Справа № 320/234/19
Суддя: Горобцова Я.В.
Дата ухвалення: 2019-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 лютого 2019 року № 320/234/19

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Горобцової Я.В., розглянувши у місті Києві в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Приватного виконавця виконавчого округу Київської області ОСОБА_2

про визнання протиправною та скасування постанови,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу Київської області ОСОБА_2, в якому позивач просить суд визнати протиправною та скасувати постанову від 21.12.2018 про стягнення з позивача суми основної винагороди у розмірі 49 459 671,62 грн. у ВП №57958985.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що постанова від 21.12.2018 про стягнення з позивача основної винагороди у розмірі 49 459 671,62 грн. у ВП №57958985 є протиправною, оскільки зазначена в ній сума основної винагороди перевищує суму загального боргу та не відповідає виконавчому документу, оскільки останнім передбачено звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме земельні ділянки на території Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області, шляхом продажу на публічних торгах за початковою ціною 5311000,00грн., тобто сума винагороди повинна розраховуватись із вартості майна переданного стягувачу або фактично стягнутої, повернутої суми.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 04.02.2019 відкрито провадження у адміністративній справі, справа призначена до розгляду на 08.02.2019.

08.02.2019 від відповідача через службу діловодства суду надійшла заява про закриття провадження у справі, оскільки 04.02.2019 було прийнято постанову про виправлення помилки у процесуальному документі, зокрема постанові від 21.12.2018 про стягнення з позивача основної винагороди у ВП №57958985, в якій зазначено, що сума основної винагороди змінена з 49 459 671,62 грн. на 4 496 333,78 грн.

08.02.2019 від представника позивача через службу діловодства суду надійшло клопотання про відкладення судового засідання у звязку з необхідністю надання додаткових пояснень щодо заяви відповідача про закриття провадження у справі.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 08 лютого 2019 року розгляд справи відкладено на 12.02.2019.

11.02.2019 від ОСОБА_1 через службу діловодства суду надійшла заява в якій позивач проти закриття провадження заперечував, стверджував, що навіть після внесення виправлення в постанову від 21.12.2018 про стягнення з позивача основної винагороди у ВП №57958985 у розмірі 4 496 333,78 грн., вона є незаконною та такою, що підлягає скасуванню. Крім того, просив суд розгляд справи здійснювати в порядку письмового провадження.

12.02.2019 відповідач через службу діловодства суду подав письмові пояснення, в яких стверджував, що вирахування основної винагороди приватного виконавця здійснюється із загальної суми боргу та становить 10% від суми заборгованості за виконавчим документом майнового характеру, а тому вважає постанову від 21.12.2018 про стягнення з позивача основної винагороди у розмірі 4 496 333,78 грн. (з урахуванням виправлення помилки) у ВП №57958985 правомірною. Просив суд в задоволенні позову відмовити.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2019 року у задоволенні заяви відповідача про закриття провадження у справі відмовлено.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 194 Кодексу адміністративного судочинства України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду документів.

За приписами ч. 4 ст. 287 КАС України адміністративна справа з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця вирішується судом протягом десяти днів після відкриття провадження у справі.

Згідно із ч. 3 ст. 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

За приписами ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

в с т а н о в и в:

21.12.2018 приватним виконавцем виконавчого округу Київської області ОСОБА_2 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №57958985 з примусового виконання виконавчого листа № 372/3693-ц виданого 29.12.2015 Обухівським районним судом Київської області згідно з яким в рахунок погашення заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю «Підприємство «Будконтракт» (, адреса: 07400, Київська обл., м. Бровари, вул. Шевченка, 27) перед ПАТ «Банк «Київська Русь» (04071, м. Київ, вул. Хорива, 11-А ) за кредитним договором № 5757-20/8-1 від 14.02.2008 у сумі 44 963 337,84 грн. звернуто стягнення на предмет іпотеки, що належать ОСОБА_1 (08711, Київська область, Обухівський район, с. Козин, вул. Колінченка, буд. 7а, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1), а саме: - земельну ділянку, загальною площею 3,0000 га, кадастровий №:07:005:0049, що належить ОСОБА_1 на праві власності на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 956549, виданого Обухівською райдержадміністрацією на підставі розпорядження Обухівської райдержадміністрації від 13.06.2008 року за №961, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №34 від 26.06.2008 року. Цільове призначення земельної ділянки площею 3,0000 га, для індивідуального садівництва, та земельна ділянка, загальною площею 0,7415 га, кадастровий №:07:005:0033, що належить ОСОБА_1 на праві власності на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 956544, виданого Обухівською райдержадміністрацією на підставі розпорядження Обухівської райдержадміністрації від 13.06.2008 року за №961, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №33 від 26.06.2008 року. Цільове призначення земельної ділянки площею 0,7415 га, для індивідуального садівництва, що розташовані на території Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області шляхом продажу на публічних торгах за початковою ціною 5 311 000, 00 гривень (а.с. 11-12).

21.12.2018 приватним виконавцем виконавчого округу Київської області ОСОБА_2 винесено постанову про стягнення з ОСОБА_1 основної винагороди у сумі 49459671,62 (а.с. 14-15).

04.02.2019 приватним виконавцем виконавчого округу Київської області ОСОБА_2 винесено постанову про виправлення помилки у процесуальному документі, зокрема, внесено виправлення до документу "Постанова про стягнення з боржника основної винагороди" від 21.12.2018, змінено суму основної винагороди в п. 1 з 49 459 671,62 грн. на 4 496 333,78 грн. (а.с. 38-39)

Позивач вважає постанову відповідача від 21.12.2018 про стягнення з боржника основної винагороди ВП №57958985 протиправною та такою, що підлягає скасуванню, у звязку з чим звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Законом України "Про виконавче провадження" від 2 червня 2016 року №1404-VIII (далі Закон України № 1404-VIII), Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" від 2 червня 2016 року № 1403-VIII (далі Закон України № 1403-VIII), Порядком виплати винагород державним виконавцям та їх розміри і розмір основної винагороди приватного виконавця, затвердженого постановою КМ України від 8 вересня 2016 року №643 (далі Порядок №643).

Так, Закон України № 1404-VIII визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Підстави, порядок та процедура здійснення виконавчого провадження регулюється Законом № 1404-VIII та Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 2 квітня 2012 р. №512/5 (далі - Інструкція - № 512/5).

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 27 Закону України № 1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Законом України №1403-VIII визначено основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України № 1403-VIII примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України "Про виконавче провадження" випадках - на приватних виконавців.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України № 1404-VIII підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

У свою чергу, відповідно до ч. 1 ст. 31 Закону України № 1403-VIII за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода.

Відповідно до ч. 3 ст. 31 Закон України № 1403-VIII основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється у вигляді:

1) фіксованої суми - у разі виконання рішення немайнового характеру;

2) відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Розмір основної винагороди приватного виконавця встановлюється Кабінетом ОСОБА_3 України.

Відповідно до ч. 4 ст. 31 Закону України № 1403-VIII основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Згідно з частиною 5 ст. 31 Закону України № 1403-VIII якщо суму, передбачену в частині четвертій цієї статті, стягнуто частково, сума основної винагороди приватного виконавця, визначена як відсоток суми стягнення, виплачується пропорційно до фактично стягнутої суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

З 28.08.2018 набрала чинності редакції частини 7 статті 31 зазначеного Закону, відповідно до якої приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

На виконання статей 13 та 31 Закону №1403 Постановою Кабінету ОСОБА_3 України від 08.09.2016 №643 затверджено Порядок виплати винагород державним виконавцям та їх розміри і розмір основної винагороди приватного виконавця.

Відповідно до п. 19 Порядку №643 приватний виконавець, який забезпечив повне або часткове виконання виконавчого документа майнового характеру в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження", одержує основну винагороду у розмірі 10 відсотків стягнутої ним суми або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Слід додати, що відповідно до ч. 1 ст. 48 Закону України "Про виконавче провадження" звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця (ч. 6 ст. 48 цього Закону).

