Справа № 540/2442/18
Суддя: Ковбій О.В.
Дата ухвалення: 2019-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2019 р.м. ХерсонСправа № 540/2442/18

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді: Ковбій О.В.,

при секретарі: Васильєвій В.В.,

за участю: представника позивача - Михайлової С.Р.,

представника відповідача - Гаргауна Я.І.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Херсонського державного заводу "Палада" до Одеського управління Офісу великих платників податків ДФС про скасування податкових повідомлень-рішень від 09.08.2018 р. № та № ,

встановив:

Херсонський державний завод "Палада" (далі - ХДЗ "Палада", позивач) звернувся до суду з вказаним позовом, у якому просить скасувати податкове повідомлення - рішення № в частині на суму 44136,74 грн. та податкове повідомлення - рішення № повністю.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що висновки відповідача про порушення вимог податкового законодавства є необґрунтованими, оскільки підприємством у відповідності до вимог чинного законодавства та на підставі належним чином оформлених первинно-бухгалтерських документів та податкових накладних сформовано податковий кредит. Зокрема, позивач наголошує на реальності господарських операцій із його контрагентами, що засвідчується наявними у товариства належним чином складеними первинними документами, які були надані податковому органу під час перевірки. Крім того на підтвердження реальності операцій з придбання товарів, позивач зазначив, що залишки придбаної у контрагента продукції фактично наявні на складі підприємства. Також, ХДЗ "Палада" заперечує проти доводів податкового органу про невідповідність податкових накладних №2 від 07.07.2017 року та №1 від 27.10.2017 року вимогам Закону, вважає зазначені накладні складеними на дату, що відповідає даті виникнення податкового зобов'язання та такими, що містять податкові зобов'язання, визначені виходячи з бази оподаткування операцій з постачання товарів на дату їх виникнення.

Натомість, висновки контролюючого органу про відсутність у позивача правових підстав для формування податкового кредиту ґрунтуються лише на суб'єктивних припущеннях. Таким чином, на думку позивача, рішення податкового органу є незаконними, оскільки при його прийнятті відповідачем невірно встановлено факти та застосовано норми закону.

Ухвалою суду від 03.12.2018 року позовна заява була залишена без руху, позивачу надано строк на усунення недоліків.

17.12.2018 року недоліки позовної заяви були усунуті позивачем, у зв'язку з чим ухвалою суду від 21.12.2018 року провадження у справі відкрито, розгляд справи призначено на 22.01.2019 року.

15.01.2019 року відповідачем подано відзив на позов.

У відзиві відповідач зазначив, що оскаржені рішення прийнято з урахуванням вимог чинного законодавства, оскільки відповідач діяв в межах повноважень, наданих йому законами України та підзаконними нормативно-правовими актами. Звертав увагу суду, що у ході перевірки позивача було встановлено, що підприємством неправомірно сформовано податковий кредит та відповідну суму від'ємного значення за квітень 2018 року, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду в тому числі по постачальнику ТОВ "Стілпром".

Наголошував на тому, що документами, наданими до перевірки, не підтверджується факт отримання придбаних у контрагентів товарів (робіт, послуг), оскільки відсутнє підтвердження придбання даними контрагентами товарів, які в подальшому були реалізовані позивачу. Окрім зазначеного, вказує, що проведеним аналізом податкових зобов'язань та податкового кредиту підприємств постачальників за допомогою АІС "Єдиний реєстр податкових накладних" та АІС "Податковий блок" встановлено, що кінцевими постачальниками придбаної продукції відображено придбання ТМЦ лише за номенклатурою, яка не відповідає номенклатурі реалізованих на ХДЗ "Палада" (бензин автомобільний, паливо дизельне, газ (СПБТ), кукурудза, насіння соняшнику, пшениця лігроїно-газойлевої фракції). В той час як по ланцюгу постачання до ХДЗ "Палада" відображено реалізацію труб.

Також, відповідач стверджує, що ХДЗ "Палада" на порушення п.187.1 ст.187, п.188.1 ст.188, п.198.2 ст.198, п.201.1 ст. 201 ПК України включено до складу податкового кредиту за період з 01.01.2017 по 30.04.2018 ПДВ по податковим накладним №1 від 27.10.2017 року та №2 від 07.07.2017 року на загальну суму 221 170,50 грн., в результаті чого завищено суму податкового кредиту.

В судове засідання, призначене на 12.02.2019 року сторони з'явились.

Представник позивача наполягав на задоволенні позову з підстав, викладених ним в позовній заяві.

Представник відповідача проти позову заперечував з підстав викладених ним у відзиві на позов.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав.

