Справа № 500/2289/18
Суддя: Мандзій Олексій Петрович
Дата ухвалення: 2019-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/2289/18

13 лютого 2019 рокум.Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі:

головуючого судді Мандзія О.П.

за участю:

секретаря судового засідання Кавчак О.І.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача Костова Н.З.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Підгороднянської сільської ради про визнання протиправним і скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовом до Підгороднянської сільської ради Тернопільського району Тернопільської (далі - відповідач, Підгороднянська сільська рада), в якому просить:

визнати протиправним і скасувати рішення Підгороднянської сільської ради №458 від 17.08.2018 року щодо відмови ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведеної земельної ділянки площею 0,6 га на території с.Підгороднє для будівництва житлового будинку, господарських будівель і споруд;

зобов'язати повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведеної земельної ділянки площею 0,6 га на території с.Підгороднє для будівництва житлового будинку, господарських будівель і споруд.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач звернувся до відповідача із заявою про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою з метою безоплатної приватизації земельної ділянки, яка рішенням зборів уповноважених колгоспу ім.Дмитрова Тернопільського району від 18.05.1988 року протоколом №3 була виділена ОСОБА_1 для будівництва житлового будинку на новому місці в розмірі 0,06 га. Дане рішення погоджено виконавчим комітетом Драганівської сільської Ради народних депутатів Тернопільського району Тернопільської області рішенням №27 від 28.05.1988 року. Проте, рішенням Підгороднянської сільської ради №458 від 17.08.2018 року заяву ОСОБА_1 про надання йому земельної ділянки для будівництва житлового будинку, господарських будівель і споруд в с.Підгороднє не підтримано.

За таких обставин, вважає оскаржуване рішення протиправним та прийнятим з порушенням норм чинного законодавства України, яким наведено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, що, власне, і слугувало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 02.11.2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання у справі на 29.11.2018 року.

На виконання вимог вказаної ухвали, Підгороднянською сільською радою 28.11.2018 року подано до суду відзив (а.с.34-36). Заперечуючи проти позову, відповідач послався на те, що відповідно до норм Земельного кодексу УРСР рішення зборів уповноважених колгоспу ім.Дмитрова Тернопільського району від 18.05.1988 року, викладене протоколом №3, а також рішення виконавчого комітету Драганівської сільської Ради народних депутатів Тернопільського району Тернопільської області рішенням №27 від 28.05.1988 року, не підтверджують набуття особою права користування земельною ділянкою.

Разом з тим, позивач уже скористався своїм правом на отримання безоплатно у власність земельної ділянки в межах норми, визначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, зокрема, отримав у власність земельну ділянку площею 0,2119 га в с.Надрічне Теребовлянського району Тернопільської області.

Відтак, на думку відповідача, заява позивача не може розглядатись, як клопотання особи, яка має право на отримання безоплатно земельної ділянки у власність в межах норм безоплатної приватизації на підставі п."в" ч.3 ст.116 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) та в порядку, визначеному ч.6 ст.118 ЗК України. Просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Ухвалою суду від 29.11.2018 року, постановленою в судовому засіданні, без виходу до нарадчої кімнати, згідно ч.7, 8 ст.243 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), в підготовчому засіданні оголошено перерву до 20.12.2018 року.

Ухвалою суду від 20.12.2018 року, постановленою в судовому засіданні, без виходу до нарадчої кімнати, згідно ч.7, 8 ст.243 КАС України, в підготовчому засіданні оголошено перерву до 03.01.2019 року.

Ухвалою суду від 03.01.2019 року, постановленою в судовому засіданні, без виходу до нарадчої кімнати, згідно ч.7, 8 ст.243 КАС України, закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті на 31.01.2019 року.

Судове засідання 31.01.2019 року не проводилось у зв'язку з перебуванням головуючого судді Мандзія О.П. у відрядженні згідно наказу Тернопільського окружного адміністративного суду від 23.01.2019 року №17-В/г.

В судовому засіданні 13.02.2019 року позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали з підстав, наведених в позовній заяві. Наголосили, що клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки підлягає розгляду в порядку ч.7 ст.118 ЗК України. Також, повідомили про набуття права власності на земельну ділянку площею 0,2119 га в с.Надрічне Теребовлянського району Тернопільської області відповідно до заповіту матері позивача від 02.10.2013 року.

Представник відповідача позов не визнав з мотивів, викладених у відзиві, та повідомив, що на спірній земельній ділянці власними силами мешканців АДРЕСА_1 збудована водонапірна башта. При цьому, рішення Підгороднянської сільської ради №158 від 14.09.2012 року надано дозвіл головам вуличних комітетів на складання проекту землеустрою для обслуговування водонапірної башти та артсвердловини для подальшої передачі її в оренду.

