Справа № 809/951/18
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2019-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2019 рокуЛьвів№ 857/2343/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді - Мікули О. І.,

суддів - Качмара В. Я., Курильця А. Р.,

з участю секретаря судового засідання - Федчук М. Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові в залі суду апеляційну скаргу Головного управління Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16 липня 2018 року у справі № 809/951/18 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області про визнання бездіяльність неправомірною та зобов'язання до вчинення дій, -

суддя в 1-й інстанції - Григорук О. Б.,

час ухвалення рішення - 16.07.2018 року,

місце ухвалення рішення - м. Івано-Франківськ,

дата складання повного тексту рішення - 16.07.2018 року,

в с т а но в и в:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся в суд позовом до відповідача - Головного управління Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області, в якому просив визнати неправомірною бездіяльність відповідача щодо невиконання постанови Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 03 вересня 2015 року у справі №344/9404/15-а та зобов'язати Головне управління Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області виконати вказану постанову суду, а саме: виплатити недоплачену щорічну допомогу на оздоровлення за 2012-2015 роки в розмірі 23155,00 грн.; встановити відповідачу строк для подання звіту про виконання судового рішення, яке набрало законної сили.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16 липня 2018 року позов задоволено частково. Визнано неправомірною бездіяльність Головного управління Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області щодо невиконання постанови Івано-Франківського міського суду від 03 вересня 2015 року. Зобов'язано Головне управління Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області вчинити дії щодо виконання постанови Івано-Франківського міського суду від 03 вересня 2015 року в справі №344/9404/15-а. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки тому факту, що, враховуючи недостатність призначень за Програмою для погашення заборгованості за поданими судовими рішеннями та наявність сформованої черги, в якій перебуває на виконанні значна кількість виконавчих документів, Казначейство позбавлене можливості виконати постанову Івано-Франківського міського суду від 03 вересня 2015 року №344/9404/15-а у відповідні строки. Апелянт звертає увагу на те, що перерахування коштів стягувачам із затримкою відбувається не через протиправні дії або бездіяльність Казначейства, а виключно у зв'язку з наявністю сформованої черги, в якій перебуває на виконанні значна кількість виконавчих документів та передбаченими у Законах про Державний бюджет України обмеженими асигнуваннями для погашення наявної заборгованості за поданими судовими рішеннями. Станом на сьогодні Казначейством, відповідно до наданих повноважень, вжито всіх передбачених законодавством заходів, спрямованих на виконання постанови Івано-Франківського міського суду від 03 вересня 2015 року №344/9404/15-а, тому прав та законних інтересів відносно позивача не порушено, відтак відсутні підстави для визнання протиправною бездіяльності щодо невиконання вказаної постанови суду. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Справа розглянута судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження.

Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до ч.4 ст.304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Учасники справи у судове засідання не з'явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, тому суд вважає можливим проведення розгляду справи у відсутності учасників справи за наявними у справі матеріалами, та на основі наявних у ній доказів.

Відповідно до положень ч.4 ст.229 КАС України фіксація судового розгляду технічними засобами не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що постановою Івано-Франківського міського суду від 03 вересня 2015 року у справі №344/9404/15-а визнано протиправними дії Департаменту соціальної політики виконкому Івано-Франківської міської ради щодо відмови ОСОБА_1 у виплаті разової щорічної грошової допомоги на оздоровлення як інваліду І групи відповідно до ст.48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", виходячи з розміру мінімальної зарплати за 2012-2015 роки; стягнено з Департаменту соціальної політики виконкому Івано-Франківської міської ради на користь ОСОБА_1 недоплачену щорічну допомогу на оздоровлення за 2012-2015 роки в розмірі 23155,00 грн.

Вказана постанова суду набрала законної сили 11 березня 2016 року.

19 квітня 2016 року Івано-Франківським міським судом видано виконавчий лист з примусового виконання цієї постанови.

З метою примусово виконання вищевказаної постанови позивач звернувся до Управління Державної казначейської служби України у м. Івано-Франківську.

Листом від 20 квітня 2018 року №03-30/709 Управління Державної казначейської служби України у м. Івано-Франківську повідомило ОСОБА_1 про звернення до боржника - Департаменту соціальної політики виконкому Івано-Франківської міської ради з запитом про надання відповіді щодо виконання вищенаведеного виконавчого листа. 20 травня 2016 року у відповідь на запит Департамент соціальної політики виконкому Івано-Франківської міської ради повідомив, що проведення безспірного списання коштів по КПКВ 2501200 "Соціальний захист громадян, які потерпіли внаслідок Чорнобильської катастрофи", КЕКВ 2710 "Виплата пенсій і допомог" неможливе. Бюджетні призначення на забезпечення виконання судових рішень за програмами соціального захисту у Державному бюджеті на 2016 рік не передбачені, відповідно видатки на зазначені цілі не затверджувались у кошторисах Департаменту. 23 травня 2016 року Управління Державної казначейської служби України у м. Івано-Франківську направило виконавчий лист Івано-Франківського міського суду від 19 квітня 2016 року у справі №344/9404/15-а до Головного управління Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області.

