Справа № 813/640/18
Суддя: Большакова Олена Олегівна
Дата ухвалення: 2019-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2019 рокуЛьвів№ 857/4123/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді Большакової О.О.,

суддів Глушка І.В., Макарика В.Я.,

з участю секретаря судового засідання Гром І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Галицької об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області про визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення, за апеляційною скаргою Галицької об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2018 року (суддя першої інстанції Костецький Н.В., м. Львів, повний текст складено 14.11.2018),

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Галицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 18.03.2016.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2018 року позовні вимоги задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення ДПІ у Сихівському районі міста Львова Головного управління ДФС у Львівській області № від 18 березня 2016 року.

Із таким судовим рішенням не погодилася Галицька об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Львівській області та подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, а також на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати рішення й постановити нове - про відмову у задоволенні позову. В апеляційній скарзі апелянт, зокрема, зазначив, що суд не дав належної оцінки тому факту, що перевіркою було встановлено, що позивачем у 2014 році від Банку АТ «Фінанси та Кредит» отримано дохід, який згідно з Податковим кодексом України підлягає включенню до загального місячного (річного) доходу та відображенням платником в податковій декларації про майновий стан і доходи. Податкова декларація про майновий стан та доходи за 2014 рік позивачем подана не була, а суми анульованої кредитної заборгованості за 2014 рік у розмірі 753368,57 грн, як отримане додаткове благо, не включено до загального річного оподатковуваного доходу за відповідний звітний період, чим порушено п.п. 49.18.4 п. 49.18 ст. 49, п.п. 164.2.17(д) п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України. Факт отримання доходу підтверджено копією повідомлення АТ «Банку Фінанси та Кредит» №713 від 1 грудня 2014 року, в якому вказано, що Банком здійснено прощення частини боргу за кредитним договором №03/08-09 від 28 березня 2008 року на підставі ст. 605 Цивільного кодексу України за основним боргом в ромірі 753368,57 грн. Відтак оскаржене податкове повідомлення-рішення винесено правомірно і підстав для його скасування немає.

Позивачем було подано відзив на апеляційну скаргу, в якій вказано, що її доводи є безпідставними, а оскаржуване судове рішення є законним і обгрунтованим.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 заперечив щодо задоволення апеляційної скарги, пояснив, що відповідач безпідставно нарахував податкове зобов'язання, в той час як позивач фактично не отримав доходу. Також вказав, що Банк в рахунок основного боргу отримав у власність квартиру позивача, яка перебувала в іпотеці, а тому ніякого прощення боргу не відбулось.

Представник апелянта в судове засідання не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду справи.

Суд, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, дійшов висновку про відсутність підстав для її задоволення з таких підстав.

28.03.2008 між ОСОБА_1 та АТ «Банк «Фінанси та Кредит» був укладений кредитний договір № 03/08-09, відповідно до умов якого Банк зобов'язався надати позичальнику кредитні ресурси в сумі 900000 грн строком повернення до 15.03.2023 з платністю 18,0% річних.

Повідомленням від 01.12.2014 Банк проінформував позивача, що на підставі рішення Правління АТ «Банк «Фінанси та Кредит», оформленого протоколом від 18.11.2014, не пов'язаним з процедурою Банкрутства, до закінчення строку позовної давності, АТ «Банк «Фінанси та Кредит», здійснено прощення залишку боргу за кредитним договором від 28.03.2008 № 03/08-09 на підставі ст. 605 Цивільного кодексу України заборгованості за основним боргом у розмірі 753368,57 грн. Станом на 01.12.2014 заборгованість ОСОБА_1 перед АТ «Банк «Фінанси та Кредит» за кредитним договором від 28.03.2008 № 03/08-09 відсутня.

Державною податковою інспекцією у Сихівському районі м. Львові ГУ ДФС у Львівській області (правонаступником якої є Галицька об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Львівській області) проведено документальну позапланову виїзну перевірку щодо повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб ОСОБА_1 за період з 01.01.2014 по 31.12.2014, про що 08.02.2015 складено акт № 138/17-02/3.

Згідно цього акту встановлено порушення позивачем:

- ст. 164, п. 167 ст. 167, пп. 168.2.1 п. 168.2 ст. 168 Податкового кодексу України, в результаті чого донараховано податок на доходи фізичних осіб на суму 127829,06 грн;

- пп. 49.18.4 п. 49.18 ст. 49 Податкового кодексу України, неподання податкової декларації про майновий стан та доходи за 2014 рік.

За результатами перевірки та на підставі складеного акта, відповідачем, від 18.03.2016 винесено податкове повідомлення-рішення № , яким визначено суму грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб в сумі 159956,33 грн (в т.ч. за основним платежем 127929,06 грн та штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 32127,27 грн).

