Справа № 2а-3714/12/1470
Суддя: Шипуліна Т.М.
Дата ухвалення: 2019-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

05 лютого 2019 року

Київ

справа №2а-3714/12/1470

касаційне провадження №К/9901/9469/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Шипуліної Т.М.,

суддів: Бившевої Л.І., Хохуляка В.В.

розглянув у судовому засіданні без повідомлення сторін касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 19.03.2014 (суддя - Єнтіна А.П.) та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 11.12.2014 (головуючий суддя - Вербицька Н.В., судді: Яковлев Ю.В., Запорожан Д.В.) у справі № 2а-3714/12/1470 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма «Авантехтранс» до Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області про скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю Фірма «Авантехтранс» у липні 2012 року звернулося до адміністративного суду з позовом до Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області про скасування податкового повідомлення-рішення від 05.03.2012 № .

Миколаївський окружний адміністративний суд постановою від 19.03.2014 позов задовольнив.

Одеський окружний адміністративний суд ухвалою від 11.12.2014 залишив постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 19.03.2014 без змін.

Державна податкова інспекція у Ленінському районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області звернулася до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою, в якій просила скасувати постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 19.03.2014 та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 11.12.2014 та прийняти нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування своїх вимог відповідач посилається на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, зокрема, частин четвертої та п'ятої статті 11, частини першої статті 72, статей 7, 9, 159 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на момент вирішення справи судами попередніх інстанцій).

Зокрема, наголошує на тому, що судами попередніх інстанцій не дотримано вимог процесуального закону щодо всебічного, повного та об'єктивного розгляду всіх обставин у справі. Крім того, вказує, що факт наявності у спірній ситуації преюдиційних обставин, встановлених у судовому рішенні, яке набрало законної сили, в іншій адміністративній справі, не може вважатися таким, що позбавляє учасників справи спростувати такі обставини.

Переглядаючи оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судами попередніх інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідачем проведено документальну планову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма «Авантехтранс» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2009 по 30.09.2011, за результатами якої складено акт від 17.02.2012 №385/23-200/30396394.

На підставі зазначеного акта перевірки контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення від 05.03.2012 № про збільшення грошового зобов'язання з податку на прибуток у загальній сумі 345454,14 грн. (в тому числі: в сумі 295782грн. за основним платежем та в сумі 49671,54грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Перевіркою, зокрема, встановлено порушення позивачем вимог пунктів 1.125, 1.32 статті 1, пункту 5.1, підпунктів 5.2.1, 5.2.8 пункту 5.2, підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5, пункту 11.2 статті 11, підпункту 12.1.1 пункту 12.1 статті 12 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 28.12.1994 №334/9, пункту 138.2 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) у зв'язку з формуванням даних податкового обліку за наслідками безтоварних господарських операцій з придбання у Товариства з обмеженою відповідальністю «Альфа-К», Товариства з обмеженою відповідальністю «КПВ ГРАНИТ», Товариства з обмеженою відповідальністю «Адекс-пром», Товариства з обмеженою відповідальністю «Дилена», Товариства з обмеженою відповідальністю «ВСТК», Товариства з обмеженою відповідальністю «Гражданпромспецпроект» товарно-матеріальних цінностей.

Обґрунтовуючи свою позицію, відповідач посилався на отримання під час перевірки від інших податкових органів актів про неможливість проведення зустрічних звірок задекларованих позивачем постачальників. Крім того, наголошував на відсутності у контрагентів позивача необхідних умов для здійснення господарської діяльності, зокрема: управлінського та технічного персоналу, оборотних коштів, виробничих активів, складних приміщень, транспортних засобів.

За правилами підпункту 5.2.1 пункту 5.2 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 28.12.1994 № 334/94-ВР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Підпунктом 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 28.12.1994 № 334/94-ВР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Подібні за правовим регулюванням норми закріплено й у пункті 138.2 статті 138, підпункті 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-XIV (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-XIV (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Таким чином, валові витрати (витрати) для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток мають бути фактично здійснені та підтверджені належним чином оформленими первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

При цьому наявність формально оформлених (складених) первинних документів та/або сплати грошових коштів не може слугувати підставою для формування даних податкового обліку за відсутності факту придбання відповідного активу.

У справі, що розглядається, судами попередніх інстанцій в основу своїх висновків про наявність підстав для задоволення позову покладено встановлені судовим рішенням в адміністративній справі № 2а-3710/12/1470, яке набрало законної сили, обставини.

Так, постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 27.05.2013 у справі № 2а-3710/12/1470, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 26.11.2013, скасовано податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Миколаєва Миколаївської області Державної податкової служби від 05.03.2012 № , яке прийняте на підставі висновків акту перевірки від 17.02.2012 №385/23-200/30396394 про неправомірність формування податкового кредиту за операціями Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма «Авантехтранс» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Альфа-К», Товариства з обмеженою відповідальністю «КПВ ГРАНИТ», Товариства з обмеженою відповідальністю «Адекс-пром», Товариством з обмеженою відповідальністю «Дилена», Товариства з обмеженою відповідальністю «ВСТК», Товариства з обмеженою відповідальністю «Гражданпромспецпроект».

Вказаними судовими рішеннями в справі № 2а-3710/12/1470 встановлено, що фактичне здійснення Товариством з обмеженою відповідальністю Фірма «Авантехтранс» господарських операцій з його задекларованими постачальниками підтверджується первинними документами, складеними у відповідності до вимог законодавства.