17 травня 2018 року позивач звернувся до Головного управління Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області з заявою, в якій просив повідомити про хід виконання постанови Івано-Франківського міського суду від 03 вересня 2015 року у справі №344/9404/15-а.

Листом №14-50/54-2125 від 18 травня 2018 року Головне управління Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області повідомило ОСОБА_1 про те, що виконавчий лист Івано-Франківського міського суду від 19 квітня 2016 року у справі №344/9404/15-а внесений до АРМ Реєстр судових рішень для його виконання за бюджетною програмою КПКВ 3504040. Безспірне списання коштів Державного бюджету здійснюється Державною казначейською службою України за черговістю надходження рішень суду на виконання. У 2018 році Казначейство планує здійснити безспірне списання коштів Державного бюджету за бюджетною програмою КПКВ 3504040 для забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів, що відносяться до першої черги погашення заборгованості та надійшли до органів казначейства до квітня 2016 року. Враховуючи викладене, після виконання виконавчих документів, що надійшли раніше виконавчого листа Івано-Франківського міського суду від 19 квітня 2016 року у справі №344/9404/15-а, Казначейство України здійснить заходи щодо перерахування коштів на користь ОСОБА_1

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач допустив бездіяльність щодо своєчасного виконання судового рішення у справі №344/9404/15-а, оскільки сплили строки перерахунку коштів, визначені Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", а відповідно до наданих органам Державної казначейської служби України повноважень, останні зобов'язані вживати дійсні та повні заходи щодо виконання судових рішень про стягнення з державних органів коштів (майна), і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян і юридичних осіб, тому така бездіяльність є протиправною, а належним способом захисту порушеного права позивача є зобов'язання відповідача виконати відповідну постанову суду, відтак позовні вимоги в цій частині є підставними та підлягають до задоволення. Разом з тим, відсутні достатні підстави для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення у цій адміністративній справі, тому вимоги позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду шляхом зобов'язання відповідача подати в установлений судом термін звіт про виконання судового рішення не підлягають до задоволення.

Такий висновок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильним, законним та обґрунтованим, виходячи з наступного.

Згідно зі ст.129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання.

Ч.2 ст.14 КАС України передбачає, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.

Відповідно до ст.370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Згідно з ч.2 ст.372 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Ч.4 цієї статті передбачає, що примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.

З системного аналізу вищевказаних правових норм можна дійти висновку про те, що судове рішення, яке набрало законної сили, підлягає обов'язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов'язок. Це означає, що особа, якій належить виконати судове рішення, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому ст. 8 Конституції України принципу верховенства права.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Вказаним Законом, крім органів державної виконавчої служби, визначено інші органи, до повноважень яких віднесено виконання рішень судів.

Так, ч.2 ст.3 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України "Про виконавче провадження", та особливості їх виконання, встановлює Закон України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень".

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов'язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державні підприємство, установа, організація; юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства.

Згідно з ч.1 ст.3 цього Закону виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Ч.2 ст.3 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" передбачає, що стягувач за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу звертається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у строки, встановлені Законом України "Про виконавче провадження", із заявою про виконання рішення суду. Разом із заявою стягувач подає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч.4 ст.3 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" перерахування коштів стягувачу здійснюється у тримісячний строк з дня надходження до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, необхідних для цього документів та відомостей.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначає Порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 №845 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 30.01.2013 №45).

Відповідно до п.2 Порядку безспірне списання - це операції з коштами державного та місцевих бюджетів, що здійснюються з метою виконання Казначейством та його територіальними органами (далі - органи Казначейства) рішень про стягнення коштів без згоди (подання) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, боржників, органів місцевого самоврядування та/або державних органів на підставі виконавчих документів.

