Справа № 808/1379/18
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2019-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

30 січня 2019 року м. Дніпросправа № 808/1379/18

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Дурасової Ю.В. (доповідач),

суддів: Божко Л.А., Іванова С.М.,

секретар судового засідання: Комар Н.В.

за участю: представника відповідача: ОСОБА_1;

представника позивача: ОСОБА_2;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_3 управління ДФС у Запорізькій області

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 21.08.2018 (головуючий суддя Калашник Ю.В., повний текст рішення складено 29.08.2018)

у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорожпроект» до ОСОБА_3 управління ДФС про визнання протиправним та скасування наказу, визнання протиправними дій, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ТОВ «Запорожпроект», звернувся до адміністративного суду із позовом до відповідача ОСОБА_3 управління ДФС у Запорізькій області про визнання протиправним та скасування наказу, визнання протиправними дій. Просив визнати протиправним та скасувати наказ відповідача від 11.04.2018 року № 1093 про внесення змін до наказу від 16.02.2017 р. №348. Просив також визнати протиправними дії відповідача щодо організації забезпечення виконання неправомірного наказу від 11.04.2018 року № 1093.

Позов обґрунтовано тим, що оскаржуваним наказом від 11.04.2018 року № 1093 внесено зміни до наказу відповідача №348 від 16.02.2017 в частині строку проведення перевірки позивача. Вказує, що зміна строків проведення перевірки шляхом оформлення наказу не передбачена нормами Податкового кодексу України.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 21.08.2018 позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ відповідача від 11.04.2018 року № 1093 про внесення змін до наказу від 16.02.2017 р. №348.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що планова документальна виїзна перевірка може бути призначена лише відповідно до плану-графіку проведення планових документальних перевірок. Крім того, положеннями Податкового кодексу України не передбачено можливості зміни періоду проведення планової документальної виїзної перевірки у вже прийнятому наказі про призначення документальної планової виїзної перевірки за межами строків, передбачених у плані-графіку, проте, оскаржуваним наказом відповідача від 11.04.2017 № 1093 внесено зміни до наказу від 16.02.2017 року № 348 та вказано термін проведення перевірки тривалістю 10 днів, починаючи з 12.04.2018, тобто за межами строку, передбаченого планом-графіком проведення документальних перевірок суб'єктів господарювання на І квартал 2017 року. Відомості щодо коригування плану-графіка проведення документальних перевірок з метою проведення документальної виїзної перевірки позивача саме у цей час в матеріалах справи відсутні, при цьому наведені відповідачем в наказі від 11.04.2018 № 1093 положення Податкового кодексу України не передбачають можливості внесення змін до наказу про призначення документальної планової виїзної перевірки у зв'язку з прийняттям судового рішення про відмову у задоволенні позову про скасування наказу про призначення планової документальної планової виїзної перевірки. З урахуванням викладеного, оскаржуваний наказ прийнятий відповідачем всупереч приписам чинного законодавства, у звязку із чим позовні вимоги у цій частині є обґрунтованими.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, згідно якої просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити в задоволені позовних вимог в повному обсязі. Вважає, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вказує на те, що відповідно до плану-графіка проведення документальних перевірок, відповідачем виданий наказ №348 від 16.02.2017, відповідно до якого перевірка позивача повинна розпочатись з 28.02.2017. Оскільки, позивач не допустив осіб, що здійснюють перевірку до проведення перевірки, перевірка не відбулась. Позивачем здійснено судове оскарження наказу від 16.02.2017 №348, який в судовому порядку визнано правомірним. У звязку із цим, відповідачем прийнято наказ №1093 від 11.04.2018, яким внесені зміни до наказу №348 в частині строків проведення перевірки. Вважає оскаржуваний наказ правомірним.

Позивачем до апеляційного суду подано відзив на апеляційну скаргу, згідно якого останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Вказує на те, що зміна строків проведення перевірки шляхом оформлення контролюючим органом наказу не передбачена положеннями Податкового кодексу України. Зазначає, що документальна планова перевірка є похідною від плану-графіку проведення планових документальних перевірок, а також його оприлюднення і не може бути самостійним породженням прав і обовязків для субєктів господарювання.

У судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги, просить апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати та відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Суду пояснив, що норми Податкового кодексу України, дійсно не містять норми, яка надає підстав для внесення змін до наказу, однак інструкція щодо діловодства надає такі підстави.

Представник позивача у судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечив, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Суду пояснив, що інструкція з діловодства ніяким чином не може застосовуватися щодо позивача, оскільки зазначена інструкція регулює рух внутрішніх документів відповідача.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, внаслідок наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ТОВ «Запорожпроект» є юридичною особою, зареєстроване 24.09.2004, .

16.02.2017 відповідачем прийнятий наказ №348 «Про проведення документальної планової виїзної перевірки», відповідно до якого наказано провести документальну планову виїзну перевірки ТОВ «Запорожпроект» тривалістю 10 робочих днів, починаючи з 28.02.2017 (а.с.14). Зазначений наказ №348 «Про проведення документальної планової виїзної перевірки» оскаржений позивачем в судовому порядку та в силу рішення суду визнаний правомірним (ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 22.06.2017).

На підставі зазначеного 11.04.2018 відповідачем винесено наказ №1093 «Про внесення змін до наказу ГУ ДФС у Запорізькій області від 16.02.2017 №348», відповідно до якого внесено зміни до строків проведення перевірки, а саме наказано розпочати перевірку з 12.04.2018 (а.с.15).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що суд першої інстанції до даних правовідносин правильно застосував норми Податкового кодексу України.

Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини.

Відповідно до п. 1.1 ст.1 Податкового кодексу України, визначений вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обовязки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обовязки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства визначає Податковий кодекс України.

Цим Кодексом визначаються функції та правові основи діяльності контролюючих органів, визначених пунктом 41.1 статті 41 цього Кодексу, та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Податкове законодавство України складається з:

- Конституції України;

- цього Кодексу;

- Митного кодексу України та інших законів з питань митної справи у частині регулювання правовідносин, що виникають у зв'язку з оподаткуванням митом операцій з переміщення товарів через митний кордон України (далі - законами з питань митної справи);

- чинних міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України і якими регулюються питання оподаткування;

- нормативно-правових актів, прийнятих на підставі та на виконання цього Кодексу та законів з питань митної справи;

- рішень Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування з питань місцевих податків та зборів, прийнятих за правилами, встановленими цим Кодексом (п. 3.1 ст. 3 Податкового кодексу України).

Отже, зазначеною нормою встановлено, що податкове законодавство України складається з певних нормативно-правових актів.

Досліджуючи питання чи може бути застосована у відносинах між позивачем та відповідачем ОСОБА_4 з діловодства у Державній фіскальній службі України, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до наказу ДФС України «Про затвердження ОСОБА_4 з діловодства у Державній фіскальній службі України» від 27.11.2014 №333 ОСОБА_4 з діловодства у Державній фіскальній службі України прийнята відповідно до Положення про Державну фіскальну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 травня 2014 року № 263, та постанови Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2011 року № 1242 «Про затвердження Типової інструкції з діловодства у центральних органах виконавчої влади, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих органах виконавчої влади», а також з метою встановлення єдиного порядку документування, поліпшення організації управлінської праці, контролю за виконанням доручень державних органів вищого рівня і рішень керівництва Державної фіскальної служби України, підвищення культури роботи зі службовими документами.

Пунктом 1.1 ОСОБА_4 з діловодства у Державній фіскальній службі України встановлено, що ця інструкція встановлює загальні правила документування управлінської діяльності Державної фіскальної служби України, вимоги до документування управлінської інформації та організації роботи з документами незалежно від способу фіксації та відтворення інформації, яка міститься в документах, включаючи їх підготовку, реєстрацію, облік і контроль за виконанням.

Отже, дія вказаної інструкції поширюється лише на Державну фіскальну службу України та відповідно до наведених вище положень Податкового кодексу України не належить до податкового законодавства та не встановлює порядку призначення документальних перевірок та повноваження контролюючих органів, що стосуються призначення документальних перевірок.

