані тим, що за відповідачем рахується податковий в сумі 11 874, 02 грн з податку на доходи фізичних осіб та військового збору.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 17.12.2018 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та надано відповідачу строк для подання відзиву на позов, а позивачу для подання відповіді на відзив.
На виконання частини 3 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України судом 17.12.2018 направлено запит до Управління ДМС України в Івано-Франківській області про надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи ОСОБА_1.
08.01.2019 на адресу суду Управлінням ДМС України в Івано-Франківській області надіслано відомості про реєстрацію місця проживання ОСОБА_2 (а.с.38).
Відповідач правом на подання відзиву не скористався, ухвалу суду про відкриття провадження отримано 20.12.2018, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 36).
Розглянувши адміністративний позов в порядку визначеному статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, судом встановлено наступне.
ОСОБА_2 перебуває на обліку в Коломийській ОДПІ ГУ ДФС в Івано-Франківській області як платник податків.
На підставі наказу ГУ ДФС в Івано-Франківській області № 407 від 06.12.2016 про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування, сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору з отриманих доходів-фізичної особи ОСОБА_3 встановлено наступні порушення: п.п. 164.2.10, п. 164.2 ст. 164 та ст. 179 Податкового кодексу України, в результаті чого донараховано податок на доходи фізичних осіб; п. 179.1 ст. 179, п.п. 49.18.4, п. 49.18 ст. 49 Податкового Кодексу України - неподання річної декларації про майновий стан і доходи за 2015 рік; п. 1.5., п.16 прим. 1 підрозділу 10 розділу XX ПК України, в результаті чого донараховано військового збору.
Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки відповідача проінформовано письмовим повідомленням від 06.12.2016 № 133, яке було напрвлено рекомендованим листом з повідомленням про вручення та вручено 08.12.2016. Перевірка була проведена у приміщення Коломийської ОДПІ.
На підставі акта перевірки № 2720/171/НОМЕР_1 від 22.12.2016 винесено:
- податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_2 від 04.01.2017 яким визначено суму по податку на доходи фізичних осіб, що сплачується за результатами річного декларування в розмірі 9116,25 грн, а саме: основне зобов"язання в розмірі 7293,00 грн; штрафна санкція в розмірі 1823,25 грн.
- податкове повідомлення рішення № НОМЕР_3 від 04.01.2017 визначено суму військового збору в розмірі 2734,88 грн, а саме: основне зобов"язання в розмірі 2187,90 грн; штрафні санкції в розмірі 546,98 грн;
- податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_4 від 04.01.2017, яким донараховано штрафні санкції в розмірі 170 грн, по податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування.
Вказані податкові повідомлення-рішення від 04.01.2017 були надіслані відповідачу рекомендованим повідомленням про вручення та отримано відповідачем 06.01.2017.
Заборгованість по даних платежах становить:
- по податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються за результатами річного декларування в розмірі 9139,14 грн. Переплата по даному платежу становила станом на 04.01.2017 147,11 грн;
- по військовому збору в розмірі 2734,88 грн.
Вирішуючи спірні правовідносини, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини 1 статті 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Згідно підпункту 9.1.2. пункту 9.1. статті 9 Податкового кодексу України податок на доходи фізичних осіб віднесений до загальнодержавних податків і зборів.
Відповідач у відповідності до пункту 15.1. статті 15 та підпункту 162.1.1. пункту 162.1. статті 162 Податкового кодексу України являється платником податку на доходи фізичних осіб і військового збору та у відповідності до пункту 16.1.4 статті 16 Податкового кодексу України несе обов'язок по сплаті податків та зборів у строки та розмірах встановлених цим Кодексом.
Відповідно до підпункту 16.1.4. пункту 16.1. статті 16 Податкового кодексу України платники податків зобов'язані сплачувати податки та збори в строки та у розмірах встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи, що, у відповідності до статті 36 Кодексу, є податковим обов'язком. Податковий обов'язок виникає у платника за кожним податком, збором та є безумовним і першочерговим стосовно інших неподаткових обов'язків платника податків, крім випадків, передбачених законом. Підстави припинення податкового обов'язку, крім його виконання, визначені пунктом 37.3. статті 37 Податкового кодексу України. Згідно пункту 38.1. статті 38 Податкового кодексу України виконанням податкового обов'язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов'язань у встановлений податковим законодавством строк. Пунктом 38.2. статті 38 Податкового кодексу України визначено, що сплата податку та збору здійснюється платником податку безпосередньо, а у випадках, передбачених податковим законодавством, - податковим агентом, або представником платника податку.
Підпунктом 16.1.3 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України визначено, що платники податків і зборів зобов'язані подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.
Приписами пункту 49.1. статті 49 Податкового кодексу України передбачено, що податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків.
Згідно пункту 49.2. статті 49 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період, в якому виникають об'єкти оподаткування, або у разі наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є.
