Справа № 826/3857/18
Суддя: Бояринцева М.А.
Дата ухвалення: 2019-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

19 лютого 2019 року № 826/3857/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого Бояринцевої М.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулася ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1.) з позовом до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (далі - відповідач, ДП «НАЕК «Енергоатом»), в якому просить:

- визнати протиправними дії ДП «НАЕК «Енергоатом» щодо відмови надати копії декларацій про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру з 2012 по 2016 роки президента ОСОБА_2, першого-віце президента ОСОБА_3, віце-президентів ОСОБА_4 та ОСОБА_5, генерального інспектора-директора ОСОБА_6, головного бухгалтера ОСОБА_7 та керівників відокремлених підрозділів;

- зобов'язати ДП «НАЕК «Енергоатом» надати протягом 5 робочих днів з дня набрання чинності постанови суду копії декларацій про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру з 2012 по 2016 роки президента ОСОБА_2, першого-віце президента ОСОБА_3, віце-президентів ОСОБА_4 та ОСОБА_5, генерального інспектора-директора ОСОБА_6, головного бухгалтера ОСОБА_7 та керівників відокремлених підрозділів, крім відомостей, зазначених в абзаці 2 ч. 2 ст. 12 Закону України «Про засади та запобігання та протидії корупції», а саме: щодо реєстраційного номера облікової картки платника податків або серії та номера паспорта громадянина України, а також реєстрації місця проживання, дати народження декларанта, місцезнаходження об'єктів, які наводяться в декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що 05.09.2017 року вона звернулася до ДП «НАЕК «Енергоатом» із запитом про доступ до публічної інформації щодо надання копій декларацій про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру з 2012 по 2016 роки президента ОСОБА_2, першого-віце президента ОСОБА_3, віце-президентів ОСОБА_4 та ОСОБА_5, генерального інспектора-директора ОСОБА_6, головного бухгалтера ОСОБА_7 та керівників відокремлених підрозділів вказаного підприємства. У відповідь на свій запит ОСОБА_1 отримала відповідь, що запитувана інформація у ДП «НАЕК «Енергоатом» відсутня, та компанія не є розпорядником інформації про декларації посадових осіб.

Відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому він посилається на те, що позивач звернулася із запитом надати доступ до публічної інформації, а саме: надати в електронному вигляді копію щорічних декларацій про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру з 2012 по 2016 роки президента ОСОБА_2, першого-віце президента ОСОБА_3, віце-президентів ОСОБА_4 та ОСОБА_5, генерального інспектора-директора ОСОБА_6, головного бухгалтера ОСОБА_7 та керівників відокремлених підрозділів. Однак, відповідно до внесених змін до Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» згідно з Законом України від 14.05.2013 року №224-VII за 2012 рік обов'язок подання декларацій ще не був передбачений законодавством, а за 2016 рік оригінали декларацій вже знаходились у вільному доступі на офіційному веб-сайти Національного агентства з питань запобігання корупції. Крім того, ДП «НАЕК «Енергоатом» посилається на ст. 13 Закону України «Про доступ до публічної інформації», згідно якої він не являється розпорядником публічної інформації. Також, відповідач зазначає, що ОСОБА_1 просила саме електронні копії декларацій, а не відомості про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру, що зазначені у декларації і які підлягають оприлюдненню. Таким чином, відповідач просить суд у задоволенні позовної заяви відмовити повністю.

Ухвалою суду від 20.03.2018 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Ухвалою суду від 18.02.2019 відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про закриття провадження в адміністративній справі.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

05.09.2017 року за № 024-ОМ позивач направила на адресу ДП НАЕК «Енергоатом» запит щодо надання в електронному вигляді копій декларацій про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру президента ОСОБА_2, першого-віце президента ОСОБА_3, віце-президентів ОСОБА_4 та ОСОБА_5, генерального інспектора-директора ОСОБА_6, головного бухгалтера ОСОБА_7 та керівників відокремлених підрозділів за 2012-2016 роки.

Листом від 12.09.2017 року № 12581/32 за підписом директора центру зовнішніх інформаційних комунікацій ДП НАЕК «Енергоатом» ОСОБА_1 було відмовлено в задоволенні запиту, у зв'язку з відсутністю запитуваної інформації, оскільки дане підприємство не є розпорядником інформації про декларації посадових осіб.