Також представник відповідача відмітив, що не вважають позивача користувачем спірної земельної ділянки, а тому не розглядали його звернення згідно ч. 1 ст. 118 КАС України, як громадянина зацікавленого у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та представників сторін, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права, суд при ухваленні рішення виходить з наступних підстав і мотивів.

Судом встановлено, що згідно виписки із рішення зборів уповноважених колгоспу ім.Дмитрова Тернопільського району від 18.05.1988 року, викладеного протоколом №3, згідно затвердженому проекту планування і забудови с.Підгороде та висновками районного архітектора, згідно списків м.Тернополя, яким рішення Тернопільського міськвиконкому №199 від 19.04.1988 року дано дозвіл на будівництво в с.Підгороднє виділено земельну ділянку для будівництва житлового будинку ОСОБА_1 на новому місці в розмірі 0,06 га (а.с.21).

Рішенням виконавчого комітету Драганівської сільської Ради народних депутатів Тернопільського району Тернопільської області №27 від 20.05.1988 року погоджено рішення загальних зборів уповноважених колгоспників колгоспу ім.Дмитрова про виділення земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку ОСОБА_1 в розмірі 0,06 га на новому місці в с.Підгороднє (а.с.20).

Згідно архівної виписки Тернопільского державного архіву Тернопільської районної державної адміністрації від 02.11.2011 року №313 протоколом №6 засідання виконкому Тернопільської районної Ради народних депутатів від 30.06.1988 року, рішенням №129 від 30.06.1988 року "Про будівництва індивідуального житлових будинків для працівників м.Тернополя" був затверджений список громадян міста Тернополя, яким надано дозвіл на будівництво індивідуальних житлових будинків згідно додатку №2, в якому під №3 значиться ОСОБА_1 (а.с.14).

Також, затверджено генплан та план-схема забудови земельної ділянки в с.Підгороднє забудівником ОСОБА_1 на підставі рішення виконкому Тернопільської районної Ради народних депутатів №129 від 30.06.1988 року та погоджено архітектором району (а.с.17-18).

Представником архітектурно-планової групи при районному архітекторі Тернопільського району 21.09.1988 року затверджено акт виносу в натуру плану земельної ділянки для індивідуального будівництва. Вказана земельна ділянка з закріпленими на ній геодезичними знаками передана забудовнику ОСОБА_1 (а.с.19).

Як видно з матеріалів справи, Підгороднянська сільська рада 21.05.1997 року зареєстрована як орган місцевого самоврядування, про що свідчить довідка АА№816516 з Єдиного державного реєстру підприємств та організації України, видана 20.02.2013 року Головним управлінням статистики у Тернопільській області (а.с.37).

За зверненням ОСОБА_1 для оформлення права власності щодо виділеної земельної ділянки, Підгороднянська сільська рада листом від 24.10.2017 року №246, зокрема, повідомила, що оскільки з невідомих причин тривалий час не було розпочате будівництво на вищевказаній земельній ділянці, рішенням вуличного комітету на незабудованій земельній ділянці було зведено водонапірну башту для забезпечення потреб мікрорайону питною водою (а.с.23).

Рішенням Підгороднянської сільської Ради народних депутатів Тернопільського району Тернопільської області №65 від 30.03.1995 року вирішено просити виконком районної Ради народних депутатів разом із Тернопільським лісгоспзагом вирішити питання про виділення ділянки на встановлення водонапірної башти в лісовому масиві с.Підгороднє для водопостачання понад сто житлових будинків (а.с.53).

В подальшому, рішенням Підгороднянської сільської ради №158 від 14.09.2012 року надано дозвіл на складання проекту землеустрою головам вуличних комітетів для обслуговування водонапірної башти та артсвердловини за рахунок земель загального користування на території Підгороднянської сільської ради, вирішено площі визначити за погодженням висновків санітарно-екологічних служб з метою подальшої їх передачі в оренду (а.с.54).

При цьому, в листі №47 від 20.02.2018 року щодо наданої позивачу земельної ділянки зазначено, що відповідно до записів в по господарських книгах, які зберігаються в Підгороднянській сільській раді починаючи з 1988 року, будь-яких відомостей про набуття ОСОБА_1 права користування земельною ділянкою на території с.Підгороднє чи припинення такого права немає (а.с.12). Аналогічна інформація міститься у довідці №1580, виданій 12.11.2018 року виконавчим комітетом Підгороднянської сільської ради (а.с.40).

