Справа № 826/6233/15
Суддя: Файдюк Віталій Васильович
Дата ухвалення: 2019-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/6233/15
УХВАЛА

15 лютого 2019 року м. Київ

Суддя Шостого апеляційного адміністративного суду Файдюк В.В. розглянувши в порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1, ОСОБА_2 про відвід судді Сорочка Є.О. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Національного банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Головного управління Державної казначейської служби України у місті Києві з участю третьої особи - уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк "Таврика" Караченцева Артема Юрійовича про визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулися до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Національного банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, в якому просили:

1) визнати протиправним Рішення комісії Національного банку України №906 від 23.11.2012, яке прийнято із запізненням на два місяця після виведення активів з публічного акціонерного товариства «Банк «Таврика» (далі - ПАТ «Банк Таврика» або Банк) з метою штучного доведення ПАТ «Банк Таврика» до неплатоспроможності та прийнято із порушенням вимог Постанови правління Національного банку України №516 від 03.12.2003 «Про затвердження Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами» без документального підтвердження невиконання вимог вкладників банком з посиланням тільки на інформацію отриману від головного бухгалтера банку станом на 13 год. 00 хв. 23.11.2012 при відсутності довідки Національного банку України про результати позапланової перевірки ПАТ «Банк Таврика» комісією Національного банку України, при наявності достатнього обов'язкового резерву коштів банку в Національному банку України;

2) визнати протиправною Постанову Правління Національного банку України №548 від 20.12.2012 «Про віднесення ПАТ «Банк Таврика» до категорії неплатоспроможних», як таку, що не відповідає дійсності при достатності обов'язкового резерву коштів банку в Національному банку України;

3) визнати протиправними дії та бездіяльність Національного банку України при виявленні фактів: незаконного списання з кореспондентського рахунку ПАТ «Банк Таврика» під час інспекційної перевірки комісією Національного банку України 211837,9 тис. грн. на користь Австрійського банку MEINL BANK AG; недостатності для покриття кредитних ризиків застави майнового поручителя ТОВ «Музей сучасного образотворчого мистецтва України» вартістю 9 млрд. 70 млн. 402,8 тис. грн. під надані кредити 29 позичальникам-акціонерам та пов'язаних з ними особам, загальна заборгованість яких становить 3 млрд. 314 млн. 915,9 тис. грн.; незаконної підміни матеріальної застави позичальників кредитів в банку в сумі 1 млрд. 199 млн. грн. акціями Київського ювелірного заводу із занадто завищеною експертною ціною;

4) визнати протиправною введення тимчасового адміністратора Фонду гарантування вкладів фізичних осіб до ПАТ «Банк Таврика» з 21.12.2012 та незаконного набуття права розпоряджатися депозитними вкладами позивачів;

5) визнати протиправним звернення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб до Національного банку України про відкликання ліцензії у ПАТ «Банк Таврика» при наявності достатніх застав майнового поручителя ТОВ «Музей сучасного образотворчого мистецтва України» 9 млрд. 70 млн. 402,8 тис. грн. та цінних паперів Київського ювелірного заводу в розмірі 67% акцій від статутного капіталу Київського ювелірного заводу;

6) визнати протиправними дії та бездіяльність Фонду гарантування вкладів фізичних осіб відповідно до ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» через не звернення з грудня 2012 року до серпня 2013 року до правоохоронних органів про притягнення до цивільної та кримінальної відповідальності осіб винних в списанні 211 млн. 837,9 тис грн. на користь Австрійського банку; через не визнання договорів застави майнового поручителя ТОВ «Музей сучасного образотворчого мистецтва України» нікчемними і не відновлення дебіторської заборгованості 29 позичальників кредитів-акціонерів ПАТ «Банк Таврика» в сумі 3 млрд. 314 млн. 915,9 тис. грн.; через невизнання договорів підміни матеріальної застави в сумі 1 млрд. 199 млн. грн. цінними паперами Київського ювелірного заводу нікчемними та не відновлення дебіторської заборгованості позичальників кредитів в ПАТ «Банк Таврика»;

7) відшкодувати матеріальну шкоду за рахунок держави ОСОБА_2 в сумі 2238920 грн. (з них: 1102,6 тис. грн. заподіяну незаконними рішеннями та протиправною бездіяльністю Національного банку України та 1136,32 тис. грн. через протиправні дії та бездіяльність посадових осіб Фонду гарантування вкладів фізичних осіб) відповідно до ст. 41, 56 Конституції України, ст.ст. 321, 1174, 1214 Цивільного кодексу України, ст. 102 Кодексу адміністративного судочинства України;