У період з 21.06.2018 по 19.07.2018 року, на підставі направлення від 20.06.2018 року №170 та №171 виданих згідно наказу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби від 19.06.2018 року №1148 (наказом від 10.07.2018 року №1272 термін проведення перевірки продовжено на 5 днів) головним державним ревізором-інспектором Миколаївського відділу податкового супроводження підприємств Одеського управління Офісу великих платників податків ДФС Шевченко Наталею Василівною, головним державним ревізором-інспектором Миколаївського відділу податкового супроводження підприємств Одеського управління Офісу великих платників податків ДФС Савостьян Оленою Миколаївною, відповідно до пп.20.1.4 п.20.1 ст.20, пп.75.1.2 п.75.1 ст.75, пп.78.1.8 п.78.1 ст.78, п.82.2 ст.82 ПК України проведено документальну виїзну позапланову перевірки Херсонського державного заводу "Палада" з питань законності декларування від'ємного значення податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. грн., в декларації по податку на додану вартість за квітень 2018 року з урахуванням уточнюючих розрахунків податкових зобов'язань з податку на додану вартість у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок.

За результатами проведеної перевірки відповідачем складено Акт від 19.07.2018 року №51/28-10-49-14/24961253 (далі - Акт перевірки), згідно висновків якого встановлено порушення ХДЗ "Палада" п.44.1 ст.44, п.187.1 ст. 187, п.188.1 ст. 188, п.п.192.1.1 п.192.1 ст.192, п. 197.9 ст. 197, п. 198.1, п.198.2, п.198.3, п.б п.198.5, п.198.6 ст.198, п.200.1, пп.в п. 200.4 ст.200, п. 201.10, п.201.1, п.201.12 ст. 200 ПК України, в результаті чого завищено суму від'ємного значення між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту по податковій декларації за квітень 2018 року на загальну суму 276 975 грн., що вплинуло: на завищення суми бюджетного відшкодування ПДВ за квітень 2018 року у розмірі 109 263 грн, суми залишку від'ємного значення ПДВ за квітень 2018 року, що враховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду у розмірі 167 712 грн.

На підставі акту перевірки відповідачем винесено податкові повідомлення-рішення від 09 серпня 2018 року № про завищення суми залишку від'ємного значення ПДВ за квітень 2018 року, що враховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду у розмірі 167 712,00 грн. та податкове повідомлення-рішення № від 09.08.2018 року про завищення бюджетного відшкодування ПДВ за квітень 2018 року у розмірі 109263,00 грн. та нарахування штрафних санкцій у сумі 27316,00 грн.

В подальшому виявлені під час перевірки недоліки суд наводить лише в частині, що була оскаржена позивачем.

Так, відповідно до акту перевірки, відповідачем встановлено, що позивач податковий кредит з податку на додану вартість за перевіряємий період сформував за наслідками господарських відносин з контрагентом - ТОВ "Стілпром", який не міг здійснити постачання товару, що в подальшому реалізований позивачу, з цим контрагентом здійснювалося лише документальне оформлення на придбання послуг з метою формування податкового кредиту з податку на додану вартість. Оскільки здійснені господарські операції, на думку посадових осіб відповідача, є нереальними, то відсутні правові підстави враховувати їх вплив на податковий облік.

В обґрунтування правомірності таких висновків податковий орган в Акті перевірки зазначив наступне.

Так, податковим органом за допомогою даних автоматизованої системи "Перегляд результатів співставлення" АІС "Податковий блок", даних Розшифровки податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів, ЄРПН встановлено, що ТОВ "Стілпром" не здійснював придбання реалізованих ТМЦ (труба г/к ф168*12 ГОСТ 8732-78, труба г/к ф108*6 ст.20 ГОСТ 8732-78) у контрагентів на митній території України.

Підставою для такого висновку податкового органу став аналіз даних зазначених інформаційних баз по ланцюгу постачання від кінцевого: ХДЗ "Палада" - ТОВ "Стілпром" - ПП "Блеск-компані" - ТОВ "Трансойлтрейд-1" - ТОВ "Максима спецторг" - ТОВ "Інвест-Трейд Компані".

Згідно вказаної податкової інформації податковим органом було встановлено декларування останнім підприємством зазначеного ланцюга постачання ТОВ "Інвест-Трейд Компані" обсягів реалізації на адресу контрагентів-покупців при відсутності придбання номенклатури товару та відсутності трудових ресурсів в достатній кількості відсутності складських та торгівельних приміщень, транспорту, свідчить про неможливість виконання оформлених господарських операцій.

Враховуючи вказану податкову інформацію, відповідачем було встановлено неможливість виконання документально оформлених господарських операцій ХДЗ "Палада" по взаємовідносинам з ТОВ "Стілпром".