Матеріалами справи підтверджується, що не погодившись з наказом відповідача від 16.02.2017 року №348 «Про проведення документальної планової виїзної перевірки», відповідно до якого наказано провести документальну планову виїзну перевірки ТОВ «Запорожпроект» тривалістю 10 робочих днів, починаючи з 28.02.2017 (а.с.14), позивач оскаржив його в судовому порядку. Однак, Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 24 квітня 2017 року №808/538/17 у задоволенні позову відмовлено. Вказана постанова суду першої інстанції залишена без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 22.06.2017. Отже наказ від 16.02.2017 року №348 «Про проведення документальної планової виїзної перевірки» не визнаний неправомірним та не скасований. Натомість строки для проведення планової перевірки сплинули. Забезпечуючи своє право на проведення планової перевірки контролюючий орган вніс зміні у наказ від 16.02.2017 року №348 «Про проведення документальної планової виїзної перевірки» та наказом №1093 від 11.04.2018 встановив нові строки проведення планової перевірки.

Матеріалами справи також підтверджується, що перевірка, на підставі наказу №348 від 16.02.2017 не відбулась, оскільки позивач не допустив осіб, які проводять перевірку до проведення перевірки та здійснив судове оскарження наказу №348.

З цього приводу, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що суб'єкт господарювання має право не погодитись з рішенням про призначення перевірки і оспорити його в суді. Таку позицію висловив Верховний Суд України у постановах від 27.01.2015 (справа N 21-425а14), від 16.02.2016 (справа №826/12651/14) дійшовши висновку, що суб'єкт господарювання має право не погодитись з рішенням про призначення перевірки і оспорити його в суді.

Водночас відповідно до п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Відповідно до п.п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України, документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна планова перевірка проводиться відповідно до плану-графіка перевірок.

Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об'єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.

Пунктом 77.1 ст. 77 Податкового кодексу України передбачено, що документальна планова перевірка повинна бути передбачена у плані-графіку проведення планових документальних перевірок.

Про проведення документальної планової перевірки керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу приймається рішення, яке оформлюється наказом.

Право на проведення документальної планової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня проведення зазначеної перевірки вручено під розписку або надіслано рекомендованим листом з повідомленням про вручення копію наказу про проведення документальної планової перевірки та письмове повідомлення із зазначенням дати початку проведення такої перевірки (77.4 ст. 77 Податкового кодексу України)

Допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення документальної планової виїзної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу. Документальна планова невиїзна перевірка здійснюється у порядку, передбаченому статтею 79 цього Кодексу (77.6 ст. 77 Податкового кодексу України).

Відповідно до пунктів 2 та 3 Порядку формування (коригування) планів-графіків територіальних органів Державної фіскальної служби України (далі - територіальні органи ДФС) здійснюється у порядку, встановленому у розділах ІІІ-V цього Порядку.

Узгоджені відповідно до Порядку координації одночасного проведення планових перевірок (ревізій) контролюючими органами та органами державного фінансового контролю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 жовтня 2013 року № 805, проекти планів-графіків на наступний квартал формуються територіальними органами ДФС не пізніше 20 числа останнього місяця поточного кварталу засобами інформаційних систем ДФС.

Проекти річних планів-графіків складаються територіальними органами ДФС не пізніше 01 грудня року, що передує року, в якому будуть проводитися такі документальні планові перевірки. Річні плани-графіки не потребують узгодження з органами державного фінансового контролю.

Проекти коригування планів-графіків у разі здійснення такого коригування формуються територіальними органами ДФС не пізніше 03 числа другого та третього місяця поточного кварталу засобами інформаційних систем ДФС.

Пунктом 5 Порядку передбачено, що план-графік складається із планів-графіків територіальних органів ДФС та затверджується Головою ДФС

Затверджений план-графік є обовязковим для виконання всіма підрозділами територіальних органів ДФС.

Відповідальність за якість формування плану-графіка та його коригування, у тому числі якість відбору платників для перевірок на підставі встановлених ризиків у їх діяльності, розрахунок періоду перевірки, термінів проведення перевірки, періодичності включення платників податків до плану-графіка, виконання інших вимог, передбачених законом, покладається на територіальний орган ДФС, який сформував план-графік (коригування плану-графіка).