8) відшкодувати матеріальну шкоду за рахунок держави ОСОБА_1 в сумі 240925 грн. (з них: 119118 грн. заподіяну незаконними рішеннями та протиправною бездіяльністю Національного банку України та 121807 грн. через протиправні дії та бездіяльність посадових осіб Фонду гарантування вкладів фізичних осіб) відповідно до ст. 41, 56 Конституції України, ст.ст. 321, 1174, 1214 Цивільного кодексу України, ст. 102 Кодексу адміністративного судочинства України;

9) відшкодувати матеріальну шкоду за рахунок держави ОСОБА_3 в сумі 3223580,59 грн. (з них: 1289749,55 грн. заподіяну незаконними рішеннями та протиправною бездіяльністю Національного банку України у та 1933831,04 грн. через протиправні дії та бездіяльність посадових осіб Фонду гарантування вкладів фізичних осіб), а також відсотки за неповернутими валютними вкладами у розмірах 12 017,95 доларів США та 7560 євро відповідно до ст. 41, 56 Конституції України, ст.ст. 321, 1174, 1214 Цивільного кодексу України, ст. 102 Кодексу адміністративного судочинства України;

10) відшкодувати матеріальну шкоду за рахунок держави ОСОБА_4 в сумі 12144845,90 грн. (з них: 4136305,62 грн. заподіяну незаконними рішеннями та протиправною бездіяльністю Національного банку України та 8008540,28 грн. через протиправні дії та бездіяльність посадових осіб Фонду гарантування вкладів фізичних осіб), а також відсотки за неповернутими валютними вкладами у розмірі 124 159,88 доларів США відповідно до ст. 41, 56 Конституції України, ст.ст. 321, 1174, 1214 Цивільного кодексу України, ст. 102 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 20 грудня 2016 року даний позов задоволено частково.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 подали апеляційну скаргу, в якій просять скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити повністю. Крім того, скаргу подано Національним банкок України, в якій він просить в задоволенні позову відмовити.

Відповідно до Витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22 січня 2019 року для розгляду справи визначено склад колегії суддів Шостого апеляційного адміністративного суду: головуючий суддя Сорочко Є.О., судді Коротких А.Ю., Ганечко О.М.

До суду апеляційної інстанції 11 лютого 2019 року надійшла заява ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про відвід судді Сорочка Є.О.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 13 лютого 2019 року вказану заяву позивача визнано необґрунтованою. Передано справу № 826/6233/15 для визначення судді у порядку, встановленому ч. 1 статті 31 КАС України, для вирішення питання про відвід.

За правилами ч.4 статті 40 КАС України, якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу, він вирішує питання про зупинення провадження у справі. У цьому випадку вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 31 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

14 лютого 2019 року в порядку, встановленому статтею 31 КАС України, Файдюка В.В. визначено суддею для вирішення питання про відвід.

Перевіривши матеріали справи та доводи заяви позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про відвід колегії суддів, вважаю вказану заяву необґрунтованою, з наступних підстав.

У відповідності до ч.8 статті 40 КАС України суддя, якому передано на вирішення заяву про відвід, вирішує питання про відвід в порядку письмового провадження. За ініціативою суду питання про відвід може вирішуватися у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неявка учасників справи у судове засідання, в якому вирішується питання про відвід, не перешкоджає розгляду судом питання про відвід.

Частиною 11 вказаної статті визначено, що питання про відвід має бути розглянуто не пізніше двох днів з дня надходження заяви про відвід, а у випадку розгляду заяви про відвід судді суддею іншого суду - не пізніше десяти днів з дня надходження заяви про відвід.

Розглядувана заява мотивована тим, що недовіра учасників процесу судді Сорочко Є.О. викликана тим, що позивачі незгодні із ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 06 квітня 2017 року у даній справі, у прийнятті якої брав участь суддя Сорочко Є.О. та яка була скасована ухвалою Вищого адміністративного суду України від 23 листопада 2017 року із направленням справи на продовження розгляду.

Слід також зазначити, що з цих підстав позивачами 12 січня 2018 року та 02 лютого 2018 року вже заявлялися відводи судді Земляній Г.В., які були визнані необґрунтованими ухвалами Київського апеляційного адміністративного суду від 17 січня 2018 року та від 13 лютого 2018 року відповідно.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 39 КАС України, відвід (самовідвід) повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження.