Стосовно господарських операцій позивача з ТОВ "Аміко Комплект" податковий орган в Акті перевірки зазначив, що за період з 01.01.2017 року по 30.04.2018 року до складу податкового кредиту віднесено суми ПДВ по податковим накладним, складеним ТОВ "Аміко Комплект" по договору №06/17-К від 10.03.2017 року з порушенням вимог п.187.1 ст.187, п.188.1 ст.188, п.201.1 ст. 201 ПК України, а саме - податкові накладні №2 від 07.07.2017 року на суму ПДВ 111 907,50 грн. та №1 від 27.10.2017 року на суму ПДВ 109 263,00 грн., згідно акту перевірки є складеними безпідставно.

Позивач вважає таку позицію відповідача неправомірною, а винесенні за результатами перевірки податкові повідомлення-рішення такими, що підлягають скасуванню в частині, викладених висновків.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Так, відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає Податковий кодекс України.

В розумінні п.п.14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України "податковий кредит" - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно розділу V цього Кодексу.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України визначено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з п. 198.3 ст.198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

При цьому, відповідно до п. 198.6 ст. 198 Податкового Кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Виходячи з вищевикладеного, податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість має бути фактично здійснений і підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображатимуть реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

З метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування податкового кредиту з податку на додану вартість обов'язковому з'ясуванню підлягають обставини щодо руху активів у процесі здійснення господарської операції; установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції; установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

При цьому дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції: договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо. В обов'язковому порядку необхідно досліджувати наявність господарської мети при вчиненні відповідних дій платника податку.

Разом з тим, сама по собі наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце. Водночас, наявність формально складених, але недостовірних первинних документів, відповідність яких фактичним обставинам спростована належними доказами, не є безумовним підтвердженням реальності господарської операції (про що також було зазначено в листі Вищого адміністративного суду України від 01.11.2011 №1936/11/13-11).

Пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України передбачено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 №996-ХІV (надалі - Закон №996-ХІV), який визначає правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні, бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

В розумінні Закону №996-ХІV, первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

При цьому, згідно п. 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за №168/704 (в редакції чинній на момент існування спірних правовідносин) (надалі - Положення), яке встановлює порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської звітності підприємствами, їх об'єднаннями та госпрозрахунковими організаціями (крім банків) незалежно від форм власності (підприємства), "господарські операції" - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Згідно ч. 1 ст. 9 Закону №996-ХІV, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (ч. 2 ст. 9 Закону № 996-ХІV).

Аналіз вищевикладених норм Закону №996-ХІV та норм Положення свідчить про те, що податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість має бути фактично здійснений і підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків, що також було зазначено в листі Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 №742/11/13-11.

При цьому, як зазначив Вищий адміністративний суд України в своїх ухвалах від 14.01.2015 №К/9991/72258/12, від 21.10.2014 №К/800/6170/14 та від 26.08.2014 №К/800/6501/14, податкове законодавство не встановлює перелік первинних документів, складенням яких мають оформлюватися ті чи інші операції. Разом з тим відповідні первинні документи повинні містити усі необхідні реквізити, визначені частинами першою, другою статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", повну інформацію про виконану господарську операцію та виступати носіями достовірних відомостей про таку операцію та її учасників.

Також істотне значення для встановлення судом факту реальності виконання договору саме із заявленим контрагентом є фактичні обставини укладення та виконання договору, обґрунтованість вибору контрагента.

За правилами частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України обов'язок довести обставини, що слугували підставою для прийняття оспорюваного акта індивідуальної дії, покладається на податкову інспекцією як на суб'єкта владних повноважень. Разом з тим, дане правило не виключає обов'язку платника довести обґрунтованість сформованих ним податкового кредиту по операціям з придбання товарів (робіт, послуг) та правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту з ПДВ наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів/робіт/послуг, що пов'язані з рухом активів, зміною зобов'язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, а не лише оформлення відповідних документів або рух грошових коштів на рахунках платників податків.

В ході розгляду даної справи судом встановлено, що ХДЗ "Палада" мало господарські відносини з контрагентом ТОВ "Стілпром" на підставі договору поставки №686-514 від 17.02.2017 року.

За умовами зазначеного договору ТОВ "Стілпром" зобов'язується передати, а ХДЗ "Палада" прийняти і оплатити товар - труби, на умовах визначених договором.

До даного договору продавцем було складено специфікацію №1 від 17.02.2017 року з відповідним товаром (труба ф89*12, труба ф168*12) на загальну суму 36667,93 грн. (разом з ПДВ) та специфікацію №2 (труба ф108*6) на загальну суму 59752,62 грн. (разом з ПДВ).