П.5 Порядку передбачає, що під час виконання виконавчих документів органи Казначейства мають право: повідомляти органу, який видав виконавчий документ, про наявність обставин, що ускладнюють чи унеможливлюють його виконання, у спосіб і порядку, які визначені таким документом, крім випадків виконання рішень про стягнення коштів за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів; звертатися у передбачених законом випадках до органу (посадової особи), який видав виконавчий документ, із заявою про роз'яснення рішення про стягнення коштів, порушувати клопотання про встановлення чи зміну порядку і способу виконання такого рішення, а також відстрочку та/або розстрочку його виконання; безоплатно отримувати необхідні для виконання виконавчих документів судові рішення, пояснення, довідки, іншу інформацію; вимагати від боржників вжиття ними заходів до виконання виконавчих документів; застосовувати заходи впливу до боржників відповідно до Бюджетного кодексу України та у разі виявлення фактів порушення бюджетного законодавства у процесі або за результатами виконання виконавчих документів, повідомляти про такі порушення органам Держаудитслужби; повідомляти органу (посадовій особі), який видав виконавчий документ, про дії або бездіяльність боржника, що перешкоджає виконанню виконавчого документа; відкладати, зупиняти безспірне списання коштів і їх перерахування стягувачам у випадках, передбачених законом та цим Порядком; вживати інших заходів до виконання виконавчих документів.

З системного аналізу вищевказаних правових норм можна дійти висновку про те, що відповідно до наданих органам Державної казначейської служби України повноважень, останні зобов'язані вживати дійсні та повні заходи щодо виконання судових рішень про стягнення з державних органів коштів (майна), і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян і юридичних осіб.

У розумінні КАС України бездіяльність суб'єкта владних повноважень - це пасивна поведінка суб'єкта владних повноважень, яка може мати вплив на реалізацію прав, свобод, інтересів фізичної чи юридичної особи.

Поряд з цим, бездіяльність суб'єкта владних повноважень може бути визнана протиправною адміністративним судом лише в тому випадку, якщо відповідач ухиляється від вчинення дій, які входять до кола його повноважень та за умови наявності правових підстав для вчинення таких дій.

Як вбачається з матеріалів справи, постанова Івано-Франківського міського суду від 03 вересня 2015 року у справі №344/9404/15-а залишається не виконаною більше двох років, строки перерахунку коштів, визначені Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" сплили.

Вказаний факт не заперечується Головним управлінням Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області.

Разом з тим, відповідач покликається на те, що ним вчинялися дії для виконання cудового рішення, ухваленого на користь позивача, однак у зв'язку з відсутністю фінансування таке не виконано.

При цьому, жодних доказів, які б підтверджували, що Головне управління Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області вживало заходів з метою належного виконання виконавчого листа у справі №344/9404/15-а, стягувачем за яким є позивач ОСОБА_1, відповідач суду не надав, а відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, відповідач допустив протиправну бездіяльність щодо своєчасного виконання судового рішення у справі №344/9404/15-а.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про визнання такої бездіяльність протиправною та правильно обрав належний спосіб захисту порушеного права позивача шляхом зобов'язання відповідача виконати відповідну постанову суду.

При цьому колегія суддів не приймає до уваги покликання апелянта на п.3 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, за яким рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються у порядку черговості надходження таких документів, оскільки вказана норма не встановлює жодних винятків для недотримання приписів ст.3 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" щодо тримісячного строку для перерахування стягувачу коштів та підлягає застосуванню виключно у системному взаємозв'язку із зазначеним законодавчим положенням та не може слугувати достатньою правовою підставою для порушення законодавчо встановленого строку виконання судового рішення.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об'єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що складовою принципу верховенства права є вимога юридичної визначеності, відповідно до якої остаточне рішення суду не може піддаватись сумніву, а також належне виконання судових рішень проти органів державної влади.

Принцип верховенства права, один з основоположних принципів демократичного суспільства, який є невід'ємним аспектом всіх статей Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, зобов'язує державу та будь-який державний орган виконувати судові розпорядження чи рішення, ухвалені проти держави (органу) (п.87 рішення Європейського Суду з прав людини "Гасан і Чеус проти Болгарії" від 26 жовтня 2000 року).

Крім того, в рішенні Європейського суду з прав людини "Гордєєви і Гурбик проти України" від 17 січня 2006 року зазначено, що державний орган не може довільно посилатись на брак коштів для оплати заборгованості, присудженої рішенням суду. Таким чином, відмовою протягом декількох років вжити необхідні заходи для виконання остаточних судових рішень державні органи України частково позбавили положення п.1 ст.6 Конвенції її корисного ефекту. Цього достатньо для того, щоб Суд міг зробити висновок про те, що було порушено п.1 ст.6 Конвенції.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про підставність позовних вимог в частині їх задоволення, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст. 229, 242, 243, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16 липня 2018 року у справі № 809/951/18 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає за винятками, визначеними п.2 ч.5 ст.328 КАС України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий- суддя О. І. Мікула
судді В. Я. Качмар
А. Р. Курилець
Повне судове рішення складено 14 лютого 2019 року.