Про відсутність в Підгороднянській сільській раді рішення щодо набуття в користування ОСОБА_1 земельною ділянкою площею 0,06 га в с.Підгороднє, припинення права такого користування чи рішення про вилучення даної земельної ділянки вказано і у листі №89 від 04.04.2018 року. Одночасно повідомлено, що Підгороднянська сільська рада була утворена та почала здійснювати функції органу місцевого самоврядування на території с.Підгороднє з червня 1991 року до цього часу, с.Підгороднє відносилось до сфери управління та було підпорядковане Драганівській сільській Раді народних депутатів (а.с.13).

В свою чергу, 29.05.2018 року позивач звернувся із заявою про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведеної ОСОБА_1 земельної ділянки, вказавши документи на підставі яких він користується даною земельною ділянкою та додавши графічні матеріали (викопіювання) місце розташування земельної ділянки, площею 0,6 га, в с.Підгородє Тернопільського району Тернопільської області для будівництва індивідуального житлового будинку з передачею в безоплатну приватну власність (а.с.39),

У свою чергу, рішенням Підгороднянської сільської ради №458 від 17.08.2018 року вищевказану заяву не підтримано (а.с.22).

Не погодившись із таким рішенням органу місцевого самоврядування, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Оцінюючи правомірність рішення, дій чи бездіяльності відповідача як суб'єкта владних повноважень, суд керувався критеріями, закріпленими у ч.2 ст.2 КАС України, що певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, якої повинні дотримуватися при реалізації дискреційних повноважень владні суб'єкти.

Згідно ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

При вирішенні справи та прийнятті рішення суд враховує наступні обставини та застосовує такі положення чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини.

Згідно з ч.1 ст.3 ЗК України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

У відповідності до ч.1 ст.122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Водночас, в силу п.34 ч.1 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання, зокрема, щодо вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону (ч.1 ст.116 ЗК України).

Як передбачено ч.3 ст.116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі:

а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян;

б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій;

в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами встановлено ст.118 ЗК України.

Згідно ч.1 ст.118 ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим.

Відповідно до ч.6 ст.118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

За приписами ч.7 ст.118 ЗК України Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб'єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Системний аналіз наведених правових норм свідчить, що ЗК України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зокрема: невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб'єкта владних повноважень відступати від положень ст.118 ЗК України.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27.02.2018 року в справі № 545/808/17.

З матеріалів справи видно, що 29.05.2018 року позивач звернувся до відповідача із заявою про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведеної ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,6 га, яка знаходиться в с.Підгородє Тернопільського району Тернопільської області для будівництва індивідуального житлового будинку з передачею в безоплатну приватну власність (а.с.39),

Разом із заявою подано виписку із рішення зборів уповноважених колгоспу ім.Дмитрова Тернопільського району від 18.05.1988 року, викладеного протоколом №3, згідно затвердженому проекту планування і забудови с.Підгороде та висновками районного архітектора, згідно списків м.Тернополя, яким рішення Тернопільського міськвиконкому №199 від 19.04.1988 року дано дозвіл на будівництво в с.Підгороднє виділено земельну ділянку для будівництва житлового будинку ОСОБА_1 на новому місці в розмірі 0,06 га (а.с.21), а також рішення виконавчого комітету Драганівської сільської Ради народних депутатів Тернопільського району Тернопільської області №27 від 20.05.1988 року, яким погоджено рішення загальних зборів уповноважених колгоспників колгоспу ім.Дмитрова про виділення земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку ОСОБА_1 в розмірі 0,06 га на новому місці в с.Підгороднє (а.с.20).

Із дослідженої заяви ОСОБА_1 від 29.05.2018 року (а.с. 39) суд констатує, що позивачем повідомлено, що, на його думку, він є користувачем земельної ділянки і просить надати дозвіл на розробку проекту землеустрою саме як користувачеві такої земельної ділянки, що кореспондує з нормами ч. 1 ст. 118 КАС України.

Отже, отримавши заяву позивача про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, в порядку ст.118 ЗК України, повинен був у місячний строк дати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (видати відповідний наказ) або надати позивачу мотивовану відмову у наданні дозволу.

Натомість, рішенням Підгороднянської сільської ради №458 від 17.08.2018 року заяву не підтримано (а.с.22).

Таким чином, відповідач оскаржуваним рішенням, за відсутності будь-якого обґрунтування прийняття такого, ні не надав дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, ні не надав мотивовану відмову у його наданні.

В обгрунтування правомірності спірного рішення відповідач стверджує про неможливість розгляду заяви позивача, як клопотання в порядку ст.118 ЗК України, з огляду на те, що ОСОБА_1 уже скористався своїм правом на отримання безоплатно у власність земельної ділянки в межах норм, визначеної ЗК України для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, отримавши у власність земельну ділянку АДРЕСА_2.