Згідно підпункту "в" пункту 176.1. статті 176 Податкового кодексу України платники податку зобов'язані подавати податкову декларацію за встановленою формою у визначені строки у випадках, коли згідно з нормами цього розділу таке подання є обов'язковим.
Платниками податку на доходи фізичних осіб є: фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи; фізична особа - нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні; податковий агент (пункт 162.1. статті 162 Податкового кодексу України).
Відповідно до пункту 179.1. статті 179 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний подавати річну декларацію про майновий стан і доходи (податкову декларацію) відповідно до цього Кодексу.
Судом встановлено, що фізична особа ОСОБА_1 на час перевірки не подав декларацію про майновий стан та доходи за 2015 рік, податок на доходи фізичних осіб, з отриманого в 2015 році у вигляді спадщини (подарунка) від фізичної особи, що не є членом сім"ї першого ступеня споріднення не сплачено.
З метою підтвердження вказаної інформації позивачем до приватного нотаріусу ОСОБА_4 направлено запит.
На вказаний запит від приватного нотаріуса ОСОБА_4 листом від 18.11.2016 отримано інформацію, що підтверджує отримання фізичною особою ОСОБА_1 у 2015 році в спадщину домоволодіння від особи, яка не є членом сім"ї першого ступеня спорідення.
Згідно положень п. 120.1 ст. 120 ПКУ не подання платником податків або іншими особами, зобов"язання нараховувати та сплачувати податки, збори, податкових декларацій (розрахунків) тягнуть за собою накладення на платника податків штрафних санкцій.
Нормами пункту 16-1. підрозділу 10 розділу ХХ Інші перехідні положення Податкового кодексу України передбачено, що тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.
Відповідно до підпункту 1.1. пункту 16-1. підрозділу 10 розділу ХХ Інші перехідні положення Податкового кодексу України платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1. статті 162 цього Кодексу.
Підпунктом 1.2. пункту 16-1. підрозділу 10 розділу ХХ Інші перехідні положення Податкового кодексу України передбачено, що об'єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу.
Згідно підпункту 1.3. пункту 16-1. підрозділу 10 розділу ХХ Інші перехідні положення Податкового кодексу України ставка збору становить 1,5 відсотка від об'єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту
Відповідно до підпункту 1.4. пункту 16-1. підрозділу 10 розділу ХХ Інші перехідні положення Податкового кодексу України нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту.
Приписами підпункту 1.5. коментованого пункту визначено, що відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу.
Платники збору зобов'язані забезпечувати виконання податкових зобов'язань у формі та спосіб, визначені статтею 176 цього Кодексу (підпункт 1.6. пункту 16-1. підрозділу 10 розділу ХХ Інші перехідні положення Податкового кодексу України).
На виконання вимог абзацу 1 пункту 59.1. статті 59 Податкового кодексу України, Головним управлінням ДФС в Івано-Франківській області надсилалася відповідачу податкова вимога форми "Ф" від 18.01.2017 року за № 286-17, яка отримана відповідачем 13.04.2017 (а.с. 24). На час розгляду справи податкова вимога є неоскаржена та невідкликана.
Згідно підпункту 20.1.19. пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України контролюючі органи наділені, зокрема, правом застосовувати до платників податків передбачені законом фінансові (штрафні) санкції (штрафи) за порушення податкового чи іншого законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи; стягувати до бюджетів та державних цільових фондів суми грошових зобов'язань та/або податкового боргу у випадках, порядку та розмірі, встановлених цим Кодексом та іншими законами України; стягувати суми недоїмки із сплати єдиного внеску; стягувати суми простроченої заборгованості суб'єктів господарювання перед державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) за кредитами (позиками), залученими державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) або під державні (місцеві) гарантії, а також за кредитами із бюджету в порядку, визначеному цим Кодексом та іншими законами України.
Підпунктом 14.1.156. пункту 14.1. статті 14 Податкового кодексу України визначено, що податкове зобов'язання - це сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).
Відповідно до підпункту 14.1.175. пункту 14.1. статті 14 Податкового кодексу України податковий борг - це сума узгодженого грошового зобов'язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.
Податковий борг відповідача підтверджується довідкою про борг за платежами від 28.11.2018 року (а.с.10).
Доказів, які б свідчили про погашення заборгованості, що є предметом стягнення або спростування її наявності, відповідачем суду не надано.
Згідно пункту 87.11. статті 87 Податкового кодексу України орган стягнення звертається до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу платника податку - фізичної особи. Стягнення податкового боргу за рішенням суду здійснюється державною виконавчою службою відповідно до закону про виконавче провадження.
Підсумовуючи все вищевикладене, суд дійшов до переконання, що позов підлягає до задоволення.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
Позов задовольнити повністю.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статтей 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції або через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Шумей М.В.