Справа № 826/1076/16
Суддя: Сорочко Євген Олександрович
Дата ухвалення: 2019-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/1076/16 Суддя (судді) суду 1-ї інстанції:
ПОСТАНОВА

Іменем України

12 лютого 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Сорочка Є.О.,

суддів Коротких А.Ю.,

Федотова І.В.,

за участю секретаря с/з Грисюк Г.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 листопада 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Державної податкової інспекції в Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві, за участю третьої особи - Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 06 жовтня 2015 року, яке винесене Державною податковою інспекцією у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 06 жовтня 2015 року, яке винесене Державною податковою інспекцією у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 листопада 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Позивач в апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким позов задовольнити, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення є неправомірними.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу просить відмовити у її задоволенні, посилаючись на необґрунтованість доводів скаржника.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що у період з 04 вересня 2015 року по 10 вересня 2015 року на підставі наказу від 03 вересня 2015 року №1597, виданого Державною податковою інспекцією у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві, проведена документальна позапланова невиїзна перевірка ОСОБА_4 на підставі підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78, пункту 79.1, пункту 79.2 статті 79 розділу ІІ Податкового кодексу України (далі - ПК) за період з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2014 року.

За результатами перевірки складено акт №561/1-26-50-17-01- від 11 вересня 2015 року, згідно висновків якого за позивачем встановлено порушення:

- пункту 49.1, пункту 49.2 статті 49, підпункту 163.1.1 пункту 163.1 статті 163 та підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК, а саме подано податкову декларацію про майновий стан та доходи за 2014 рік із невірним розрахунком суми податкової знижки та не задекларовано у податковій декларації про майновий стан та доходи за 2014 рік отриману суму додаткового блага у вигляді суми боргу, анульованого кредитором на загальну суму 269 718,76 грн. та не сплачено (перераховано) до бюджету податок з доходів за 2014 рік. У зв'язку із цим позивачу донараховано податку з доходів фізичних осіб у сумі 45 608,59 грн.;

- розділу IV Інструкції щодо заповнення податкової декларації про майновий стан і доходи, затвердженої наказом Міністерства доходів і зборів України 11 грудня 2013 року №793, а саме завищено розмір податкової знижки, заявленої у податковій декларації про майновий стан і доходи за 2014 рік. За результатами перевірки зменшено розмір заявленої податкової знижки на 433,95 грн.

На підставі висновків акту перевірки Державною податковою інспекцією у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві 06 жовтня 2015 року прийняті податкові повідомлення-рішення:

- №, яким позивачу збільшено суму податкового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 57 010,74 грн., в т.ч. 45 608,59 грн. за основним платежем, 11 402,15 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями;

- №, яким позивачу зменшено суму податкової знижки з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 433,95 грн.

За результатами адміністративного оскарження податкові повідомлення-рішення залишено без змін.

Не погодившись з такими рішеннями, позивач звернувся до суду з позовом.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновків про те, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення є правомірними, обґрунтованими та не підлягають скасуванню.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.

Відповідно до підпункту 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 ПК додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов'язаний з виконанням обов'язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Згідно пункту 164.1 статті 164 ПК базою оподаткування податком на доходи фізичних осіб є загальний оподатковуваний дохід з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.

Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Абзацом «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК передбачено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається, дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу), зокрема у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов'язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов'язаний виконати всі обов'язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом;

Відповідно до підпункту 165.1.55 пункту 165.1 статті 165 ПК до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включається основна сума боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності у сумі, що не перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року; сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені), прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності.

Згідно пункту 179.1 статті 179 ПК платник податку зобов'язаний подавати річну декларацію про майновий стан і доходи (податкову декларацію) відповідно до цього Кодексу.

Пунктом 179.7 статті 179 ПК передбачено, що фізична особа зобов'язана самостійно до 1 серпня року, що настає за звітним, сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену в поданій нею податковій декларації.

Таким чином, основна сума боргу (кредиту) платника податку прощена (анульована) кредитором за його самостійним рішенням є доходом такого платника. При цьому, анульовані кредитором суми процентів, пені, комісії тощо, не включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку.

