Справа № 2а-3206/11/1370
Суддя: Большакова Олена Олегівна
Дата ухвалення: 2019-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2019 рокуЛьвів№ 857/4329/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді Большакової О.О.,

суддів Глушка І.В., Макарика В.Я.,

з участю секретаря судового засідання Гром І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом Залізничної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області до ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Регіональний сервісний центр Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області про стягнення податку, за апеляційною скаргою Залізничної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2018 року (суддя першої інстанції Москаль Р.М., м. Львів, повний текст складено 12.11.2018),

В С Т А Н О В И В :

21 березня 2011 року Державна податкова інспекція у Франківському районі м. Львова, яка замінена судом на процесуального правонаступника Залізничну обєднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Львівській області (далі Залізнична ОДПІ) звернулася до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до ОСОБА_1, третя особа: Львівський відділ реєстраційно-екзаменаційної роботи Державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, який замінений на процесуального правонаступника Регіональний сервісний центр МВС у Львівській області про стягнення податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів у розмірі 24610,00 грн.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2018 року у задоволені адміністративного позову відмовлено повністю.

Із таким судовим рішенням не погодилася Залізнична ОДПІ, подавши апеляційну скаргу, в якій вказала, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому просить його скасувати та ухвалити нове - про задоволення позовних вимог. В обгрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначив, що оскільки сума податку з власників транспортних засобів, яка мала б бути сплачена відповідачем під час первинної реєстрації не зарахована на єдиний казначейський рахунок державного бюджету, є підставою вважати, що відповідач не виконав обовязку із сплати податку.

Відповідач ОСОБА_1 не подала відзив на апеляційну скаргу.

Представники сторін у судове засідання не зявилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що Львівський ВРЕР ДАІ при ГУМВС України у Львівській області листом № 9/2074 від 31.08.2010 повідомив ДПА у Львівській області про те, що на громадянку ОСОБА_1 27.02.2010 зареєстровано автомобіль НОМЕР_1, 2001 р.в., обєм двигуна 2461 куб. см., проте сплата податку по вказаному автомобілю відсутня (а.с. 5-7).

Позивач стверджує, що кошти в сумі 24610 грн. в рахунок сплати податку з власників транспортних засобів на казначейський рахунок бюджету від ОСОБА_1 не надійшли, тому контролюючий орган прийняв рішення звернутися до суду про стягнення з відповідачки цієї суми як податкового боргу по податку з власників транспортних засобів. На підтвердження суми заборгованості надав розрахунок та довідку від 09.02.2011 № 2668/10/17-115 (а.с. 4, 5).

Управління ДАІ ГУ МВС України у Львівській області надало фотокопії заяви з додатками, з якою ОСОБА_1 зверталася про реєстрацію автомобіля (а.с. 16-24). Заява № 7676 від 25.02.2010 з проханням виконати перевірку за усіма наявними електронними обліками Державтоінспекції та провести реєстрацію автомобіля марки Volksvagen Transporter T4 WV1ZZZ70Z1X р.в. подана ОСОБА_1 (а.с. 16 б), містить відмітку про перевірку сплати податку в сумі 24610 грн, засвідчену підписом інспектора МРЕВ, що перевірив ці дані. На підставі заяви № 7676 від 25.02.2010 та доданих до неї матеріалів реєстраційний підрозділ Державтоінспекції провів першу реєстрацію в Україні згаданого автомобіля.

ОСОБА_1 стверджує, що при реєстрації автомобіля органах ДАІ сплатила податок з власників транспортних засобів та надала докази реєстраційному органу, а в тому, що кошти в сумі 24610 грн в бюджет не поступили, немає її вини.

Як зясував суд першої інстанції з відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень: вироками № 1-233/11 від 01.07.2013 (http://reyestr.court.gov.ua/Review/33195653) та № 1/463/51/13 від 13.11.2013 (http://reyestr.court.gov.ua/Review/35407558) начальника та заступника начальника Львівського відділу реєстраційно-екзаменаційної роботи ОСОБА_2 України у Львівській області засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України (службова недбалість). Звинувачення ґрунтувалося в тому числі на тому, що протягом 2009-2010 років у Львівському ВРЕР УДАІ ГУ МВС України у Львівській області проведено реєстрацію транспортних засобів у 235 випадках частково без сплати податку з власників транспортних засобів, що реєструються вперше в Україні, а у 1711 повністю, що потягло за собою ненадходження до місцевого бюджету податку з власників транспортних засобів на загальну суму 45578100 грн.