На виконання умов вказаного договору були виписані видаткові накладні: №52 від 01.03.2017 року та №99 від 12.05.2017 року.

Перевезення вантажу до складу позивача було здійснено ФОП Чепіковою, вантажовідправником зазначений ТОВ "Стілпром" відповідно товарно-транспортних накладних №Р52 від 01.03.2017 року та Р99 від 12.05.2017 року.

Отриманий товар, згідно акта перевірки був оплачений позивачем згідно платіжних доручень №460 від 21.02.2017 року на суму 18333,97 грн., №551 від 02.03.2017 року на суму 18257,41 грн., №1165 від 25.04.2017 року на суму 59752,62 грн.

Згідно інвентаризаційного опису товарно-матеріальних цінностей №7 від 24.07.2018 року, проведеного підприємством після перевірки податкового органу встановлено наявність придбаних труб (труба г/к ф168*12 в придбаному об'ємі, труба г/к 89*12 в придбаному об'ємі, труба 108*6 ГОСТ 8732-78 в залишку 0,781 т з 2.2 т придбаного об'ємі).

Актами вибіркової перевірки ТМЦ центрального складу від 12.04.2017 року, 24.05.2017 року, 06.07.2017 року підтверджувалось наявність придбаного у ТОВ "Стілпром" товару станом на дати складання зазначених актів.

Факт використання труби 108*6 ГОСТ 8732-78 в господарській діяльності підприємства підтверджено також внутрішньовиробничими вимогами (а.с.35), карткою виробу, згідно якої зазначена номенклатура використана для побудови доку г/п 7100т.пр.50478.

На підставі зазначених правовідносин складені податкові накладні, віднесені в подальшому до податкового кредиту: №11 від 21.02.2017 року на загальну суму 18 333,97 грн. (ПДВ 3055,66 грн.), №2 від 01.03.2017 року на загальну суму 18 257,41 грн. (ПДВ 3042,90 грн.), №24 від 25.04.2017 року на загальну суму 59752,62 грн. (ПДВ 9958,77 грн.)

Як зазначено в Акті перевірки, вказані податкові накладні відповідно до вимог чинного законодавства зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Суму ПДВ у загальному розмірі 16 057,33 грн. за зазначеними податковими накладними, виданими ТОВ "Стілпром", була включена позивачем до складу податкового кредиту за лютий, березень, квітень 2017 року.

За результатами дослідження вище перелічених первинних та інших документів суд дійшов висновку, що вони оформлені у відповідності до вимог Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 №996-ХІV та Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88, та в повній мірі відображають зміст і характер вчинених господарських операцій.

Крім того, відповідачем в акті не заперечується, що на час укладання та виконання зазначених вище правочинів ТОВ "Стілпром" було зареєстровано як юридичну особу та було платником податку на додану вартість.

Таким чином, зазначене підтверджує фактичне здійснення позивачем господарської операції щодо купівлі у ТОВ "Стілпром" продукції та засобів виробництва.

Більш того, з наявних матеріалів справи чітко прослідковується наявність взаємозв'язку між витратами позивача на придбання товару у ТОВ "Стілпром" та здійсненням ним господарської діяльності.

Так, зокрема, судом встановлено, що ХДЗ "Палада" є підприємством, основними видами економічної діяльності якого є "Будування суден і плавучих конструкцій".

Як вбачається з матеріалів самої перевірки та доданих до позову документів, ХДЗ "Палада" придбало товари, які в подальшому використало з метою виконання замовлень - побудови доку г/п 7100 т.пр.50478. Так, позивачем було використано з цієї метою 1,13 т труби 108*6 ГОСТ 8732-78, що підтверджено карткою виробу за наданою номенклатурою товару (а.с.40), внутрішньо цеховими вимогами (а.с.35).

Таким чином значний об'єм придбаного товару, в подальшому використано в господарській діяльності підприємства, залишки - обраховуються на відповідних рахунках підприємства.

Отже, матеріалами справи підтверджено факт використання позивачем придбаної у ТОВ "Стілпром" продукції у власній господарській діяльності, а саме для проведення побудови доку, а також факт наявності залишків невикористаного об'єму придбаного товару.

В той же час, відповідач не надав суду докази на спростування таких доводів позивача.

Також, суд не бере до уваги посилання відповідача, як на обґрунтування своїх висновків, на відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної економічної діяльності у контрагентів позивача, оскільки такі висновки неможливо зробити без належної перевірки діяльності суб'єкта господарювання, яка з пояснень представника відповідача проведена не була.