Вирішуючи спір по суті суд керується положеннями чинного законодавства, яке діяло на час виникнення спірних правовідносин та звертає увагу на наступне.

Частиною другою статті 34 Конституції України встановлено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Відповідно до статті 1 Закону України від 02.10.1992 № 2657-ХІІ «Про інформацію» інформація - є будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Як встановлено, частиною 1 статті 7 цього Закону, право на інформацію охороняється законом. Держава гарантує всім суб'єктам інформаційних відносин рівні права і можливості доступу до інформації. Ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом (частина 2 статті 7 цього Закону).

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, та інформації, що становить суспільний інтерес визначено Законом України «Про доступ до публічної інформації» від 13.01.2011 №2939-VI (зі змінами та доповненнями, далі - Закон), відповідно до статті 1 якого публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з частиною 1 статті 2 зазначеного Закону, його метою є забезпечення прозорості та відкритості суб'єктів владних повноважень і створення механізмів реалізації права кожного на доступ до публічної інформації.

Відповідно до статті 3 цього ж Закону право на доступ до публічної інформації гарантується обов'язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом. А статтею 5 вказаного Закону регламентується, що доступ до інформації забезпечується шляхом надання інформації за запитами на інформацію.

Статтею 19 Закону визначено, що запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту. Запит на інформацію може бути індивідуальним або колективним. Запити можуть подаватися в усній, письмовій чи іншій формі (поштою, факсом, телефоном, електронною поштою) на вибір запитувача. Письмовий запит подається в довільній формі.

Відповідно до частини 1 статті 6 Закону інформацією з обмеженим доступом є конфіденційна інформація, таємна інформація, службова інформація.

При цьому, відповідно до частини третьої статті 101 Закону України «Про доступ до публічної інформації» публічна інформація, що містить персональні дані фізичної особи, оприлюднюється та надається на запит у формі відкритих даних у разі додержання однієї з таких умов:

1) персональні дані знеособлені та захищені відповідно до Закону України «Про захист персональних даних»;

2) фізичні особи (суб'єкти даних), персональні дані яких містяться в інформації у формі відкритих даних, надали свою згоду на поширення таких даних відповідно до Закону України «Про захист персональних даних»;

3) надання чи оприлюднення такої інформації передбачено законом;

4) обмеження доступу до такої інформації (віднесення її до інформації з обмеженим доступом) заборонено законом.

З огляду на положення частини 2 статті 10 цього Закону обсяг інформації про особу, що збирається, зберігається і використовується розпорядниками інформації, має бути максимально обмеженим і використовуватися лише з метою та у спосіб, визначений законом.

Згідно з частиною 6 статті 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації» не належать до інформації з обмеженим доступом відомості, зазначені у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, поданій відповідно до Закону України «Про запобігання корупції», крім відомостей, зазначених в абзаці четвертому частини першої статті 47 вказаного Закону.

У відповідності до статті 47 Закону України від 14.10.2014 № 1700-VII «Про запобігання корупції» (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) зазначені у декларації відомості щодо реєстраційного номера облікової картки платника податків або серії та номера паспорта громадянина України, місця проживання, дати народження фізичних осіб, щодо яких зазначається інформація в декларації, місцезнаходження об'єктів, які наводяться в декларації, є інформацією з обмеженим доступом та не підлягають відображенню у відкритому доступі.

Як встановлено частиною 2 статті 32 Конституції України, не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

З аналізу наведених норм вбачається, що відомості, які містяться в декларації (окрім відомостей щодо реєстраційного номера облікової картки платника податків або серії та номера паспорта, а також реєстрації місця проживання, дати народження, місцезнаходження об'єктів, які наводяться в декларації) є інформацією з відкритим доступом.

Відповідно до частини 7 статті 6 Закону «Про доступ до публічної інформації» обмеженому доступу підлягає інформація, а не документ. Якщо документ містить інформацію з обмеженим доступом, для ознайомлення надається інформація, доступ до якої необмежений.

Як вбачається з позовної заяви, позивач запитувала копії декларацій в електронному вигляді.