Отже, нормами податкового законодавства передбачені проекти планів-графіків на наступний квартал, річний план-графік та коригування планів-графіків планових перевірок. Натомість, матеріали справи не містять підтверджень, що контролюючий орган використав зазначені норми для вирішення правовідносин між ним та платником податків.

Положеннями п. 44.5 ст. 44, п. 85.9 ст. 85 Податкового кодексу України передбачені випадки перенесення проведення перевірки:

- п. 44.5 ст. 44 Податкового кодексу України встановлено, що у разі неможливості проведення перевірки платника податків у випадках, передбачених цим підпунктом, терміни проведення таких перевірок переносяться до дати відновлення та надання документів до перевірки в межах визначених цим підпунктом строків;

- п. 85.9 ст. 85 Податкового кодексу України встановлено, що у разі якщо документи, зазначені в абзаці першому цього пункту, було вилучено правоохоронними та іншими органами, терміни проведення такої перевірки, у тому числі розпочатої, переносяться до дати отримання вказаних копій документів або забезпечення доступу до них.

Отже, планова документальна виїзна перевірка може бути призначена лише відповідно до плану-графіку проведення планових документальних перевірок.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що положеннями Податкового кодексу України не передбачено можливості зміни періоду проведення планової документальної виїзної перевірки у вже прийнятому наказі про призначення документальної планової виїзної перевірки за межами строків, передбачених у плані-графіку.

Так, наказ відповідача від 16.02.2017 №348 «Про проведення документальної планової виїзної перевірки» був прийнятий відповідно до плану-графіку проведення документальних перевірок суб'єктів господарювання на І квартал 2017 року. Термін проведення перевірки тривалістю 10 днів, починаючи з 28.02.2017.

Проте, оскарженим наказом відповідача від 11.04.2017 № 1093 внесено зміни до наказу від 16.02.2017 року № 348 та вказано термін проведення перевірки тривалістю 10 днів, починаючи з 12.04.2018, тобто за межами строку, передбаченого планом-графіком проведення документальних перевірок суб'єктів господарювання на І квартал 2017 року. Відомості щодо коригування плану-графіка проведення документальних перевірок з метою проведення документальної виїзної перевірки позивача саме у цей час в матеріалах справи відсутні, отже зміни до плану-графіку проведення перевірок не вносились.

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що Наказ від 11.04.2018 № 1093 мотивований посиланням на ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 22.06.2017 року у справі №808/5388/17, згідно якої не визнано наказ відповідача від 16.02.2017 року № 348 про проведення планової перевірки неправомірним, рішення суду набрало законної сили.

Проте, слід зазначити, що наведені відповідачем в наказі від 11.04.2018 № 1093 положення Податкового кодексу України не передбачають можливості внесення змін до наказу про призначення документальної планової виїзної перевірки у зв'язку з прийняттям судового рішення про відмову у задоволенні позову про скасування наказу про призначення планової документальної планової виїзної перевірки.

Отже, з урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що оскаржуваний наказ прийнятий відповідачем всупереч приписам чинного законодавства, у звязку із чим позовні вимоги у цій частині є обґрунтованими.

Оскільки позовні вимоги задоволені частково, а апеляційна скарга подана лише в частині задоволення позовних вимог, колегія суддів апеляційної інстанції, діючи в межах апеляційної скарги, не перевіряє іншу частину рішення.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, колегія суддів апеляційної інстанції вважає правильним висновок суду першої інстанції про часткове задоволення позову.

Вищезазначене є мотивом для відхилення судом апеляційної інстанції аргументів, викладених в апеляційній скарзі, оскільки аргументи відповідача спростовуються доводами, викладеними позивачем та нормами законодавства України, що регулює дані правовідносини.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правового обґрунтування, покладеного в основу рішення суду першої інстанції, тому не можуть бути підставою для його скасування.

З огляду на результати апеляційного розгляду справи, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 управління ДФС у Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 21.08.2018 - залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 21.08.2018 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили 30.01.2019 та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду згідно п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України протягом 30 днів відповідно до ст. 329 КАС України з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Вступну та резолютивну частини постанови проголошено 30.01.2019.

В повному обсязі постанова виготовлена 06.02.2019.

Головуючий - суддя Ю.В. Дурасова

суддя Л.А. Божко

суддя С.М. Іванов