У спірних правовідносинах кредитор має належним чином повідомити платника податку - боржника про анулювання (прощеного) боргу (рекомендованим листом з повідомленням про вручення, шляхом укладення відповідного договору, шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто) та включити суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку.

У свою чергу, боржник, який отримав додаткове благо у вигляді прощення (анулювання) основної суми боргу за кредитом та який був належним чином повідомлений про прощення (анулювання) такого боргу, зобов'язаний відобразити анульовану суму боргу у складі оподатковуваного доходу з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідної суми податку. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу такий кредитор зобов'язаний виконати всі обов'язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

Отже, при вирішенні даної справи визначальним є встановлення і дослідження обставин щодо складових суми прощеного (анульованого) кредитором боргу, а також дотримання порядку повідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу, що дозволить визначити правовий статус прощеної заборгованості й, відповідно, наявність у позивача обов'язку сплати податку з доходів фізичних осіб та відображення їх у річній податковій декларації.

Аналогічну позицію щодо застосування наведених вище правових норм неодноразово висловлював Верховний Суд у своїх рішеннях (постанови від 10 травня 2018 року у справі №802/142/17-а, від 24 січня 2019 року у справі № 810/4200/16 та ін.).

Як вбачається з матеріалів справи, 06 березня 2007 року між ОСОБА_4 (позичальником) та ПАТ «Комерційний банк «Надра» (банком) укладено кредитний договір №52/П/99/2007-840.

В подальшому, між позичальником та банком укладено додатковий договір про внесення змін та доповнень №2 до кредитного договору №52/П/99/2007-840, пунктом 1 якого передбачено, що сторони домовились внести зміни та доповнення до кредитного договору №52/П/99/2007-840 від 06 березня 2007 року, наступного змісту:

1.1 Незважаючи на інші положення Кредитного договору сторони домовились, що позичальник до 27 березня 2014 року зобов'язується погасити боргові зобов'язання в розмірі 71 744,47 дол. США.

1.2 За умови належного виконання позичальником пункту 1.1 цього додаткового договору сторони домовились, що банк здійснює: прощення залишку заборгованості за кредитним договором у розмірі, що існуватиме після виконання позичальником зобов'язань, передбачених пунктом 1.1 цього договору станом на день укладання сторонами цього додаткового договору; відміну в повному обсязі нарахованої неустойки (пені, штрафи) у розмірі станом на день укладання сторонами цього додаткового договору.

За змістом пункту 1.3 додаткового договору банк, виключно за умови належного та своєчасного виконання позичальником зобов'язань, передбачених у цьому додатковому договорі здійснює анулювання (прощення) боргу в розмірі 25 273,26 дол. США, що за офіційним курсом долара США до української гривні, встановленого Національним банком України, становить 269 718,76 грн. За умови виконання позичальником зобов'язань за цим додатковим договором та прощенням банком у зв'язку з цим боргу у розмірі, визначеному цим договором, позичальник буде вважатись таким, що погасив свої зобов'язання по сплаті залишку заборгованості за кредитом перед банком за кредитним договором в повному обсязі.

При цьому, пунктом 2.3 додаткового договору, підписанням цього додаткового договору позичальник підтверджує, що банк повідомив його про необхідність відображення суми прощеного боргу у річній податковій декларації.

Таким чином, уклавши відповідний договір банк згідно підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК належним чином повідомив позивача про анулювання (прощеного) боргу.

Крім того, в матеріалах справи міститься лист Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» від 13 липня 2015 року №4220, яким підтверджується факт повідомлення платників податків, у тому числі і позивача, щодо списання кредитної заборгованості відповідно до вимог підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України.

Не зважаючи на викладене, позивачем не було самостійно сплачено податок з таких доходів та не відображеної їх у річній податковій декларації за 2014 рік.

Відповідно до пункту 167.1 статті 167 ПК ставка податку становить 15 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2 - 167.6 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв'язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами, якщо база оподаткування для місячного оподатковуваного доходу не перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного податкового року (далі у цьому пункті мінімальна заробітна плата).

