Справа № 120/4383/18-а
Суддя: Мультян Марина Бондівна
Дата ухвалення: 2019-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

12 лютого 2019 р. Справа № 120/4383/18-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Мультян М.Б.,

за участі секретаря судового засідання: Корнійчук Ю.І.

представників сторін:

позивача: ОСОБА_1

відповідача: Пенькас В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_3

до: Головного управління ДФС у Вінницькій області

про: визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом звернулася ОСОБА_3 до Головного управління ДФС у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначила, що 05 березня 2018 року ГУ ДФС у Вінницькій області винесено податкове повідомлення - рішення № 11823-54 за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачується фізичними особами, які є власниками об'єктів нежитлової нерухомості.

На переконання позивача податкове повідомлення - рішення є протиправним та підлягає скасуванню у зв'язку з чим остання звернулася до суду за захистом своїх прав.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 26 грудня 2018 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до судового розгляду.

14 січня 2019 року на адресу Вінницького окружного адміністративного суду від представника відповідача надійшов відзив. У якому зазначено, що відповідно до п.п. 266.5.1 п. 266.5 ст. 266 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VІ зі змінами та доповненнями ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки для об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в залежності від місця розташування (зональності) та типів таких об'єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує у 2017 році 1,5%, розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. метр бази оподаткування.

Відповідно до п.п. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 ПІКУ - платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об'єктів житлової та нежитлової нерухомості.

Державним комітетом України по стандартизації, метрології та сертифікації наказом № 507 від 17 серпня 200 року затверджено і введено в дію Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої влади та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб'єктами господарювання України. Об'єктами класифікації в ДК 018-2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.

Фізичні особі ОСОБА_3 нараховано платіж за нежитлове приміщення, яке знаходиться за адресою АДРЕСА_1, загальною площею 622,1 кв.м. Податок нараховано за ставкою 0,5% від мінімальної заробітної плати 3200, яка діяла на 01 січня 2017 року згідно рішення органів місцевого самоврядування.

У відповідності до абз. є) п.п. 266.2.2. п. 266.2. ст. 266 ПКУ не є об'єктом оподаткування будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси цехи, складські приміщення промислових підприємств. Об'єкт нерухомості (комплекс), який на праві власності належить позивачу, не підпадає під дію пункту "є" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України. Цим пунктом не охоплюється нерухомість, яка належить фізичній особі на праві власності. Вказані висновки також містяться у постанові Верховного Суду № 806/2461/17 від 15.05.2018 року.

Представник позивача у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила позов задовольнити посилаючись на обставини викладені у позовній заяві.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечувала та просила врахувати відзив на адміністративний позов.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні адміністративного позову з наступних підстав.

25 лютого 2013 року ПАТ "Могилів-Подільський приладобудівний завод" (Продавець) та переможець торгів ОСОБА_3 уклали договір купівлі-продажу частки нежитлових будівель та споруд.

Пунктом 1 визначено, що Продавець передав у власність (продав), а Покупець прийняла у власність (купила) нежитлові будівлі: склад літ "У" площею 49,7 кв.м.; виробничий корпус літ. "Ф" площею 572,4 кв.м. всього загальною площею 622,1 кв.м, що складають 6/100 (шість сотих) часток нежитлових будівель та споруд, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, ОСОБА_3 належать нежитлові будівлі, загальною площею (кв.м.) 10995.1, опис: складаються з: механічного цеху літ "А" загальною площею 4862,2 кв.м.: літейного цеху літ. "Б" загальною площею 2016,6 кв.м.; котельні літ. "В", прибудова літ. "В", загальною площею 331,5 кв.м; компресорної літ. "Г" загальною площею 21,1 кв.м.; гаража літ "Ж" загальною площею 602,7 кв.м.; вбиральні літ "З" загальною площею 21,5 кв.м.; трансформаторної літ. "І" загальною площею 93,1 кв.м.; прохідної літ "К" загальною площею 28,5 кв.м.; складу літ. "Л" загальною площею 189,3 кв. м.; столової літ. "М" загальною площею 22,9 кв.м.; складу металу літ. "П" загальною площею 564,9 кв.м.; складу літ. "Р" загальною площею 588,1 кв.м.; туалету літ. "О" загальною площею 24,2 кв.м.., складу літ. "У" загальною площею 49,7 кв.м.; виробничого корпусу літ "Ф" загальною площею 572,4 кв.м., столярного цеху літ "Х", прибудова літ "х" загальною площею 60,9 кв.м.; складу літ. "Ц" загальною площею 19,1 кв.м.; насосної літ. "Ч" загальною площею 17,2 кв.м., огорожі 1-2. Згідно з ДК 018-2000 будівля відноситься до класу "Будівлі промисловості (код 1251).

05 березня 2018 року ГУ ДФС у Вінницькій області винесено податкове повідомлення - рішення № 11823-54 за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачується фізичними особами, які є власниками об'єктів нежитлової нерухомості за 2017 рік в сумі 9953,60 грн. та борг 8572,54 грн.