У пункті 9.3 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України №10 від 29.09.2016 року вказано, що «… оскільки в декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, поданій відповідно до Закону України «Про запобігання корупції», наявна інформація, яка має статус конфіденційної, запитувачу має надаватися копія декларації, з якої шляхом ретушування вилучено відомості, доступ до яких обмежено відповідно до закону».

Крім того, пунктом 9.4 вказаної Постанови зазначено, що запитуючи копію документа, особа не зобов'язана наводити конкретну інформацію, яку вона має намір з його допомогою отримати, а повинна вказати вид, назву, реквізити чи зміст документа, якщо їй це відомо. Такий документ або його частина, доступ до якої не обмежений, є самостійним предметом запиту на інформацію (пункт 2 частини п'ятої статті 19 Закону України «Про доступ до публічної інформації»).

Отже, позивач мала право просити надати їй копії декларації в електронному вигляді, а посилання відповідача на те, що у деклараціях міститься інформація з обмеженим доступом, тому виключає можливість їх надання, не заслуговують на увагу.

Як зазначено у постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України №10 від 29.09.2016 року визначальним для публічної інформації є те, що вона заздалегідь зафіксована будь-якими засобами та на будь-яких носіях та знаходилась у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації.

Крім того, слід зазначити, що розпорядниками інформації згідно частини 1 статті 13 Закону України «Про доступ до публічної інформації» визнаються:

1) суб'єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб'єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов'язковими для виконання;

2) юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів;

3) особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб'єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов'язаної з виконанням їхніх обов'язків;

4) суб'єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них.

Частина 2 вказаної статті визначає розпорядників інформації, зобов'язаних оприлюднювати та надавати за запитами інформацію, визначену в цій статті, у порядку, передбаченому цим Законом, прирівнюються суб'єкти господарювання, які володіють:

1) інформацією про стан довкілля;

2) інформацією про якість харчових продуктів і предметів побуту;

3) інформацією про аварії, катастрофи, небезпечні природні явища та інші надзвичайні події, що сталися або можуть статися і загрожують здоров'ю та безпеці громадян;

4) іншою інформацією, що становить суспільний інтерес (суспільно необхідною інформацією).

На розпорядників інформації, визначених у пунктах 2, 3, 4 частини першої та в частині другій цієї статті, вимоги цього Закону поширюються лише в частині оприлюднення та надання відповідної інформації за запитами.

Згідно з п. 2.9 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України №10 від 29.09.2016 року вирішуючи питання, чи належить суб'єкт господарювання, до якого подано запит на інформацію, до числа суб'єктів природної монополії, суди повинні мати на увазі, що сфери діяльності суб'єктів природних монополій закріплені у статті 5 Закону України від 20.04.2000 року № 1682-III «Про природні монополії». При цьому зведений перелік таких суб'єктів ведеться Антимонопольним комітетом України (частина 2 статті 5 Закону «Про природні монополії») та розміщується на його офіційному веб-сайті (пункт 7 Порядку складання та ведення зведеного переліку суб'єктів природних монополій, затверджений розпорядженням Антимонопольного комітету України від 28.11.2012 року № 874-р). Так само до компетенції Антимонопольного комітету України віднесено прийняття рішень (розпоряджень) щодо визначення монопольного (домінуючого) становища суб'єктів господарювання на товарному ринку (пункт 11 частини 1 статті 7 Закону України від 26.11.1993 року № 3659-XII «Про Антимонопольний комітет України»).

Так, відповідно до Зведеного переліку суб'єктів природних монополій станом на 31.12.2018 року ДП «НАЕК «Енергоатом» є природною монополією, а отже і розпорядником інформації в розумінні статті 13 Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Тому, твердження відповідача про те, що ДП «НАЕК «Енергоатом» не являється розпорядником публічної інформації не може бути взято до уваги.

Як вбачається з матеріалів справи, статутом ДП «НАЕК «Енергоатом» закріплено, що дане підприємство засноване на державній власності (а саме: на базі майна атомних електростанцій та їх інфрастуктур - ВО «Запорізька АЕС», ВО «Южно-Українська АЕС», ВО «Чорнобильська АЕС», ВО «Рівненська АЕС», ВО «Хмельницька АЕС» і є правонаступником їх майна, майнових прав і обов'язків) та належить до сфери управління Міністерства енергетики та вугільної промисловості України.

