Справа № 824/169/18-а
Суддя: Кузьмишин В.М.
Дата ухвалення: 2019-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 824/169/18-а Головуючий у 1-й інстанції: Боднарюк Олег Васильович

Суддя-доповідач: Кузьмишин В.М.

18 лютого 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Кузьмишина В.М.

суддів: Боровицького О. А. Сушка О.О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2018 року (проголошено в м. Чернівці, повний текст складено 08.10.18) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

в лютому 2018 року ОСОБА_2 звернувся до Чернівецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує, що звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу», за наслідком розгляду якої отримав відмову з підстав, що станом на 01.05.2016 р. посада, яку займав ОСОБА_2 не відноситься до посад державної служби, а також не достатньою кількістю стажу державної служби (12 років 2 місяці 28 днів).

Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2018 року в вищевказаного позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 2 жовтня 2018 року та прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги позивач обґрунтовує тим, що оскільки стаж державної служби на момент досягнення пенсійного віку складав понад 12 років, при цьому останній станом на 01.05.2016 перебував на посаді державного службовця, відтак за ним зберігається право на отримання пенсії за віком відповідно до ЗУ "Про державну службу".

Відповідач, у поданому відзиві на апеляційну скаргу, просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги мотивуючи тим, що Закон № 889-VIII набув чинності з 1 травня 2016 року. Пунктами 10 і 12 Прикінцевих та перехідних положень визначено право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" № 3723. Постановою КМ України № 622 від 14.09.2016 р. затверджено Порядок призначення пенсій державним службовцям, який передбачає право на призначення пенсії та визначає порядок врахування заробітної плати для обчислення пенсії державним службовцям. Враховуючи, що станом на 01.05.2016 року ОСОБА_2 займав посаду, яка не відноситься до посад державної служби, визначених Законом № 889-VIII представник відповідача вказує, що позивач не має право на пенсію відповідно до вказаного Закону.

Керуючись приписами ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, розглянувши матеріали справи, дослідивши докази прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 наказом Центру по нарахуванню і виплаті пенсій та допомог Головного Управління праці та соціального захисту населення Чернівецької ОДА від 03.02.2004 №9-к прийнятий на посаду заступника начальника Центру, з посадовим окладом згідно штатного розпису, з прийняттям Присяги державного службовця та присвоєнням 10 рангу державного службовця.

Відповідно до копії трудової книжки позивача:

03.02.2004 р. ОСОБА_2 прийнятий на посаду заступника начальника Центру по нарахуванню і виплаті пенсій і допомог (наказ від 03.02.2004 №9-к);

24.03.2004 р. призначений на посаду начальника Центру по нарахуванню і виплаті пенсій і допомог, згодом Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат (з кадрового резерву, наказ від 24.03.2005 №16-К),

01.10.2016 р. переведено на посаду начальника Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат (наказ від 05.10.2016 №45-ОС),

31.10.2016 р. позивач звільнений з посади начальника Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат (наказ від 25.10.2017).

Згідно пенсійного посвідчення позивача НОМЕР_1 від 31.03.2015 року, ОСОБА_2 призначено пенсію за віком довічно.

Відповідно до наказу Департаменту соціального захисту населення Чернівецької обласної державної адміністрації від 13.09.2016 року № 136-ОД ОСОБА_2 попереджено про зміну істотних умов праці .

Відповідно до наказу Головного управління праці та соціального захисту населення Чернівецької обласної державної адміністрації від 24.03.2005 року №16-к, ОСОБА_2 прийнятий на посаду начальника Центру, з присвоєнням 9 рангу державного службовця.

Листом №4499 від 13.09.2016 р. ОСОБА_2 попереджено про зміну істотних умов праці.

При цьому, 23.09.2016 року позивач надав згоду про зміну умов праці.

Згідно з наказом Департаменту соціального захисту населення Чернівецької обласної державної адміністрації від 05.10.2016.року № 45-ОС, позивача переведено з 01.10.2016 року на посаду начальника Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат.

Відповідно до наказу Департаменту соціального захисту населення Чернівецької обласної державної адміністрації від 25.10.2017 року № 26-ОС, позивач звільнений 31.10.2017 року з посади начальника Центру за власним бажанням, у зв'язку з виходом на пенсію за віком.

Згідно з розписки-повідомлення від 07.09.2017 року №6047 позивач звернувся з заявою до відповідача щодо призначення/перерахунку пенсії.

Згідно з Розпорядженням від 10.11.2017 № 808380 позивачу відмовлено у переході на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу".

10.11.2017 року відповідачем листом №21745/14 позивачу відмовлено в задоволенні заяви від 07.09.2017 року, у зв'язку з тим, що стаж державної служби складає 12 років 2 місяці 28 днів, а станом на 01.05.2016 посада, яку він займав, не відноситься до посад державної служби.

Не погодившись з вищевказаною відмовою, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що вимоги позивача є необґрунтованими.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції і зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 46 Конституції України Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Так, 1 травня 2016 року набув чинності Закон № 889-VIII, згідно ч. 2 Прикінцевих та перехідних положень якого визнано такими, що втратили чинність, зокрема, Закон №3723-ХІІ, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону 3723-ХІІ на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абз. 1 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

До досягнення віку, встановленого першим реченням ч. 1 цієї статті, право на пенсію за віком мають державні службовці, визначені цією статтею.

Таким чином, необхідною умовою для наявності у осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, права на пенсію відповідно до згаданої статті є досягнення такими особами певного віку та наявність страхового стажу, передбаченого абз. 1 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Тобто, до 01.05.2016 (дата набрання чинності Законом № 889-VIII) право на пенсію державного службовця мали особи, які:

а) досягли певного віку та мають передбачений законодавством страховий стаж;

б) мали стаж державної служби не менш як 10 років, та на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців; а також особи, які мали не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Після 01.05.2016, відповідно до ст. 90 Закону № 889-VIII пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

При цьому, законодавець визначив певні умови, за дотримання яких у осіб зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону 3723-ХІІ.