Крім того, суд звертає увагу на те, що жодних належних та допустимих доказів щодо відсутності у контрагентів позивача матеріальних ресурсів відповідачем суду не надано, а відсутність основних фондів не може свідчити про відсутність адміністративно-господарських можливостей на виконання господарських зобов'язань та відсутність фактичних дій, спрямованих на виконання взятих на себе зобов'язань, що унеможливлює здійснення господарської діяльності, оскільки наведені обставини не позбавляють суб'єкта господарювання можливості здійснювати посередницьку діяльність, залучати виробничі та трудові ресурси інших суб'єктів господарювання для виконання зобов'язань по укладених ним договорах.

Окрім того, в законодавстві відсутня норма, яка б зобов'язувала підприємство перевіряти наявність таких ресурсів у контрагента та формувати податковий кредит лише за їх наявності.

Окрім зазначеного, суд критично ставиться до посилання відповідача, як на доказ правомірності своїх висновків щодо порушення позивачем податкового законодавства, на податкову інформацію, яка наявна в базах даних відповідача відносно ТОВ "Стілпром" та його контрагентів.

Суд звертає увагу на те, що оцінюватися при дослідженні факту здійснення господарської операції повинні відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовано дані податкового обліку.

Не є обов'язковою передумовою для визначення контролюючими органами грошових зобов'язань визнання недійсними (у тому числі нікчемними) правочинів, які укладалися за ланцюгом між попередніми посередниками, через ланцюг яких декларувався рух товарів чи послуг, нібито придбаних останнім у такому ланцюгу платником податку. При цьому відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом.

Крім того, будь-яка неправомірна діяльність контрагентів (наприклад, їх "фіктивність", відносини з іншими контрагентами) не впливають на результати діяльності позивача і не можуть бути підставою для притягнення до відповідальності платника податку, оскільки згідно статті 61 Конституції України, юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Відтак, вищевказана податкова інформація відносно ТОВ "Стілпром" та його контрагентів не є належними та допустимим доказами у справі, а висновки про відсутність умов у постачальника п'ятої ланки (труби 89*12) ТОВ "Інвест-Трейд Компані" для здійснення фінансово-господарської діяльності зроблені на підставі службової інформації, що є недостатньою для визнання угод, укладених із позивачем, такими, що не спричинили реальних юридичних наслідків. Висновки щодо відсутності у ТОВ "Стілпром" реалізованого позивачу товару (двох видів труб) взагалі зроблені контролюючим органом на підставі аналізу даних його податкових декларацій за 2017 рік, січень, лютий 2018 року, без врахування можливості підприємства придбати товар раніше.

Таким чином, твердження відповідача про те, що операції з придбання товарів у ТОВ "Стілпром" не відбулися судом оцінюються критично, оскільки вони ґрунтуються на припущеннях. Факт наявності у сторін правочину протиправного умислу при його укладенні відповідачем не доведено.

Крім того, головною підставою вважати правочин нікчемним є його недійсність, встановлена законом, а не податковою інформацією. Вказані ж в податковій інформації, в акті податкового органу доводи не є підставою для визнання правочинів нікчемними, оскільки чинне законодавство не встановлює таких підстав нікчемності правочину.

Підсумовуючи наведене, суд зазначає, що податковий орган переважно обґрунтовує правомірність свого рішення нереальністю спірних господарських операцій між позивачем та ТОВ "Стілпром". Втім, сам акт перевірки не містить будь-якого документального підтвердження щодо відсутності фінансово-господарських відносин позивача по взаєморозрахункам з цим контрагентами, а викладені у ньому висновки щодо нереальності укладених правочинів не ґрунтуються на документах первинного бухгалтерського та податкового обліку.

В силу п. 15.1 ст. 15 Податкового кодексу України, платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об'єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об'єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов'язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Приписами ч. 2 ст. 61 Конституції України встановлений індивідуальний характер юридичної відповідальності.

При цьому, суд вважає за доцільне зазначити, що відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" практика Європейського Суду з прав людини є джерелом права та свідчить про те, що якщо державні органи мають інформацію про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб'єкту, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку (рішення Європейського Суду від 09.01.2007р. у справі "Інтерсплав проти України").

Крім того, Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 22.01.2009 р. ("Булвес" АД проти Болгарії") зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз. На думку Європейського Суду такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності. Право на податковий кредит є "власністю" у розумінні статті 1 Протоколу № 1, яке повинно розглядатися як таке, що виникло у момент повного виконання нею своїх зобов'язань щодо податкової звітності з ПДВ. Визнання права на нарахування податкового кредиту було поставлено в залежність від виконання обов'язків постачальником, в той час коли це не залежало від волі одержувача поставки - застосування відповідних положень Закону "Про ПДВ" стало не передбаченим і самовільним. Платник податку не має абсолютно ніяких повноважень відслідковувати, контролювати і забезпечувати виконання постачальником його обов'язків із складення та подання декларації з ПДВ, а також обов'язку зі сплати ПДВ (п.43, п.69 зазначеного вище рішення Європейського Суду).