Зазначені обставини стали підставою для звернення до суду з цим адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд враховує таке.

Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" від 28.12.2014 № 71-VIII, набрав чинності з 01.01.2015 (Закон №71-VIII) запроваджено новий місцевий податок, зокрема податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Відповідно до підпункту 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України об'єктом оподаткування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є житлова та нежитлова нерухомість, в тому числі її частка.

Платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості (підпункт 266.1.1 пункт 266.1 статті 261 ПК України ).

Відповідно до положень підпунктів 266.3.1 та 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України базою оподаткування є загальна площа об'єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування об'єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

За змістом підпункту 266.4.2 пункту 266.4 статті 266 ПК України сільські, селищні, міські ради та ради об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, встановлюють пільги з податку, що сплачується на відповідній території, з об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, громадських об'єднань, благодійних організацій, релігійних організацій України, статути (положення) яких зареєстровані у встановленому законом порядку, та використовуються для забезпечення діяльності, передбаченої такими статутами (положеннями). Пільги з податку, що сплачується на відповідній території з об'єктів житлової нерухомості, для фізичних осіб визначаються виходячи з їх майнового стану та рівня доходів.

Базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року (підпункт 266.6.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України).

Спірним питанням у межах цих правовідносин є встановлення чи є нерухоме майно, що належить позивачу об'єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Підпункт "є" підпункту 266.2.2. пункту 266.1 статті 266 ПК України встановлює, що не є об'єктом оподаткування будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств.

Системне тлумачення пп. 266.2.2 п. 266.2 ст.266 ПК України дає підстави для висновку про те, що законодавець у кожному буквеному пункті (від "а" до "л") передбачив конкретні умови, за наявності яких нерухомість не є об'єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Кожен з цих випадків не підлягає розширювальному тлумаченню. Прикладом цього є, зокрема те, що така умова як зв'язок об'єкту нерухомості з фактом її використання у своїй діяльності передбачений пунктами "е" та "і", на відміну від пункту "є". Більш того, кожен з визначених підпунктом 266.2.2 буквених пунктів має прив'язку або до статусу суб'єкта, який володіє такою нерухомістю (діти-сироти, діти, позбавлені батьківського піклування ("д"), суб'єкти господарювання малого та середнього бізнесу ("е"), сільськогосподарський товаровиробник ("ж"), громадські організації інвалідів та їх підприємства ("з"), релігійні організації ("и")), та/або до виду нерухомості, його стану, місця розташування (непридатна до проживання ("ґ"), будівлі дошкільних та загальноосвітніх навчальних закладів ("і"), будівлі промисловості ("є") тощо).

Буквальний аналіз пункту "є" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України дає підстави для висновку про те, що нерухомість має бути класифікована як "будівлі промисловості промислових підприємств". При цьому законодавець використав прислівник "зокрема", який уживається для підкреслення, виділення чого-небудь з-поміж однотипного, та який відноситься в даному випадку до виду будівель промисловості (виробничі корпуси, цехи, складські приміщення), а не до суб'єкта власності.

За положеннями підпункту 14.1.1291. пункту 14.1 статті 14 ПК України об'єкти нежитлової нерухомості - будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду. У нежитловій нерухомості виділяють серед іншого будівлі промислові та склади (підпункт "ґ").

Відповідно до пункту 5.3 статті 5 ПК України інші терміни, що застосовуються у цьому Кодексі і не визначаються ним, використовуються у значенні, встановленому іншими законами.

Фізичні особі ОСОБА_3 нараховано платіж за нежитлове приміщення, яке знаходиться за адресою АДРЕСА_1, загальною площею 622,1 кв.м. Податок нараховано за ставкою 0,5% від мінімальної заробітної плати 3200, яка діяла на 01 січня 2017 року згідно рішення органів місцевого самоврядування.

Згідно із п.п. 266.6.1. п. 266.6 ст. 266 ПК України базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

У п.п. 266.7.1. п. 266.7 ст. 266 ПК України передбачено, що обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об'єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

Відповідно до п.п. 266.7.2. п. 266.7 ст. 266 ПК України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Податкове зобов'язання за звітний рік з податку сплачується фізичними особами - протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення (п.п. 266.10.1 п. 266.10 ст. 266 ПК України).

Як встановлено судом, контролюючим органом було обчислено суми податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2017 рік виходячи з площі об'єктів нежитлової нерухомості, що належать ОСОБА_3 та з урахуванням ставки податку, про що винесено податкове повідомлення-рішення № 11823-54 від 05 березня 2018 року за 2017 рік в сумі 9953,60 грн. та борг 8572,54 грн.

Тобто, контролюючим органом було дотримано вимоги Податкового кодексу України при визначенні позивачу податкових зобов'язань по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, щодо платника податку, об'єкта та бази оподаткування, ставки податку, податкового періоду та порядку обчислення податку тощо.

Відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17.08.2000 № 507, будівлі промисловості (криті будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо) віднесено до підрозділу "Будівлі нежитлові" група 125 "Будівлі промислові та склади" клас 1251 "Будівлі промисловості".