Якщо база оподаткування, яка визначена з урахуванням норм пункту 164.6 статті 164 цього розділу щодо доходів, зазначених в абзаці першому цього пункту, в календарному місяці перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, до суми такого перевищення застосовується ставка 17 відсотків.

Відповідно до пункту 123.1 статті 123 ПК у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу - тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

У зв'язку із цим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про порушення позивачем підпункту 164.2.17 «д» пункту 164.2 статті 164 ПК.

Згідно підпункту 14.1.170 пункту 14.1 статті 14 ПК податкова знижка для фізичних осіб, які не є суб'єктами господарювання, - документально підтверджена сума (вартість) витрат платника податку - резидента у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг) у резидентів - фізичних або юридичних осіб протягом звітного року, на яку дозволяється зменшення його загального річного оподатковуваного доходу, одержаного за наслідками такого звітного року у вигляді заробітної плати, у випадках, визначених цим Кодексом;

Підстави та порядок застосування податкової знижки визначається статтею 166 ПК.

Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів наголошує на тому, що доводи апеляційної скарги не стосується правильності визначення прощеної суми боргу (тіла кредиту, процентів, пені, штрафу тощо), на яку має нараховуватись податок. Позивач у скарзі також не наводить будь-яких доводів стосовно неправильності зменшення йому розміру податкової знижки. Тому колегія суддів правильність встановлення цих обставин не перевіряє.

Доводи апеляційної скарги зводяться лише про неотримання контролюючим органом копії повідомлень боржника про анулювання (прощення) боргу, а також необхідності застосування до спірних правовідносин положень пункту 8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» ПК у редакції Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо кредитних зобов'язань» від 09 квітня 2015 року №321-VIII (далі - Закон № 321-VIII).

Так, як вже зазначалося, кредитор (банк) уклавши відповідний договір належним чином повідомив позивача про анулювання (прощення) боргу. Водночас, про ці обставини кредитор (банк) листом від 13 липня 2015 року №4220 повідомив контролюючий орган про отримання позивачем такого доходу. Тому, доводи апеляційної скарги в цій частині суд відхиляє.

Законом №321-VIII, який набрав чинності 07 травня 2015 року, підрозділ 1 розділу XX «Перехідні положення» ПК доповнено пунктом 8 такого змісту:

«Не вважається додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов'язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року, а також сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Норми цього пункту застосовуються до фінансових кредитів в іноземній валюті, не погашених до 1 січня 2014 року.

Дія абзацу першого цього пункту поширюється на операції з прощення (анулювання) кредитором боржникові заборгованості за фінансовим кредитом в іноземній валюті, що здійснювалися починаючи з 1 січня 2015 року».

Як вірно встановлено судом першої інстанції, позивачу було списано кредитну заборгованість в першому кварталі 2014 року, а відтак на дану операцію з прощення заборгованості за фінансовим кредитом не поширюється дія наведеної вище норми Закону, який набрав чинності 07 травня 2015 року, та згідно абзацу другого пункту 8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» ПК застосовується з 1 січня 2015 року.

Посилання позивача на положення статті 58 Конституції України, відповідно до якої закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи, колегія суддів відхиляє, оскільки Закон № 321-VIII не скасовував та не пом'якшував відповідальність за порушення вимог податкового законодавства. Податкове зобов'язання не є відповідальністю особи, а тому зменшення на законодавчому рівні податкового тягаря не може вважатися пом'якшенням відповідальності, яка розповсюджується на минулі правовідносини.

При цьому, положення Закону № 321-VIII не скасовували та не пом'якшували відповідальність у вигляді штрафу, який накладено на позивача згідно пункту 123.1 статті 123 ПК.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що Закон № 321-VIII не підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про відмову у задоволенні позову.

Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 КАС.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 34, 243, 316, 321, 325, 328, 329, 331 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 листопада 2018 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених пунктом другим частини п'ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. В інших випадках постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя Є.О. Сорочко

Суддя А.Ю. Коротких

Суддя І.В. Федотов

Повний текст постанови складений 15.02.2019.