Отже, Європейський суд з прав людини чітко визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через можливі порушення вимог податкового законодавства з боку його контрагентів.

Таким чином, судом досліджені первинні документи та встановлено дотримання позивачем спеціальних вимог щодо документального підтвердження сум, віднесених до податкового кредиту та валових витрат на підставі податкових накладних виданих контрагентом, які на час здійснення господарських операцій були зареєстровані у встановленому законодавством порядку.

В свою чергу, відповідачем в обґрунтування прийняття спірного податкового повідомлення-рішення не наведено обставин, які б вказували на безтоварність операцій. Висновки відповідача ґрунтуються на інформації, отриманої виключно з інформаційних баз даних податкових органів, а не на аналізі суті та наслідків господарських операцій, які мали місце у перевіряємому періоді, що, в свою чергу, не є безумовною підставою для висновків про відсутність фактичного виконання спірних операцій за умови наявності первинних документів, які спростовують такі доводи.

Норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентом, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певним постачальником товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.

Висновки зазначеного змісту у схожій або ідентичній редакції були неодноразово викладені в постановах Верховного Суду (Судові рішення: справа № 808/2090/14 від 24.01.2019 року, справа №805/5028/15-а від 24.01.2019 року, справа 870/370/12 від 05.02.2019 року, справа №809/1155/17 від 31.01.2019 року).

Також, згідно правової позиції Вищого адміністративного суду України, викладеної в ухвалі від 10.10.2012 за №К-24491/10, "за умови не встановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху грошових коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальників по ланцюгу для одержання Підприємством незаконної податкової вигоди, останнє не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу. Поняття "добросовісний платник", яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов'язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а сам платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентами податкових зобов'язань".

В ході розгляду даної справи відповідачем не було надано до суду будь-які належні докази нікчемності правочинів, укладених між позивачем та ТОВ "Стілпром", а також жодних достовірних документальних доказів на підтвердження фактів підписання договорів поставок та первинних документів до них не уповноваженими на те особами.

Стосовно висновку відповідача, зазначеного ним в акті перевірки, що податкові накладні №2 від 07.07.2017 року на суму ПДВ 111 907,50 грн. та №1 від 27.10.2017 року на суму ПДВ 109 263,00 грн. є складеними безпідставно, у зв'язку з чим ХДЗ "Палада" протиправно включено до складу податкового кредиту за період з 01.01.2017 по 30.04.2018 року суму ПДВ у розмірі 221170,50 грн. суд зазначає наступне.

Відповідно до п.п. 187.1 ст. 187 ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

За операціями з виконання підрядних будівельних робіт суб'єкти підприємницької діяльності можуть застосовувати касовий метод податкового обліку відповідно до підпункту 14.1.266 пункту 14.1 статті 14 цього Кодексу.

Згідно до абз.1 п.188.1 ст. 188 ПК України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості (у разі здійснення контрольованих операцій - не нижче звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв'язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб'єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

Відповідно до п.198.1, п.198.2 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п.198.3 ст.198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 ст.198 ПК України передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону.

Згідно до п.201.1, п.201.4 ст. 201 ПК України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

Податкова накладна складається у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Один примірник видається покупцю, а другий залишається у продавця. У разі складання податкової накладної у паперовому вигляді покупцю видається оригінал, а копія залишається у продавця.

Відповідно до абз.1 п.201.7, абз.1 п.201.10 ст.201 ПК України податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 № 996-ХІV визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Таким чином при здійсненні платником податку (постачальником) операції з постачання послуг, датою виникнення податкових зобов'язань з ПДВ та відповідно складання податкової накладної за такою операцією буде вважатися дата належним чином оформленого первинного документу, в даному випадку - акта виконаних робіт (наданих послуг). При цьому для отримувача таких послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до складу податкового кредиту, буде податкова накладна, складена та зареєстрована в ЄРПН платником податку (постачальником).

Так, судом встановлено, що 10.03.2017 року між ТОВ "Аміко Комплект" та ХДЗ "Палада" укладено договір №06/17-К, згідно якого замовник доручає, а виконавець приймає на себе обов'язок щодо виконання комплексу робіт з розробки документації, програмного забезпечення, монтажу, пуско-наладку та здачу в експлуатацію комп'ютерної системи управління й контролю баластної системи доку проекту 50478, згідно технічним вимогам 50478.362608.040 "Система управління спливання та зануренням доку. Технічні вимоги" та проектно-конструкторської документації.