Таким чином, з огляду на положення вищезазначених норм можна зробити висновок, що постанова про стягнення основної винагороди приватного виконавця виноситься одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження. При цьому, стягнення основної винагороди приватного виконавця за рішеннями майнового характеру вже після завершення виконавчого провадження (в тому числі в разі повернення виконавчого документа стягувачу або закінчення виконавчого провадження) за умови, що стягнення за рішенням фактично не відбулося, є неможливим в силу положень статті 31 Закону №1403 та пункту 19 Порядку, оскільки приватний виконавець зобов'язаний вирахувати розмір основної винагороди пропорційно від фактично стягнутої суми.

Системний аналіз вищенаведених норм дає можливість зробити висновок про те, що обовязковими умовами стягнення основної винагороди приватного виконавця є: 1) фактичне виконання судового рішення; 2) вжиття приватним виконавцем заходів примусового виконання рішень.

Тобто за своїм призначенням основна винагорода приватного виконавця є винагородою за вчинення ним заходів примусового виконання рішення, за умови, що такі заходи призвели до фактичного виконання рішення.

02.11.2015 Обухівським районним судом Київської області прийнято рішення, згідно з яким в рахунок погашення заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю "Підприємство "Будконтракт" (, адреса: 07400, Київська обл., м. Бровари, вул. Шевченка, 27) перед ПАТ "Банк "Київська Русь" (04071, м. Київ, вул. Хорива, 11-А ) за кредитним договором № 5757-20/8-1 від 14.02.2008 у сумі 44 963 337,84 грн. звернуто стягнення на предмет іпотеки, що належать ОСОБА_1 (08711, Київська область, Обухівський район, с. Козин, вул. Колінченка, буд. 7а, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1), а саме: - земельну ділянку, загальною площею 3,0000 га, кадастровий №:07:005:0049, що належить ОСОБА_1 на праві власності на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 956549, виданого Обухівською райдержадміністрацією на підставі розпорядження Обухівської райдержадміністрації від 13.06.2008 року за №961, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №34 від 26.06.2008 року. Цільове призначення земельної ділянки площею 3,0000 га, для індивідуального садівництва, та земельна ділянка, загальною площею 0,7415 га, кадастровий №:07:005:0033, що належить ОСОБА_1 на праві власності на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 956544, виданого Обухівською райдержадміністрацією на підставі розпорядження Обухівської райдержадміністрації від 13.06.2008 року за №961, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №33 від 26.06.2008 року. Цільове призначення земельної ділянки площею 0,7415 га, для індивідуального садівництва, що розташовані на території Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області шляхом продажу на публічних торгах за початковою ціною 5 311 000, 00 гривень (а.с. 11-12).

21.12.2018 відповідачем за заявою стягувача Публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь" було прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 57958985. Крім того, 21.12.2018 відповідачем була винесена постанова № 57958985 про стягнення з боржника основної суми винагороди у розмірі 4 496 333,78грн. (з урахуванням постанови від 04.02.2019 про виправлення помилки у процесуальному документі).

Таким чином, предметом даного виконавчого провадження є звернення стягнення на предмет іпотеки (земельної ділянки) шляхом продажу на публічних торгах за початковою ціною 5 311 000,00грн., кошти від реалізації якого призначені для задоволення вимог стягувача.

Як убачається з виконавчого листа виданого Обухівським районним судом Київської області, судом була встановлена початкова вартість майна (земельних ділянок), що підлягає реалізації, шляхом продажу на публічних торгах в розмірі 5 311 000,00 грн.