Утім, на обґрунтування того, що документи, надані позивачем на підтвердження правомірності формування ним даних податкового обліку за оспорюваними операціями, не є достатніми та достовірними, відповідач у апеляційній скарзі посилався, зокрема, на порушення кримінальних справ відносно посадових осіб Товариства з обмеженою відповідальністю «ВСТК» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Гражданпромспецпроект».

При цьому, суд апеляційної інстанції, надаючи оцінку зазначеним доводам податкового органу, вказав, що сам факт порушення кримінальної справи відносно ОСОБА_1 (директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Гражданпромспецпроект») за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого статтею 205 Кримінального кодексу України, не є належним доказом фіктивності діяльності такої юридичної особи; постановою слідчого 16.04.2012 відмовлено в порушенні кримінальної справи відносно ОСОБА_2 (директора Товариства з обмеженою відповідальністю «ВСТК») за фактом вчинення кримінальних правопорушень, передбачених статтями 205, 212 Кримінального кодексу України.

Суд касаційної інстанції вважає, що судом апеляційної інстанції у ситуації, що розглядається, не дотримано вимог статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на момент вирішення справи в суді апеляційної інстанції), згідно з якою суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні; ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на момент вирішення справи в суді апеляційної інстанції), яка кореспондує правилам частини четвертої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на момент вирішення справи в суді касаційної інстанції) передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Отже, за змістом наведеної норми процесуального права учасники адміністративного процесу звільнені від надання доказів на підтвердження обставин, які встановлені судом при розгляді іншої адміністративної, цивільної чи господарської справи.

Водночас таке звільнення від доказування не має абсолютного характеру і не може сприйматись судом як неможливість спростування під час судового розгляду обставин, які зазначені в іншому судовому рішенні.

Частиною 1 статті 69 цього Кодексу (у редакції Закону, чинного на час розгляду і вирішення справи) встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

З огляду на викладене, суду апеляційної інстанції необхідно було з'ясувати, за яких обставин і в який спосіб налагоджено господарські зв'язки між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «ВСТК», Товариством з обмеженою відповідальністю «Гражданпромспецпроект», хто персонально брав у цьому участь, не допитано директорів контрагентів як свідків з метою з'ясування характеру та змісту здійснених операцій.

Суд апеляційної інстанції залишив поза увагою, що вказані обставини входять до предмета доказування в даній справі та мають істотне значення для вирішення питання щодо права позивача на формування даних податкового обліку за розглядуваними операціями з придбання товарів.

Разом з тим, в даному випадку необхідно також дослідити технічну можливість контрагентів позивача поставити товари з урахуванням їх фактичних господарських ресурсів (наявності основних засобів, відповідних трудових ресурсів), понесення ними витрат, пов'язаних з реальним здійсненням господарської діяльності (на оренду приміщень, оплату комунальних платежів та електроенергії, виплату заробітної плати тощо).

При цьому слід перевірити, якими силами та засобами виконувались зобов'язання з постачання товарів, хто виступав їх конкретними виконавцями.

Таким чином, судом апеляційної інстанції обставини справи встановлено неповно, вимоги процесуального законодавства щодо безпосереднього, всебічного, повного та об'єктивного дослідження доказів виконано не було, що і потягло за собою прийняття рішення, яке не відповідає вимогам щодо законності та обґрунтованості судового рішення.

Таким чином, постановлене у справі судове рішення суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню, а справа - направленню на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

При новому розгляді справи суд на підставі встановлених ним обставин та досліджених доказів, з урахуванням принципу офіційного з'ясування всіх обставин у справі, повинен дійти висновку про обґрунтованість/безпідставність заявлених позовних вимог з відповідним застосуванням необхідних матеріально-правових норм.

При цьому суду апеляційної інстанції необхідно врахувати також таке.

Керуючись частиною п'ятою статті 4 Закону України «Про доступ до судових рішень» від 22.12.2005 № 3262, згідно з якою судді мають право на доступ до усіх інформаційних ресурсів Єдиного державного реєстру судових рішень, судом касаційної інстанції встановлено, що вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 17.03.2014 у справі №1423/18929/2012 ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених, зокрема частиною другою статті 205 та частиною другою статті 212 Кримінального кодексу України.

Вказаним вироком, який набрав законної сили 02.04.2014, встановлено, що ОСОБА_3, переслідуючи злочинну мету щодо отримання незаконних доходів на постійній основі шляхом створення фіктивних підприємств, з метою прикриття незаконної діяльності по конвертації безготівкових коштів у готівку та мінімізації податкових зобов'язань для різних суб'єктів підприємницької діяльності, із залученням інших осіб, у березні 2011 року здійснив реєстрацію Товариства з обмеженою відповідальністю «Альфа-К» на громадянина ОСОБА_4 та за пособництвом з громадянином ОСОБА_5 у травні 2010 року здійснив реєстрацію Товариства з обмеженою відповідальністю «КПВ-ГРАНИТ» на громадянина ОСОБА_6

Суд касаційної інстанції звертає увагу, що статус фіктивного, нелегального підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю. Господарські операції таких підприємств не можуть бути легалізовані навіть за формального підтвердження документами бухгалтерського обліку.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області задовольнити частково.

Ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 11.12.2014 у справі № 2а-3714/12/1470 скасувати.

Справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду Т.М.Шипуліна Л.І.Бившева В.В.Хохуляк