Приймання робіт виконується шляхом підписання сторонами поетапних актів виконаних робіт.

Пунктом 3 договору передбачено, зокрема поетапний порядок оплати виконаних робіт та 25 відсоткову передплату.

До договору складена специфікація на роботи, що підлягають виконанню від 10.03.2017 року. (а.с.45). Згідно специфікації ТОВ "Аміко Комплект" виконує 5 різних найменувань робіт:

1. Розробка, узгодження та випуск робочої конструкторської документації системи на базі виробничих контролерів та компонентів. (далі - Послуга 1).

2. Розробка та випуск експлуатаційної документації системи. (далі - Послуга 2)

3. Розробка та інсталяція програмного забезпечення системи. (далі - Послуга 3)

4. Шеф-монтаж та підключення системи, попереднє налагодження системи з перевіркою усіх сигналів виконавчих механізмів на території замовника. (далі - Послуга 4)

5. Пуско-налаштування системи на території замовника, випробування системи у відповідності з програмою та методикою швартових та ходових випробувань, випробування датчиків рівня й осаду з внесенням поправки на їх похибки в ПЗ системи, схвалення системи РМРМ, здача системи в експлуатацію на території замовника. (далі - Послуга 5)

Згідно умов означеного договору з ТОВ "Аміко Комплект", позивачем 29.03.2017 року здійснено передплату у розмірі 25 % по кожній з 5 послуг згідно договору на загальну суму 442 341,00 грн.

За наслідком першої події - здійсненого авансу контрагентом позивача складено та зареєстровано податкову накладну від 29.03.2017 року №4 на суму 442 341,00 грн. (у т.ч. ПДВ -73 723,50 грн.)

В графі 6 "кількість (об'єм, обсяг) постачання товарів/послуг" отриманої накладної ТОВ "Аміко Комплект" зазначило 0,25, що відповідає обсягу передплати по кожній послузі - 25 %.

Згідно акту перевірки зауваження відносно зазначеної накладної у податкового органу відсутні.

07.07.2017 року ХДЗ "Палада" підписано акт виконаних робіт №1-06/17-К по двом з п'яти видів послуг, обумовлених договором, а саме: по послугам №1,3 на загальну суму 895 260,00 грн. (у т.ч. ПДВ 149 210,00 грн.)

Першою подією для даної операції є отримання послуги ХДЗ "Палада", що не заперечується відповідачем в акті перевірки. Проте, податковий орган вважає, що виписка податкової накладної, в даному випадку, мала здійснюватись з урахуванням суми всієї передплати, здійсненої підприємством 29.03.2017 року та обраховуватись шляхом: віднімання від загальної суми акту №1-06/17-К 895 260,00 грн. суми передплати 442341,00 грн.

Суд наголошує на помилковості такої правової позиції, оскільки вона є наслідком невірного сприйняття відповідачем усіх п'яти різних послуг (відображених сторонами договірних правовідносин за п'ятьма різними пунктами) за договором №06/17-К від 10.03.2017 року як однієї послуги. Натомість, представник позивача в своїх поясненнях, наданих під час адміністративного оскарження податкових повідомлень-рішень, в судовому засіданні по справі та шляхом відображення кількості отриманих ним від ТОВ "Аміко Комплект" послуг в податковій накладній від 29.03.2017 року №4 у розмірі "0,25" неодноразово зазначав, що передплата була здійснена у розмірі 25 % від кожної з послуг.

Досліджений акт виконаних робіт від 07.07.2017 року засвідчує виконання лише послуг № 1, 3, тому й податкова накладна, виписана на підставі зазначеного первинного документа має стосуватись лише послуг №1,3, 25 % яких вже було оплачено позивачем 29.03.2017 року. Тобто, за актом виконаних робіт №1-06/17-К оплаті підлягало залишкова вартість Послуг №1,3 - 75 % від їх вартості зазначеної в акті.

На підставі зазначеної правової позиції, визнаною судом вірною, ТОВ "Аміко Комплект" було правомірно складено податкову накладну №2 від 07.07.2017 року на загальну суму 671445,00 грн. (у.т.ч. ПДВ 111907,50 грн.) Також відображено що сума податкової накладної стосується 0,75 кількості Послуг 1,3.

Будь-яке інакше відображення проведених операцій за актом №1-06/17-К від 07.07.2017 року було б неповним, неправдивим, та суперечило б самій меті бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності, передбаченій ч. 1 ст. 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

В подальшому, 27.10.2017 року ХДЗ "Палада" підписано акт виконаних робіт №2-06/17-К по трьом з п'яти видів послуг, обумовлених договором, а саме: по послугам №2,4,5 на загальну суму 874 104,00 грн. (у т.ч. ПДВ 145 684,00 грн.)