Згідно з положеннями ч. 1, 2 ст. 36 КАС України, суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу): 1) якщо він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав правничу допомогу стороні чи іншим учасникам справи в цій чи іншій справі; 2) якщо він прямо чи опосередковано заінтересований в результаті розгляду справи; 3) якщо він є членом сім'ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім'ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об'єктивності судді; 5) у разі порушення порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого статтею 31 цього Кодексу.

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу.

Аналіз вищезазначених процесуальних норм дозволяє дійти висновку, що у даному випадку підставою для відводу не обов'язково має бути доведений факт необ'єктивності чи заінтересованості судді. Згідно з цією нормою, унеможливлюється участь судді у розгляді справи за наявності в учасника судового розгляду обґрунтованого певними об'єктивними обставинами сумніву щодо його неупередженості.

Частиною 4 вказаної норми визначено, що незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини об'єктивно безстороннім є судовий орган, діяльність якого відповідає таким критеріям: - забезпечується не лише здійснення правосуддя, а й зовнішній вияв того, що відбувається свідчить про неупередженість суду; - судом створено достатні гарантії для усунення підстав і навіть потенційної можливості побоюватися, що він, незалежно від особистої поведінки, не є безстороннім.

Із практики Європейського суду з прав людини вбачається, що важливим питанням є питання довіри, яку суди повинні вселяти в громадськість у демократичному суспільстві.

У рішенні «Газета-Центр проти України» від 15 липня 2010 року Європейський суд з прав людини, встановлюючи порушення принципу безсторонності, зазначив, що відповідно до усталеної практики Суду існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно визначатися на підставі суб'єктивного критерію, в контексті якого слід враховувати особисті переконання та поведінку певного судді, що означає необхідність встановити, чи мав суддя у певній справі будь-яку особисту зацікавленість або упередженість, а також на підставі об'єктивного критерію, в контексті якого необхідно встановити, чи забезпечував суд і, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії аби виключити будь-які обґрунтовані сумніви щодо його безсторонності. У кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про небезсторонність суду. Навіть зовнішні прояви можуть бути важливими або, іншими словами, «правосуддя має не тільки чинитись, також має бути видно, що воно чиниться».

Також, щодо об'єктивної неупередженості зазначено у справі «Фей проти Австрії». Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що вона полягає у відсутності будь-яких законних сумнівів в тому, що її забезпечено та гарантовано судом, а для перевірки на об'єктивну неупередженість слід визначити чи є факти, які не залежать від поведінки судді, що можуть бути встановлені та можуть змусити сумніватися у його неупередженості.

Відповідно до пункту 2 рішення Ради суддів України №46 від 07 вересня 2017 року, наявність судового рішення, яке ухвалене судом (суддею, слідчим суддею) в іншій справі у подібних правовідносинах, або за участю тих самих сторін, або з процесуальних чи інших питань у тій самій справі, не породжує у діяльності судді (суддів) конфлікту інтересів у розумінні закону.

Таким чином, прийняття апеляційним судом за участі судді Сорочко Є.О. ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 06 квітня 2017 року у даній справі - не свідчить про упередженість суддів.

Відтак, вважаю, що зазначені вище доводи заяви є лише припущенням апелянта щодо упередженості судді, оскільки не підтверджені належними і допустимими доказами. Крім того, незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішенням або окремою думкою судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

При цьому, будь-яких доказів, які б підтверджували пряму чи опосередковану заінтересованість судді Сорочко Є.О. в результаті розгляду даної справи або наявність обставин, які викликають сумнів у його неупередженості з матеріалів справи та доводів заяви про відвід не вбачається.

Таким чином, наведені позивачами підстави для відводу судді Сорочко Є.О. не передбачені статями 36, 37 КАС України, не підтверджені жодним чином, а відтак заявлений відвід є необґрунтованим.

З огляду на викладене заявлений відвід є таким, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 36, 37, 40, 241, 242, 243, 325, 328 КАС України суд,

У Х В А Л И В :

У задоволенні заяви ОСОБА_1, ОСОБА_2 про відвід судді Сорочка Є.О. у справі № 826/6233/15 - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та подальшому оскарженню не підлягає.

Суддя Файдюк В.В.