Так, у відповідності до ч.4 ст.116 ЗК України передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

Однак, вказана земельна ділянка в АДРЕСА_2 отримана згідно заповіту матері позивача від 02.10.2013 року, що підтверджується матеріалами справи (а.с.57-59), а відтак рішення Підгороднянської сільської ради №458 від 17.08.2018 року, прийняте не в порядку ст.118 ЗК України, не може сприйматися судом як належна відмова у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою для відведення земельної ділянки, а отримання іншої змеленої ділянки у спадщину, не може бути підставою для відмови у розробці проекту землеустрою.

Що стосується посилання відповідача на те, що долучені до заяви про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, документи не підтверджують набуття права користування земельною ділянкою відповідно до норм Земельного кодексу УРСР (в редакції чинній на час прийняття рішень), а також стосовно надання дозволу головам вуличних комітетів на складання проекту землеустрою для обслуговування водонапірної башти та артсвердловини для подальшої передачі її в оренду рішення Підгороднянської сільської ради №158 від 14.09.2012 року, то суд вважає за необхідне наголосити на тому, що відповідно до ст.118 ЗК України порядок безоплатної передачі земельних ділянок у власність громадянами передбачає реалізацію таких послідовних етапів: звернення громадян з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; надання дозволу відповідним органом виконавчої влади або місцевого самоврядування; розробка суб'єктами господарювання за замовленням громадян проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в порядку, передбаченому ст. 186-1 ЗК України; затвердження відповідним органом виконавчої влади або місцевого самоврядування проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Отже, передача (надання) земельної ділянки у власність відповідно до вказаної законодавчої норми є завершальним етапом визначеної процедури безоплатної приватизації земельних ділянок. При цьому, отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 27.02.2018 року в справі № 545/808/17.

В межах даного спору позивач звернувся до відповідача не із зверненням, а із заявою про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою з доданими до нього графічними матеріалами, за наслідками розгляду якої відповідач відповідно до ст.19 Конституції України, п.34 ч.1 ст.26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" та ст.118 ЗК України зобов'язаний був у місячний строк надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні.

Проте, встановлені судом обставини свідчать, що спірним рішенням Підгороднянської сільської ради №458 від 17.08.2018 року заяву позивача не підтримано, що не може сприйматися судом як належна відмова у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою для відведення земельної ділянки у порядку ст.118 ЗК України, оскільки не містить обґрунтованих причин, які чітко визначені ч.7 зазначеної статті.

Відтак, зважаючи на викладене, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення щодо відмови ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведеної земельної ділянки площею 0,6 га на території с.Підгороднє для будівництва житлового будинку, господарських будівель і споруд є необгрунтованим, прийнятим не у порядку встановленому законодавством, чим не відповідає критеріям правомірності рішення суб'єкта владних повноважень в контексті ч.2 ст.2 КАС України, а отже є протиправною та таким, що підлягає скасуванню.

Згідно ч.4 ст.245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов'язати відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов'язує суб'єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

В матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про відсутність можливості та наміру суб'єкта владних повноважень прийняти обґрунтоване та законне рішення з урахуванням позиції суду.

З огляду на викладене, суд приходить до переконання, що належним способом захисту, необхідним для поновлення прав позивача, є саме зобов'язання відповідача повторно розглянути питання щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведеної земельної ділянки площею 0,6 га на території с.Підгороднє для будівництва житлового будинку, господарських будівель і споруд із прийняттям відповідного владного рішення.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини справи, оцінивши добуті докази в їх сукупності за правилами ст.90 КАС України та наведені положення чинного законодавства, суд дійшов до висновку, що відповідач як суб'єкт владних повноважень не довів, правомірність оскаржуваного рішення, а відтак позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі.

Керуючись ст.139, 241-246, 250 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати протиправним і скасувати рішення Підгороднянської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області (місцезнаходження: вул. Зелена, 2, с.Підгороднє, Тернопільський район, Тернопільська область, 47737, ) №458 від 17.08.2018 року щодо відмови ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведеної земельної ділянки площею 0,6 га на території с.Підгороднє для будівництва житлового будинку, господарських будівель і споруд;

Зобов'язати повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_3, РНОКПП НОМЕР_1) щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведеної земельної ділянки площею 0,6 га на території с.Підгороднє для будівництва житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 19 лютого 2019 року.

Головуючий суддя Мандзій О.П.

копія вірна

Суддя Мандзій О.П.