Так, відповідно до п. 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст. 25 Закону 3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Попереднього Закону у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Згідно п. 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст. 25 Закону 3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону 3723-ХІІ в порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Тобто, Прикінцевими та перехідними положеннями Закону № 889-VIII передбачено, що за наявності у особи станом на 01.05.2016 певного стажу держслужби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років стажу держслужби незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на держслужбі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону №3723-ХІІ, але за певної додаткової умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Водночас, для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, ст. 37 Закону № 3723-ХІІ передбачає додаткові умови для наявності права на призначення пенсії державного службовця: певний вік і страховий стаж.

Аналізуючи зазначені норми чинного законодавства, Верховний Суд дійшов висновку, що обов'язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону №3723-ХІІ після 01.05.2016 є дотримання сукупності вимог, визначених ч. 1 ст. 37 Закону № 3723-ХІІ і Прикінцевих та перехідних положень Закону , а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.

Отже, після 01.05.2016 (дата набрання чинності Законом України від 10.12.2015 № 899 «Про державну службу») зберігають право на призначення пенсії державного службовця відповідно до ст. 37 Закону № 3723-ХІІ лише ті особи, які мають стаж державної служби, визначений п. 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України № 889-VIII, та мають передбачені ч. 1 ст. 37 Закону 3723-ХІІ вік і страховий стаж.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права була висловлена у рішенні Верховного Суду від 04 квітня 2018 року (зразкова справа № 822/524/18).

Крім того, Постановою Кабiнету Miнicтpiв України № 622 вiд 14.09.2016 р. "Деякi питання пенсiйного забезпечення окремих категорiй осiб", визначено порядок призначення таких пенсiй (далі - Порядок №622, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин). Таким чином, із положень пунктів 1- 3 Порядку №622, випливає, що пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

При наявності у особи станом на 01.05.2016 певного стажу держслужби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років стажу держслужби незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на держслужбі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону №3723-ХІІ, але за певної додаткової умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Пунктом 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII передбачено, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством. Так, посади і органи, час роботи в яких зараховуються до стажу державної служби, визначались Порядком обчислення стажу державної служби затвердженим Постановою Кабiнету Miнicтpiв України вiд 03.05.1994 № 283 (далі - Порядок №283).

Порядком обчислення стажу державної служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 283 від 03.05.1994 року (чинного до 01.05.2016 року, тобто в період проходження позивачем служби) визначались посади і органи, час роботи в яких зараховується до стажу державної служби.

Відповідно частини 2 вказаного Порядку, до стажу державної служби зараховується робота (служба), зокрема, на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, розвідувальних органів, інших органів управління військових формувань, Держспецзв'язку, Адміністрації Держспецтрансслужби, державної податкової та контрольно-ревізійної служби, Держфінінспекції, її територіальних органів; на посадах керівних працівників і спеціалістів апарату Національного банку України, Республіканського банку Криму, управління по місту Києву та Київській області, обласних управлінь Національного банку України.

Як видно, із матеріалів справи позивач з 03 лютого 2004 року по 31 жовтня 2016 року працював на посадах заступника начальник, начальника Центру по нарахуванню та здійсненню виплат, при цьому стаж на посадах віднесених до відповідних категорій посад державних службовців становить 12 років 2 місяці 28 днів(станом на 01.05.2016 року).

Таким чином, колегія суддів вважає, що стаж державної служби позивача на момент досягнення пенсійного віку складав понад 12 років, при цьому станом на 01.05.2016 р. ОСОБА_2 перебував на посаді державного службовця, відтак, за ним зберігається право на отримання пенсії за віком відповідно до ЗУ «Про державну службу».

Стосовно пенсійного віку ОСОБА_2 колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. 3 постанови Кабінету Міністрів України від 14.09.2016 № 622 право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону України від 16.12.1993 № 3723 «Про державну службу», якщо до набрання чинності Законом України від 10.12.2015 № 899 «Про державну службу» не призначалася пенсія відповідно до Закону України від 16.12.1993 № 3723 «Про державну службу», мають:

чоловіки, які досягли віку 62 роки. До досягнення зазначеного віку право на призначення пенсії мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку:

61 рік - які народилися по 31 грудня 1954 р.;

61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 р. по 31 грудня 1955 р.;

Таким чином, на час звернення до відповідача з відповідною заявою ОСОБА_2 досяг пенсійного віку, а його стаж державної служби, станом на 01.05.2016 року становить 12 років 2 місяці 28 днів, останній має права на призначення йому пенсії відповідно до ст. 37 Попереднього Закону на підставі п. 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Нового Закону,

За наведених вище обставин позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі шляхом визнання відмови відповідача у переведенні позивача на інший вид пенсії пртиправною та зобов'язання здійснити такий перехід.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно до п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

За наведених обставин справи та положень законодавства, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, а рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити повністю.

Рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, які оформленні листом від 10.11.2017 року №21745/14, щодо відмови ОСОБА_2 в переході на пенсію державного службовця за віком відповідно до закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 року №889-VII.

Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області призначити ОСОБА_2 пенсію, як державному службовцю, відповідно до Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 року №889-VII з 07.09.2017 року з 07 вересня 2017 року.

Відшкодувати ОСОБА_2, за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області 704,80 грн., сплаченого судового збору.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області на користь держави судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1057,20 грн.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Кузьмишин В.М.

Судді Боровицький О. А. Сушко О.О.