Справа № 803/2000/17
Суддя: Кузьмич Сергій Миколайович
Дата ухвалення: 2019-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2019 рокуЛьвів№ 857/728/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді Кузьмича С. М.,

суддів Улицького В.З., Шавеля Р.М.,

за участю секретаря Мельничук Б.Б.

апелянта ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2018 року (постановлену головуючим - суддею Ковальчук В.Д. у м. Луцьку) у справі № 803/2000/17 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

07.12.2018 за вх. №16177/18 позивач звернувся до Волинського окружного адміністративного суду із заявою у порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) про визнання протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області щодо повного виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 26.01.2018 по справі № 803/2000/17, зобов'язання Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області виконати зазначене рішення суду в повному обсязі та вчинити дії, передбачені Порядком проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», для здійснення перерахунку йому пенсії відповідно до статті 63 цього Закону, починаючи з 01.01.2016, та здійснити виплату донарахованих сум пенсії з вирахуванням виплачених сум, а також зобов'язання Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області подати звіт про виконання зазначеного рішення суду протягом 20 (двадцяти) днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 11.12.2018 заяву ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області щодо виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 26.01.2018 у справі № 803/2000/17 та зобов'язання вчинити дії - залишено без задоволення.

Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області не ухилялося від виконання рішення суду, лише повідомило, що доплата перерахованої пенсії за період з 01.01.2016 по 31.12.2017 буде здійснюватись відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 103 від 21.02.2018 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» після виділення коштів на їх фінансування з Державного бюджету України.

Вказану ухвалу в апеляційному порядку оскаржив позивач, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального права з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким заяву про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 26.01.2018 у справі № 803/2000/17 та зобов`язання вчинити дії задовольнити.

Зокрема в апеляційні скарзі зазначає, що посилання суду першої інстанції на постанову Кабінету Міністрів України № 103 від 21.02.2018 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб», як на підставу, що дає право відстрочити виконання в повному обсязі судового рішення, яке набрало законної сили, є безпідставним так, як норми вказані в ст. 129-1 Конституції України та ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» мають вищу юридичну силу за норми цієї постанови.

Апелянт в судовому засіданні підтримала апеляційну скаргу та надала пояснення, просить апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким задовольнити заяву про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 26.01.2018 у справі № 803/2000/17 та зобов`язання вчинити дії.

Інші особи які беруть участь у справі, в судове засідання на виклик суду не з'явилися, що не перешкоджає розгляду справи в їх відсутності згідно з ч. 2 ст. 313 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, апелянта, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції скасувати, з наступних підстав.

З матеріалів справи слідує, що рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 26.01.2018 задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області щодо нездійснення перерахунку та виплати ОСОБА_1 з 01.01.2016 пенсії відповідно до ст. 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-XII (в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їхніх сімей» від 23.12.2015 №900-VIII), постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 №988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» та на підставі довідки ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії від 04.05.2017 № 1176. Зобов'язано Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області здійснити з 01.01.2016 перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1, як пенсіонеру органів внутрішніх справ, згідно із Законом України № 900-VIII від 23.12.2015 «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їх сімей», Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-XII, постановою Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції», у відповідності до довідки ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії від 04.05.2017 № 1176.

Це рішення набрало законної сили 02.03.2018 на підставі ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду від 02.03.2018 про повернення апеляційної скарги.

25.05.2018 позивач звернувся з інформаційним запитом до відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України в Волинській області про надання інформації про виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 26.01.2018 у справі № 803/2000/17.

У відповідь на це звернення відповідач листом від 31.05.2018 вих. №4253/02-60-39 повідомив ОСОБА_1 про те, що на виконання зазначеного вище рішення суду позивачу проведено перерахунок пенсії, починаючи з 01.01.2016. Розмір пенсії після перерахунку становить 7262, 92 грн. Розмір доплати за період з 01.01.2016 по 31.12.2017 в сумі 25743, 60 грн., виплата яка буде здійснюватись відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 року № 103 у наступному порядку: з 01.01.2019 по 31.12.2019 - щомісяця окремою сумою у розмірі 50 % різниці між місячним розміром підвищеної пенсії та місячним розміром отриманої пенсії за період з 01.01.2016 по 31.12.2017; з 01.01.2020 - щомісяця окремою сумою у розмірі 100 % різниці між місячним розміром підвищеної пенсії та місячним розміром отриманої пенсії за період з 01.01.2016 по 31.12.2017 та до забезпечення повної виплати розрахованої суми. Виплати за рішенням судів, якими зобов'язано органи Пенсійного фонду України здійснити перерахунок та виплату пенсії без обмеження строком, продовжуються до внесення змін до норм законодавства, якими керувався суд при винесенні рішення, або до змін умов пенсійного забезпечення одержувача.