Слідчий відділ прокуратури Львівської області ще в 2010 році порушив кримінальну справу №181-0290 щодо службових осіб Львівського ВРЕР УДАІ ГУМВС України. На стадії досудового розслідування кримінальної справи № 181-0311 (виділеної з кримінальної справи № 181-0290) було порушено кримінальну справу №181-0062 за фактом шахрайства, вчиненого невстановленими особами в особливо великих розмірах, підроблення документів та використання невстановленими особами завідомо підроблених документів за ознаками злочинів, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 1, ч. 3 ст. 358 КК України, яку внесено до ЄРДР за №0001674 і яку розслідує слідчий відділ Залізничного районного відділу Львівського міського управління МВС України у Львівській області. Матеріали цього кримінального провадження обєднано з матеріалами іншого кримінального провадження №0001639.

Місцеві податкові інспекції Львівської області впродовж 2009-2012 років подали до Львівського окружного адміністративного суду більше 1300 позовів про стягнення податкового боргу з фізичних осіб, що надалі визнавалися потерпілими в згаданих кримінальних провадженнях. Ці позови за змістом та доказовою базою є типовими та аналогічними до позову, що розглядається судом у цьому провадженні.

Кримінальне провадження № 0001639 (виділене із справи, по якій вже постановлено описаний вище вирок) за фактом шахрайства, вчиненого невстановленими особами в особливо великих розмірах, підроблення документів та використання невстановленими особами завідомо підроблених документів за ознаками злочинів, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 1, ч. 3 ст. 358 КК України, триває.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, оскільки досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001639, до якого поміж сотень інших долучена також заява позивача, триває вже вісім років та є очевидно неефективним, то подальше очікування результатів цього розслідування немає сенсу, а тому ухвалив розглянути справу за наявними в ній доказами.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин та механізмів» платниками податку з власників транспортних засобів є юридичні та фізичні особи, які здійснюють першу реєстрацію в Україні, реєстрацію, перереєстрацію транспортних засобів.

Відповідно до ч. 1 п. 3 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388 (в редакції, чинній на час реєстрації зазначеного вище автомобіля) державна реєстрація транспортних засобів проводиться в числі іншого, з метою здійснення контролю за дотриманням законодавства, що визначає порядок сплати податків і зборів.

Відповідно до ч. 4 п. 8 цього Порядку державна реєстрація транспортних засобів проводиться за умови сплати їх власниками передбачених законодавством податків і зборів, а також внесення в установленому порядку інших платежів.

Відповідно до п. 3.4 Інструкції про порядок здійснення підрозділами Державтоінспекції МВС державної реєстрації, перереєстрації та обліку транспортних засобів, оформлення і видачі реєстраційних документів, номерних знаків на них, затвердженої Наказом міністерства внутрішніх справ України від 11 серпня 2010 року № 379, зареєстрованим в міністерстві юстиції України 27 січня 2011 року за № 123/18861 (в редакції, чинній на час реєстрації зазначеного вище автомобіля), працівниками РЕП ДАІ здійснюється контроль за внесенням обов'язкових платежів власниками транспортних засобів, у тому числі податку з власників транспортних засобів.

Згідно з ч. 4 ст. 5 Закону України «Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин та механізмів» (в редакції, чинній на час реєстрації зазначеного вище автомобіля) фізичні особи - платники податку зобов'язані пред'являти органам, що здійснюють першу реєстрацію в Україні транспортних засобів, квитанції або платіжні доручення про сплату податку.

Згідно з п. 3.11 зазначеної вище Інструкції після проведення всіх перевірок у заяву про реєстрацію транспортного засобу уповноваженою посадовою особою РЕП ДАІ, яка приймає рішення, вноситься чіткий запис про прийняте щодо реєстрації транспортного засобу рішення, яке підтверджується підписом із зазначенням П.І.Б. та дати.

Частиною 6 ст. 5 Закону України «Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин та механізмів» встановлено, що у разі відсутності документів про сплату податку, перша реєстрація в Україні транспортних засобів не проводиться.

Отже, ніхто не може здійснити державну реєстрацію транспортного засобу без попередньої сплати за нього податку з власників транспортних засобів.

Крім того, пунктом 8 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів передбачено, що державна реєстрація транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення транспортних засобів.

Згідно з п. 3.1 Інструкції про порядок здійснення підрозділами Державтоінспекції МВС державної реєстрації, перереєстрації та обліку транспортних засобів, оформлення і видачі реєстраційних документів, номерних знаків на них для проведення реєстрації транспортного засобу посадовими особами РЕП ДАІ приймаються до розгляду письмові заяви власників транспортного засобу.

Відповідно до п. 3.2 даної Інструкції особа власника транспортного засобу або уповноваженої ним особи встановлюється на підставі паспорта громадянина України або іншого документа, що його замінює.

З урахуванням наведеного, вірним є висновок суду першої інстанції про те, що обовязковою передумовою прийняття посадовою особою відповідного державного органу рішення про першу реєстрацію в Україні транспортного засобу з присвоєнням державного номерного знака Закон визначає факт пред'явлення заявником оригіналу квитанції (платіжного доручення) про сплату податку. Відсутність документів про сплату податку є умовою, що є підставою для відмови у вчиненні реєстраційної дії.