Однак, відповідачем розмір основної винагороди приватному виконавцю, що підлягає стягненню з позивача визначено у розмірі 4 496 333,78 грн., тобто 10% від загальної суми боргу 44 963 337,84 за кредитним договором № 5757-20/8-1 від 14.02.2008, а не у розмірі 10 відсотків стягнутої ним суми або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

В контексті наведеного слід додатково повторитися, що у даному випадку у виконавчому документі та постанові приватного виконавця предметом виконавчого провадження вказано звернення стягнення на предмет іпотеки - земельну ділянку загальною площею 3,0000 га, кадастровий №:07:005:0049, що належить ОСОБА_1 на праві власності на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 956549, виданого Обухівською райдержадміністрацією на підставі розпорядження Обухівської райдержадміністрації від 13.06.2008 року за №961, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №34 від 26.06.2008 року та земельну ділянку загальною площею 0,7415 га, кадастровий №:07:005:0033, що належить ОСОБА_1 на праві власності на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 956544, виданого Обухівською райдержадміністрацією на підставі розпорядження Обухівської райдержадміністрації від 13.06.2008 року за №961, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №33 від 26.06.2008 року, що підлягає реалізації, а сума коштів від реалізації майна підлягає перерахуванню кредитору (стягувачу), що по суті є метою виконавчого провадження - задоволення грошових вимог кредитора за рахунок реалізації предмета іпотеки, який сам по собі є забезпеченням реального виконання основного (кредитного) зобовязання.

За таких обставин, винесена приватним виконавцем виконавчого округу Київської області ОСОБА_2 постанова від 21.12.2018 про стягнення з позивача основної винагороди у розмірі 4 496 333,78 грн. у ВП №57958985 є необґрунтованою та підлягає скасуванню

Крім того, слід зазначити, що статтею 38 Закону України "Про іпотеку" передбачено право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки.

Положеннями частини першої статті 39 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

У справі №372/3693-ц Обухівський районний суд Київської області прийняв рішення про звернення стягнення на предмети іпотеки шляхом продажу земельних ділянок на публічних торгах.

При цьому, суд зазначив початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації в розмірі 5 311 000,00 грн.

Виходячи зі змісту поняття "ціна", як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм статей 38, 39 Закону України "Про іпотеку" можна зробити висновок, що у розумінні норми статті 39 Закону України "Про іпотеку" встановлення початкової ціни предмету іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону.

Разом з тим відповідно до статей 19, 57 Закону України "Про виконавче провадження" сторони виконавчого провадження під час здійснення виконавчого провадження не позбавлені можливості заявляти клопотання про визначення вартості майна, тобто визначення іншої ціни предмета іпотеки, ніж буде зазначена в резолютивній частині рішення суду, якщо наприклад, така вартість майна змінилася.

Крім того, відповідно до ч. 1 розділу ІХ Порядку реалізації арештованого майна затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 29.09.2016 № 2831/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30 вересня 2016 року за № 1301/29431 не реалізоване на електронних торгах нерухоме майно виставляється організатором на повторні електронні торги за ціною, що становить 85 відсотків, а рухоме майно - 75 відсотків його вартості, визначеної в порядку, встановленому статтею 57 Закону України Закон України № 1404-VIII.

У разі повторної нереалізації майна нерухоме майно виставляється Організатором на треті електронні торги за ціною, що становить 70 відсотків, а рухоме майно - 50 відсотків його вартості, визначеної в порядку, встановленому статтею 57 Закон України № 1404-VIII.

Отже, зазначення в рішенні суду початкової ціни, не перешкоджає стягувачу у спосіб та порядку визначеному положеннями Закону України "Про виконавче провадження" та Закону України "Про іпотеку" вимагати переоцінки майна під час вчинення виконавчих дій або задовольнити свої вимоги шляхом залишення за собою нереалізованого майна.

В той же час, частиною 5 ст. 31 Закону України № 1403-VIII встановлено, що якщо суму, передбачену в частині четвертій цієї статті, стягнуто частково, сума основної винагороди приватного виконавця, визначена як відсоток суми стягнення, виплачується пропорційно до фактично стягнутої суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів). Тобто можна вважати, що законодавець передбачив можливість часткового стягнення суми заборгованості від чого і поставив у залежність остаточну винагороду приватного виконавця.