До будівель промисловості відносяться об'єкти нерухомості, які відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 належать до класу 1251 "Будівлі промисловості", який в свою чергу включає підкласи: 1251.1 - "Будівлі підприємств машинобудування та металообробної промисловості", 1251.2 - "Будівлі підприємств чорної металургії", 1251.3 - "Будівлі підприємств хімічної та нафтохімічної промисловості", 1251.4 - "Будівлі підприємств легкої промисловості, 1251.5 - "Будівлі підприємств харчової промисловості", 1251.6 - "Будівлі підприємств медичної та мікробіологічної промисловості", 1251.7 - "Будівлі підприємств лісової деревообробної та целюлозно-паперової промисловості", 1251.8 - "Будівлі підприємств будівельної індустрії, будівельних матеріалів та індустрії, будівельних матеріалів та виробів, скляної та фарфоро-фаянсової промисловості", 1251.9 - "Будівлі інших промислових виробництв, включаючи поліграфічне".

Говорячи про промислове підприємство, необхідно зауважити, що в законодавстві України не існує правової норми, яка б чітко визначала дане поняття.

Відповідно до Національного класифікатора України ДК 009:2010, затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 29 листопада 2010 року № 530 (далі - ДК 009:2010), економічна діяльність - процес виробництва продукції (товарів і послуг), який здійснюють з використанням певних ресурсів: сировини, матеріалів, устаткування, робочої сили, технологічних процесів тощо. Економічну діяльність характеризують витрати на виробництво, процес виробництва та випуск продукції.

Класифікація видів економічної діяльності (КВЕД) є складовою ДК 009:2010, згідно з яким процес промислового виробництва - це процес перероблення (механічного, хімічного, ручного тощо), який використовують для виготовлення нової продукції (споживчих товарів, напівфабрикатів чи засобів виробництва), оброблення товарів, які були у використанні, надання промислових послуг і який класифікують у секціях B "Добувна промисловість та розроблення кар'єрів", C "Переробна промисловість", D "Постачання електроенергії, газу, пари та кондиційованого повітря", E "Водопостачання; каналізація, поводження з відходами" та F "Будівництво".

Промисловість в розумінні економічної теорії - це провідна галузь господарства, яка об'єднує підприємства, що виробляють електроенергію, знаряддя праці, предмети побуту, забезпечує потреби в паливі, сировині, матеріалах та різноманітних товарах.

Положеннями статті 62 Господарського кодексу України визначено, що підприємство - це самостійний суб'єкт господарювання, створений компетентним органом державної влади або органом місцевого самоврядування, або іншими суб'єктами для задоволення суспільних та особистих потреб шляхом систематичного здійснення виробничої, науково-дослідної, торговельної, іншої господарської діяльності в порядку, передбаченому цим Кодексом та іншими законами.

Підприємство є юридичною особою, має відокремлене майно, самостійний баланс, рахунки в установах банків та може мати печатки.

Наведені положення дають підстави здійснити висновок, що застосування пункту "є" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України можливе у разі дотримання двох обов'язкових умов: наявність будівель промисловості та їх перебування у власності промислових підприємств.

Зазначений висновок узгоджується з позицією Верховного Суду у постанові від 15.05.2018 (справа №806/2461/17 адміністративне провадження № К/9901/27759/18).

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі та застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відтак, об'єкт нерухомості (комплекс), який на праві власності належить позивачу, навіть за наявності у неї статусу фізичної особи-підприємця, не підпадає під дію пункту "є" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України. Цим пунктом не охоплюється нерухомість, яка використовується фізичною особою-підприємцем у власній господарській діяльності.

Вказана норма застосовується до промислових підприємств, які мають статус юридичних осіб.

Натомість, позивач як фізична особа є власником 6/100 нежитлових будівель, які відносять до класу "Будівлі промисловості".

А тому положення вказаної статті до позивача не застосовуються, а його доводи з цього приводу суд вважає безпідставними.

Відповідно до ч.1 ст. 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до п. 38.1 ст.38 ПК України виконанням податкового обов'язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов'язань у встановлений податковим законодавством строк.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що визначення позивачу податкового зобов'язання по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у податковому повідомленні - рішенні № 11823-54 від 05 березня 2018 року за 2017 рік в сумі 9953,60 грн. та борг 8572,54 грн. відповідає вимогам чинного законодавства, а тому позовні вимоги є необґрунтованими і не підлягають задоволенню.

Згідно з нормами частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Проаналізувавши надані сторонами докази та норми чинного законодавства України, суд дійшов до висновку, що відповідач, який є суб'єктом владних повноважень, обґрунтував правомірність прийнятого податкового повідомлення-рішення, а відтак позов задоволенню не підлягає.

Підстави для відшкодування судових витрат у справі відсутні.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_2 ідентифікаційний номер НОМЕР_1);

Головне управління ДФС у Вінницькій області (місцезнаходження: м. Вінниця, вул. Хмельницьке шосе, 7, ).

Суддя Мультян Марина Бондівна