У Постанові Кабінету Міністрів України від 17.10.1996 року №1268 «Про створення Національної атомної енергогенеруючої компанії «Енергоатом» встановлено Державному комітетові по використанню ядерної енергії за погодженням з Міністерством економіки та Антимонопольним комітетом до 1.12.1996 року створити на базі майна атомних електростанцій та їх інфраструктур державне підприємство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» з покладенням на неї функцій експлуатуючої організації, частину яких у перехідний період вона делегує атомним електростанціям.

Крім того, пунктом 4 даної Постанови установлено, що вищим органом управління компанії «Енергоатом» є правління. Оперативне управління господарською діяльністю компанії здійснює президент компанії. Президент, перший віце-президент компанії, а також віце-президент компанії призначаються на посаду і звільняються з посади Кабінетом Міністрів України, а члени правління затверджуються та увільняються від обов'язків членів правління Міністерством енергетики та вугільної промисловості.

Як вбачається із пункту 2.1 статуту ДП «НАЕК «Енергоатом», затвердженого наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 08.04.2013 року № 156, метою діяльності підприємства є виробництво електроенергії, забезпечення безпечної експлуатації та підвищення ефективності роботи атомних електростанцій, безперебійного енергопостачання суб'єктів господарювання та населення, а також, у межах своєї компетенції, забезпечення постійної готовності України до швидких ефективних дій у разі виникнення аварій на підприємствах атомної енергетики, радіаційних аварій у промисловості.

Отже, засновником Компанії є держава в особі Кабінету Міністрів України.

Ефективний доступ до інформації, якою володіють органи публічної влади, інші суб'єкти, є важливою передумовою для запобігання корупції, виявлення та припинення корупційних діянь. Особливе значення має інформація, яка становить суспільний інтерес, а саме: відомості про використання публічних коштів, розпорядження державним або комунальним майном, особисті доходи, майно, видатки та зобов'язання фінансового характеру публічних службовців. Доступ до інформації є необхідним інструментом для проведення журналістських розслідувань, стимулювання громадянської активності в антикорупційній сфері (розділ 3 Закону України від 14.10.2014 № 1699-VII «Про засади державної антикорупційної політики в Україні (Антикорупційна стратегія) на 2014 - 2017 роки» (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин)).

Аналіз наведених норм права, свідчить про те, що чинними нормативно-правовими актами України встановлено право кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес.

Відповідно до частини 2 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» суб'єктами, на яких поширюється дія цього Закону, є особи, які для цілей цього Закону прирівнюються до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, а саме: посадові особи юридичних осіб публічного права, які не зазначені у пункті 1 частини 1 цієї статті, особи, які входять до складу наглядової ради державного банку, державного підприємства або державної організації, що має на меті одержання прибутку.

Також, частиною 2 статті 81 Цивільного кодексу України встановлено, що юридична особа публічного права створюється на підставі розпорядчого акту Президента, органу державної влади чи місцевого самоврядування. Таким чином, до юридичних осіб публічного права відносяться і всі державні підприємства, оскільки створені на підставі розпорядчого акту органу державної влади.

Таким чином, оскільки засновником ДП «НАЕК «Енергоатом» є держава в особі Кабінету Міністрів України, враховуючи положення Закону України «Про засади державної антикорупційної політики в Україні (Антикорупційна стратегія) на 2014 - 2017 роки», то ДП «НАЕК «Енергоатом» є суб'єктом господарювання, який володіє іншою інформацією, що становить суспільний інтерес, а тому підпадає під визначення розпорядника інформації згідно з пунктом 4 частини 2 статті 13 Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Отже, посилання відповідача на те, що посадові особи перелічені у запиті позивача не відносяться до суб'єктів владних повноважень і тому правовідносини щодо доступу до інформації щодо їх діяльності не регулюється Законом України «Про доступ до публічної інформації», а також, що інформація яку просила надати позивач не є публічною є помилковими.