Наведене свідчить, що фактичне виконання стягнення в рахунок погашення заборгованості шляхом продажу майна (земельних ділянок) з публічних торгів може відбудетися на суму, відмінну від тої, що визначена як початкова ціна, а відтак і розмір основної винагороди приватного виконавця може змінитися.

Враховуючи те, що відповідачем не правильно було визначено величину, з якої має розраховуватися розмір основної винагороди, а також те, що незважаючи на прийняття постанови про стягнення основної суми винагороди на разом із постановою про відкриття виконавчого провадження, остаточна сума винагороди залежить від фактично стягнутої суми боргу. Разом з тим, у суду відсутні повноваження на обрахунок розміру основної винагороди приватного виконавця.

На користь такого висновку свідчать положення статті 45 Закону України Закону України № 1404-VIII за змістом яких розподіл стягнутих виконавцем з боржника за виконавчим провадженням грошових сум (у тому числі одержаних від реалізації майна боржника) здійснюється у такій черговості, зокрема, у третю чергу задовольняються вимоги стягувача та стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків фактично стягнутої суми або основна винагорода приватного виконавця пропорційно до фактично стягнутої з боржника суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Крім того, відповідно до ч.3 ст. 40 Закону України №1404-VIII у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев'ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з ч. 3 ст. 45 Закону України №1404-VIII основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору.

За приписами ч. 2 ст. 27 Закону України №1404-VIII виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Тобто, за результатами вчинення виконавчих дій та з огляду на фактичну суму стягнення боргу або вартості переданого майна приватний виконавець вправі змінити (в тому числі зменшити) розмір основної винагороди, позаяк в разі визначення розміру основної винагороди судом, приватний виконавець буде позбавлений такої можливості з огляду на конституційно закріплений принцип обовязковості судових рішень, що не призведе до ефективного захисту прав свобод та інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, як основного завдання адміністративного судочинства, оскільки зумовить надмірний тягар для боржника та порушення прав стягувача на своєчасне отримання всієї суми боргу.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (частина друга статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України).

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно вимог ч. 3 ст. 242 КАС України обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету ОСОБА_3 Європи щодо якості судових рішень, обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Позивачем під час розгляду справи було надано належні та допустимі докази на підтвердження обґрунтованості позовних вимог, а наведені ним доводи не було спростовано відповідачем.

Отже, позовні вимоги про визнання протиправною та скасування постанови відповідача від 21 грудня 2018 року у виконавчому провадженні № 57958985 про стягнення основної винагороди в розмірі 4496333,78 грн. (з урахуванням постанови від 04.02.2019 про виправлення помилки у процесуальному документі) є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір у сумі 768,40 грн. згідно з квитанцією від 14.01.2019 №0.0..1 та у сумі 8836,60 грн. згідно з квитанцією від 28.01.2019 №25.

Суд, керуючись ч. 1 ст. 139 КАС України, беручи до уваги результат вирішення спору щодо задоволення позовних вимог, присуджує позивачу 9605,00 грн. (768,40 грн. + 8836,60 грн.) понесених витрат з оплати судового збору за рахунок відповідача.

Керуючись статтями 9, 14, 72-77, 90, 139, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Київської області ОСОБА_2 від 21.12.2018 про стягнення з боржника основної винагороди у розмірі 4 496 333,78 у ВП №57958985.

Стягнути з приватного виконавця виконавчого округу Київської області ОСОБА_2 (адреса: 08292, вул. Нове Шосе, 3, м. Буча, Київська область, 08292, ідентифікаційний код - НОМЕР_2) на користь ОСОБА_1 (адреса: 08711, вул. Колінченко, 7а, смт. Козин, Обухівський район, Київська область, ідентифікаційний код - НОМЕР_1) судові витрати в сумі 9605,00грн. (девять тисяч шістсот пять гривень 00 копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня його проголошення (складання).

Дата складення повного рішення суду - 14.02.2019.

Суддя Я.В. Горобцова

ОСОБА_4