Позивач вважаючи, що Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області не виконує судове рішення в належний спосіб, а тому отримавши у Волинському окружному адміністративному суді виконавчий лист № 260/2018 р. від 13.04.2018, подав його разом із відповідною заявою від 16.04.2018 до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області для відкриття виконавчого провадження та здійснення примусового виконання судового рішення.

Постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області Гриценею Г.Г. від 18.04.2018 було відкрито виконавче провадження ВП № 56214579 з примусового виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 26.01.2018 по справі № 803/2000/17 та надано боржнику 10-денний строк для виконання рішення суду.

Постановою цього державного виконавця від 20.11.2018 ВП № 56214579 про повернення виконавчого документа стягувачу повернуто виконавчий лист № 260/2018 від 13.04.2018 стягувачу на підставі п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». Як вказує у зазначеній постанові державний виконавець, ним встановлено, що на постанову про відкриття виконавчого провадження Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області повідомило, що на виконання рішення суду управлінням проведено перерахунок пенсії стягувачу, перерахований розмір пенсії виплачується щомісяця, починаючи з 01.01.2018. Виплата перерахованої пенсії за період з 01.01.2016 по 31.12.2017 здійснюється в порядку, встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 №103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб», після виділення коштів на їх виплату з державного бюджету, а саме: з 01.01.2019 по 31.12.2019 - щомісяця окремою сумою у розмірі 50 % різниці між місячним розміром підвищеної пенсії, розрахованої відповідно до абзацу першого пункту 3 Постанови, та місячним розміром отриманої особою пенсії за період з 01.01.2016 по 31.12.2017; з 01.01.2020 - щомісяця окремою сумою у розмірі 100 % різниці між місячним розміром підвищеної пенсії, розрахованої відповідно до абзацу першого пункту 3 зазначеної Постанови, та місячним розміром отриманої особою пенсії за період з 01.01.2016 по 31.12.2017 та до забезпечення повної виплати розрахованої суми.

Однак вважаючи, що рішення суду котре набрало законної сили в повній мірі не виконанно позивач звернувся до суду з відповідною заявою.

Відповідно до ч. 1 ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання.

Згідно ст. 14 КАС України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Положеннями ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судове рішення проголошується публічно, але преса і публіка можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах моралі, громадського порядку чи національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін, або - тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, - коли за особливих обставин публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя.

Європейський суд з прав людини у справі «Горнсбі проти Греції» наголосив, що, відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов'язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов'язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію.

Отже, для цілей ст. 6 Конвенції стадія виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду».

З аналізу рішень Європейського суду з прав людини (остаточні рішення у справах «Алпатов та інші проти України», «Робота та інші проти України», «Варава та інші проти України», «ПМП «Фея» та інші проти України»), якими було встановлено порушення п. 1 ст. 6, ст. 13 Конвенції та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, вбачається однозначна позиція про те, що правосуддя не може вважатися здійсненим доти, доки не виконане судове рішення, а також констатується, що виконання судового рішення, як завершальна стадія судового процесу, за своєю юридичною природою є головною стадією правосуддя, що повністю узгоджується з нормою ст. 129-1 Конституції України.

Отже, обов'язковою складовою судового процесу є фактичне втілення судових присуджень у певні матеріальні блага, яких особа була протиправно позбавлена до отримання судового захисту.

Таким чином, судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов'язковому та безумовному виконанню стороною, на яку покладено такий обов'язок.

Це означає, що учасник справи, якому належить виконати судовий акт, повинен здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.

Згідно ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

За правилами ч. 1 ст. 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб'єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Згідно ч. 6 ст. 383 КАС України за відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу.

Системний аналіз зазначених вище норм права свідчить, що правовий інститут контролю за виконанням рішення суду підлягає застосуванню виключно у разі наявності протиправних рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень щодо виконання рішення суду, що порушує права та законні інтереси позивача. Застосування судом до суб'єкта владних повноважень заходів процесуального впливу можливе виключно у випадку встановлення факту невиконання таким суб'єктом владних повноважень дій зобов'язального характеру, визначених рішенням суду на користь особи-позивача, що має бути підтверджено відповідними доказами.

Колегія суддів вважає доводи відповідача про те, що ним в повній мірі не виконано рішення суду котре набрало законної сили з підстав того, що розмір доплати за період з 01.01.2016 по 31.12.2017 в сумі 25743, 60 грн., буде здійснюватись відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 року № 103 у наступному порядку: з 01.01.2019 по 31.12.2019 - щомісяця окремою сумою у розмірі 50 % різниці між місячним розміром підвищеної пенсії та місячним розміром отриманої пенсії за період з 01.01.2016 по 31.12.2017; з 01.01.2020 - щомісяця окремою сумою у розмірі 100 % різниці між місячним розміром підвищеної пенсії та місячним розміром отриманої пенсії за період з 01.01.2016 по 31.12.2017 та до забезпечення повної виплати розрахованої суми, є непереконливими з огляду на наступне.