Також, твердження ДП «НАЕК «Енергоатом», що прохальна частина позовної вимоги не тотожна запиту на доступ до публічної інформації, не заслуговують на увагу, оскільки за змістом такі вимоги є однаковими.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про порушення у спірних правовідносинах прав запитувача публічної інформації, оскільки ДП «НАЕК «Енергоатом», який є розпорядником запитуваної інформації в розумінні Закону України «Про доступ до публічної інформації» в порушення вимог зазначеного Закону не забезпечив надання такої інформації, що має суспільний інтерес, а тому посилання відповідача на те, що він не являється розпорядником інформації не беруться судом до уваги.

Водночас, суд вважає, що вимоги позивача про надання інформації за 2012 та 2016 рік, не підлягають задоволенню, оскільки Закон України «Про запобігання корупції» прийнятий у 2014 році, тому за 2012 рік обов'язок подання декларацій ще не був передбачений законодавством. У серпні 2016 року запрацював електронний реєстр декларацій, а органом влади, що здійснює ведення та перевірку декларацій є Національне агентство з питань запобігання корупції.

Відповідно до частини 1 статті 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із частиною 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За таких обставин, зважаючи на наведене в сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення заявлених позовних вимог, а саме: в частині визнання протиправними дій ДП «НАЕК «Енергоатом» щодо відмови надати копії декларацій про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру з 2013 по 2015 роки президента ОСОБА_2, першого-віце президента ОСОБА_3, віце-президентів ОСОБА_4 та ОСОБА_5, генерального інспектора-директора ОСОБА_6, головного бухгалтера ОСОБА_7 та керівників відокремлених підрозділів та надання копії декларацій про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру з 2013 по 2015 роки президента ОСОБА_2, першого-віце президента ОСОБА_3, віце-президентів ОСОБА_4 та ОСОБА_5, генерального інспектора-директора ОСОБА_6, головного бухгалтера ОСОБА_7 та керівників відокремлених підрозділів, а також в частині зобов'язання ДП «НАЕК «Енергоатом» надати протягом 5 робочих днів з дня набрання чинності рішення суду копії декларацій вказаних осіб про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру з 2013 по 2015 роки, крім відомостей, зазначених в абзаці 2 ч. 2 ст. 12 Закону України «Про засади та запобігання та протидії корупції», а саме: щодо реєстраційного номера облікової картки платника податків або серії та номера паспорта громадянина України, а також реєстрації місця проживання, дати народження декларанта, місцезнаходження об'єктів, які наводяться в декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру.

Відповідно до частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Позивач сплатила судовий збір у загальній сумі 704,80 коп. за дві вимоги немайнового характеру. Оскільки позов задоволено частково, то із відповідача на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 528,60 грн. судового збору.

Керуючись статтями 77, 139, 241-246, 250, 255, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (01032, м. Київ, вул. Назарівська, буд. 3, ) задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» щодо відмови у наданні копій декларацій про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру з 2013 по 2015 роки президента ОСОБА_2, першого-віце президента ОСОБА_3, віце-президентів ОСОБА_4 та ОСОБА_5, генерального інспектора-директора ОСОБА_6, головного бухгалтера ОСОБА_7 та керівників відокремлених підрозділів.

3. Зобов'язати Державне підприємство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» надати протягом 5 робочих днів з дня набрання чинності постанови суду копії декларацій про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру з 2013 по 2015 роки президента ОСОБА_2, першого-віце президента ОСОБА_3, віце-президентів ОСОБА_4 та ОСОБА_5, генерального інспектора-директора ОСОБА_6, головного бухгалтера ОСОБА_7 та керівників відокремлених підрозділів, крім відомостей, зазначених в абзаці 2 ч. 2 ст. 12 Закону України «Про засади та запобігання та протидії корупції», а саме: щодо реєстраційного номера облікової картки платника податків або серії та номера паспорта громадянина України, а також реєстрації місця проживання, дати народження декларанта, місцезнаходження об'єктів, які наводяться в декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру.

4. В іншій частині позову - відмовити.

5. Стягнути з Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (01032, м. Київ, вул. Назарівська, буд. 3, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) витрати по оплаті судового збору у розмірі 528 (п"ятсот двадцять вісім) грн. 60 коп.

Рішення набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295-297 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Відповідно до п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону № 2147-VIII) до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя М.А. Бояринцева