Перша реєстрація автомобіля Volksvagen Transporter T4 в Україні з присвоєнням д.н.з. НОМЕР_2 на імя ОСОБА_1 здійснена на підставі заяви № 7676 від 26.02.2010. На цій заяві посадова особа МРЕВ проставила відмітку про перевірку сплати заявником 24610 грн. транспортного податку; в графі «перевірено» є підпис уповноваженої особи МРЕВ (а.с. 16 б).

З метою більш детальної перевірки цих обставин суд першої інстанції витребував матеріали реєстраційної справи автомобіля марки Фольксваген, д.н.з. НОМЕР_2, 2001 р.в., проте не зміг такі отримати з причини знищення за спливом строків зберігання архівних матеріалів.

Кримінальне провадження за фактом шахрайства, вчиненого невстановленими особами в особливо великих розмірах, підроблення документів та використання невстановленими особами завідомо підроблених документів за ознаками злочинів, передбачених ч. 4 ст. 190, ч.1, ч. 3 ст. 358 КК України, розслідування якого триває вже вісім років та наразі є очевидно неефективним та безрезультатним. Слідство змогло довести в судовому порядку лише факти службової недбалості керівника та заступника керівника реєстраційного органу суд визнав їх винними у службовій недбалості, що спричинила можливість злочинної діяльності невстановлених слідством осіб, внаслідок якої місцевий бюджет недоотримав 45578100 грн. податку з власників транспортних засобів (235 автомобілів зареєстровано з сплатою частини податку з власників транспортних засобів, що реєструються в Україні вперше, а 1711 без сплати такого податку).

Тому вірним є висновок суду першої інстанції про те, що наявні докази свідчать про те, що на момент реєстрації автомобіля ОСОБА_1 надавала для перевірки докази (квитанцію) про сплату податку в сумі 24610 грн; причини ненадходження до бюджету коштів за реєстрацію згаданого в цій справі автомобіля та ще понад тисячі інших автомобілів вже вісім років розслідуються в порядку кримінального судочинства, результати розслідування в контексті спірних правовідносин відсутні.

Позовні вимоги Залізничної ОДПІ ґрунтуються на тому, що ОСОБА_1 як власник автомобілю при його першій державній реєстрації в Україні не сплатила податок з власників транспортних засобів. Натомість, долучені до справи письмові докази та зясовані судом обставини в їх сукупності свідчать про те, що державна реєстрація на відповідача автомобілю Volksvagen Transporter T4 (д.н.з. НОМЕР_2) проведена незаконно, на підставі підроблених документів внаслідок злочинної діяльності невстановлених слідством осіб.

Враховуючи наведене вірним є висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 в контексті спірних правовідносин не може вважатися платником податку за першу реєстрацію в Україні автомобілю Volksvagen Transporter T4 (д.н.з. НОМЕР_2) в розумінні статті 1 Закону України «Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів», відтак у неї не виникло обовязку по сплаті податку в сумі 24610 грн.

Крім того, судом першої інстанції вірно зазначено, що право на стягнення податкового боргу в контролюючого органу станом на дату виникнення спірних правовідносин виникало після надіслання (вручення) платнику податків (відповідачу) першої та другої податкових вимог. Обставини, з настанням яких податкова вимога вважається надісланою (врученою) особі, були визначені у підпункті 6.2.4 пункті 6.2 статті 6 даного Закону № 2181. Отже, після настання зазначених у підпункті 6.2.4 пункті 6.2 статті 6 Закону обставин виникає право на звернення контролюючого органу із позовом про стягнення податкового боргу. Позивач не надав суду доказів скерування відповідачу податкових вимог.

Такі дії (бездіяльність) податкового органу унеможливили використання платником податків встановлених законом способів захисту своїх прав шляхом оскарження податкових повідомлень-рішень чи податкових вимог.

З урахуванням зазначеного, податковий орган звернувся до суду про стягнення з відповідача суми, яка не має статусу податкового боргу.

Така позиція суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, висловленій в постанові від 23.01.2018 № К/9901/3141/18 (2а-6598/11/1370) за наслідками розгляду касаційної скарги податкового органу на рішення суду в аналогічній справі.

Враховуючи наведені обставини, висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог є правильним.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов'язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

З урахуванням наведеного, доводи апеляційної скарги є безпідставними та не заслуговують на увагу.

На підставі вищевикладеного колегія суддів дійшла висновку про законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення Львівського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2018 року.

Враховуючи зазначене, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а постанова відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Керуючись ч. 3 ст. 243, ст.ст. 308, 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Залізничної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2018 року у справі № 2а-3206/11/1370 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя ОСОБА_3
судді ОСОБА_4
ОСОБА_5

Повний текст постанови складено 15 лютого 2019 року.