Так відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено п. 1 ст. 1 Першого протоколу. Необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов'язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Обґрунтованість такої затримки має оцінюватися з урахуванням, зокрема, складності виконавчого провадження, поведінки самого заявника та компетентних органів, а також суми і характеру присудженого судом відшкодування.

Також, у рішенні від 20.07.2004 у справі «Шмалько проти України», Європейський суд з прав людини зазначив, що, Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою.

Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення у справі «Сокур проти України»).

Відповідно до правової позиції Європейського суду у справі «Кечко проти України» (рішення від 08.11.2005), в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними. Тобто органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів, як на причину невиконання своїх зобов'язань.

Відтак, колегія суддів дійшла висновку, що для повного виконання судового рішення та захисту прав позивача потрібно визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області щодо повного виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 26.01.2018 по справі № 803/2000/17 та зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області виконати зазначене рішення суду в повному обсязі та вчинити дії, передбачені Порядком проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», для здійснення перерахунку йому пенсії відповідно до статті 63 цього Закону, починаючи з 01.01.2016 та здійснити виплату донарахованих сум пенсії з вирахуванням виплачених сум.

Щодо вимог позивача зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області подати звіт про виконання зазначеного рішення суду протягом 20 (двадцяти) днів з дня отримання копії ухвали колегія суддів вважає їх залишити без задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За наслідками розгляду звіту суб'єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб'єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Зазначеній нормі кореспондують положення п. 1 ч. 6 ст. 246 КАС України, згідно з якими у резолютивній частині рішення у разі необхідності вказується про порядок і строк виконання рішення.

Отже, встановити судовий контроль за виконанням рішення суб'єктом владних повноважень - відповідачем у справі, суд першої чи апеляційної інстанції може під час прийняття рішення у справі. Такий контроль здійснюється судом першої інстанції шляхом зобов'язання надати звіт про виконання судового рішення, розгляду поданого звіту на виконання рішення суду першої, апеляційної чи касаційної інстанції, а в разі неподання такого звіту - шляхом встановлення нового строку для подання звіту та накладення штрафу.

Таким чином, зобов'язання суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання рішення, є правовим наслідком судового рішення і саме в його резолютивній частині повинно бути визначено обов'язок подати звіт, оскільки встановити судовий контроль за виконанням рішення суб'єктом владних повноважень - відповідачем у справі суд першої чи апеляційної інстанції може лише під час прийняття рішення у справі.

Разом з тим, вказаною нормою КАС України передбачено право, а не обов'язок суду, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, зобов'язати суб'єкта владних повноважень, проти якого ухвалено судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Аналіз зазначених положень дає підстави для висновку про те, що встановлення судового контролю за виконанням судових рішень є заходом превентивного впливу на відповідача у справі з метою своєчасного виконання свої зобов'язань у межах відповідної справи.

Тобто, встановлення судового контролю при ухваленні судового рішення по суті позовних вимог попереджує неналежне виконання відповідачем обов'язків, що виникли внаслідок задоволення позовних вимог позивача.

Натомість, захист прав позивача внаслідок рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб'єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду передбачено положеннями ст. 383 КАС України.

За приписами ст. 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб'єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Матеріали справи свідчать, що при постановленні рішення судом першої інстанції судовий контроль не встановлювався.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлення судового контролю за відповідною заявою позивача вже після постановлення рішення у справі.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 03.10.2018 року у справі № 826/18826/14.

Відповідно до ст. 317 КАС України суд апеляційної інстанції скасовує судове рішення та ухвалює нове, коли має місце неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність таких обставин, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи чи питання.

Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було неправильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, а тому апеляційну скаргу слід задовольнити частково і рішення суду першої інстанції - скасувати та прийняти нове, яким задовольнити частково заяву.

Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.

Керуючись статтями 139, 229, 243, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329, 382, 383 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2018 у справі № 803/2000/17 скасувати та прийняти нову, яку задовольнити частково заяву ОСОБА_1.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області щодо повного виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 26.01.2018 по справі № 803/2000/17.

Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області виконати зазначене рішення суду в повному обсязі та вчинити дії, передбачені Порядком проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», для здійснення перерахунку йому пенсії відповідно до статті 63 цього Закону, починаючи з 01.01.2016 та здійснити виплату донарахованих сум пенсії з вирахуванням виплачених сум.

В задоволенні решти заяви відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя С. М. Кузьмич
судді В. З. Улицький
Р. М. Шавель
Повне судове рішення складено 18 лютого 2019 року