Першою подією для даної операції є отримання послуги ХДЗ "Палада", що не заперечується відповідачем в акті перевірки. Проте, податковий орган фактично й в цьому випадку вважає, що виписка податкової накладної мала здійснюватись з зазначення в ній суми обрахованої шляхом віднімання від суми зазначеної в акті раніше сплачених сум.

Суд вважає неприйнятним зазначений висновок відповідача з підстав, вказаних вище у рішенні відносно податкової накладної №2 від 07.07.2017 року та визнає правильними дії ТОВ "Аміко Комплект", щодо складення податкової накладної №1 від 27.10.2017 року на загальну суму 655578,00 грн. (у.т.ч. ПДВ 109263,00 грн.) Також позивачем вірно відображено, що сума податкової накладної стосується 0,75 кількості Послуг 2,4,5.

Таким чином висновки податкового органу про безпідставну виписку контрагентом позивача - ТОВ "Аміко Комплект" податкових накладних №2 від 07.07.2017 року на суму ПДВ 111907,50 та №1 від 27.10.2017 року на суму 109263,00 грн. є помилковими.

Натомість, суд зазначає, що для отримувача послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до складу податкового кредиту, є податкові накладні, складені та зареєстровані в ЄРПН платником податку (постачальником). Відповідачем не заперечується, що ТОВ "Аміко Комплект" на час укладання та виконання зазначених вище правочинів було зареєстровано як юридичну особу та було платником податку на додану вартість. А податкові накладні №2 від 07.07.2017 року на суму ПДВ 111907,50 та №1 від 27.10.2017 року на суму 109263,00 грн. були зареєстровані в ЄРПН.

З викладеного слідує, що ХДЗ "Палада" правомірно включено до складу податкового кредиту за період з 01.01.2017 по 30.04.2018 року суми ПДВ по зазначеним податковим накладним на загальну суму 221170,50 грн. Отже й висновки податкового органу, побудовані на твердженні щодо безпідставності врахування підприємством сум ПДВ по зазначеним накладним, у тому числі про завищення ХДЗ "Палада" суми бюджетного відшкодування ПДВ за квітень 2018 року у розмірі 109263,00 грн. та про завищення суми залишку від'ємного значення ПДВ за квітень 2018 року не відповідають дійсності.

Частина 2 статті 77 КАС України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23.07.2002 у справі "Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ" та "Вуліч проти Швеції" Суд визначив, що "…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.".

Беручи до уваги викладені норми та обставини, суд вважає, що відповідачем не доведено належними та достатніми доказами фактів безпідставного чи неправомірного формування позивачем податкового кредиту.

За таких обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, беручи до уваги не доведеність відповідачем відсутності реального характеру правочинів, укладених між позивачем та ТОВ "Стілпром", доведеність обґрунтованості включення позивачем до складу податкового кредиту відображених в отриманих від контрагентів (ТОВ "Стілпром" та ТОВ "Аміко Комплект") первинних документах сум податку на додану вартість, суд дійшов висновку, що податкове повідомлення-рішення від 09.08.2018 року № є протиправним та підлягає скасуванню в повному обсязі, а податкове повідомлення-рішення від 09.08.2018 року №, яким підприємству визначено суму завищення від'ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду - в частині суми 44136,74 грн. (7713,74 грн. по взаємовідносинам з ТОВ "Стілпром", 36 421,00 грн. по взаємовідносинам з ТОВ "Аміко Комплект").

Під час звернення до суду позивачем сплачено судовий збір в сумі 2300,97 грн. згідно платіжного доручення №2047 від 15.11.2018 року.

Понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 2300,97 грн. підлягають стягненню з Офісу великих платників податків ДФС, оскільки Одеське управління Офісу великих платників податків ДФС є відокремленим структурним підрозділом Офісу великих платників податків ДФС, який не має статусу юридичної особи та в органах Казначейства не обслуговується; не має власних відкритих рахунків в органах Казначейства та обслуговується через Офіс великих платників податків ДФС.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

вирішив:

Позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України № від 09.08.2018 року в частині суми застосованих штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) у розмірі 44136,74 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України № від 09.08.2018 року.

Стягнути з Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби (04119, м.Київ, вул. Дегтярівська, 11 г, ) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь Херсонського державного заводу "Палада" (73019, м.Херсон, Карантинний острів, 1 ) судовий збір у сумі 2300 (дві тисячі триста) грн. 97 коп..

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П'ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції,який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 18 лютого 2019 р.

Суддя Ковбій О.В.

кат. 111030000