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про незаконність цього рішення з таких мотивів.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» № 996-XIV від 16.07.1999 із змінами і доповненнями, Податковим кодексом України, Кодексом адміністративного судочинства України.

Згідно з підпунктами 163.1.1 та 163.1.2 пункту 163.1 статті 163 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин; далі - ПК України) об'єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання).

Відповідно до абзацу другого пункту 164.1 статті 164 ПК України загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Згідно з підпунктом 14.1.54 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні.

Відповідно до підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу).

Згідно з підпунктом 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 ПК України додаткові блага - це кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов'язаний з виконанням обов'язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Перелік додаткових благ, які включаються до оподатковуваного доходу, встановлений підпунктом 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України є вичерпним.

Так, відповідно до підпункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України (в редакції, чинній до 1 січня 2015 року) до оподатковуваного доходу включаються суми боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою Банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Якщо кредитор повідомляє платника податку-боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто про анулювання (прощеного) боргу та включає суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано (прощеного), такий боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.

Згідно з підпунктом «б» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім відсотків, отриманих від боржника внаслідок прострочення виконання ним договірного зобов'язання.

У той же час відносини, що виникають між Банком та клієнтом з питань надання кредиту є цивільно-правовими відносинами, які регулюються актами цивільного законодавства України.

Частиною першою статті 1054 Цивільного кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин; далі - ЦК України) передбачено, що за кредитним договором Банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною 1 статті 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з статтею 605 ЦК України зобов'язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов'язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора.

Зміст наведених норм дає підстави для висновку, що додаткове благо визначається як доход у разі приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Грошова сума, яка надана в кредит, підлягає поверненню, тому сама по собі ця сума не збільшує доход платника податку. Водночас, в разі коли відпадуть встановлені законом та/або договором підстави для витребування кредитором у боржника грошової суми, наданої на умовах повернення, у платника податку - боржника виникає приріст фінансових показників за рахунок суми, взятої в борг.

Таким чином, сума кредиту, прощена (анульована) Банком, збільшує доход платника податку і включається в його оподатковуваний доход. Разом з тим, сума процентів, нарахованих Банком за умовами договору за користування кредитом, комісій та/або штрафних санкцій (пені) не є доходами, які призводять до приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Відповідно, у разі прощення (анулювання) процентів, комісій та/або штрафних санкцій (пені), нарахованих за користування кредитом й за прострочення виконання грошового зобов'язання, відсутні підстави вважати їх додатковим благом платника податку.

Відсутність в підпункті «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України точності щодо визначення додаткового блага у вигляді суми боргу платника податку (процентного), анульованого кредитором за його самосійним рішенням, була усунена шляхом внесення змін Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 № 71-VIII, який набрав чинності з 01.01.2015.

Згідно з підпунктом «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України (в редакції, чинній з 01.01.2015) до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою Банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов'язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов'язаний виконати всі обов'язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

Таким чином, законодавець під додатковим благом розуміє тільки основну суму боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, і не включає в цю суму боргу (кредиту) проценти, нараховані за користування кредитом, комісії та/або штрафні санкції (пеню), прощені (анульовані) кредитором.

Наведене підтверджується і змінами, які в подальшому внесені до законодавства, зокрема, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо кредитних зобов'язань» від 09.04.2015 № 321-VIII, який набрав чинності 07.05.2015, редакція підпункту 165.1.55 пункту 165.1 статті 165 ПК України була доповнена абзацом другим, у зв'язку з чим сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені), прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним із процедурою його Банкрутства, до закінчення строку позовної давності не підлягали включенню до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку.

Враховуючи наведені вище норми, суд дійшов переконання, що визначальною ознакою доходу платника податку, як об'єкта та бази оподаткування податку з доходу фізичних осіб, в тому числі у вигляді додткового блага, є приріст показників фінансового та/або майнового стану платника податку. При прощенні (анулюванні) заборгованості особа одержує економічну вигоду у вигляді збереження активів у силу припинення належного кредитору права вимоги та кореспондуючого цій вимозі обов'язку боржника витрачати кошти на погашення заборгованості за кредитом.

Згідно наявного в матеріалах справи витягу з протоколу засідання правління ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» від 18.11.2014 було прийнято рішення про прийняття у власність ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» нерухомого майна - трикімнатної квартири в місті Львові, яка розташована за адресою м. Львів, вул. Лісна, 14/3 за вартістю 962140 грн. Вказану квартиру прийнято у власність Банку шляхом звернення на предмет іпотеки в рамках позасудового врегулювання згідно з застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, яке міститься в іпотечному договорі, укладеному між Банком та ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 154).

Згідно цього протоколу правлінням Банку було прийнято рішення про списання за рахунок витрат Банку (7399) залишку заборгованості за кредитним договором від 28.03.2008 № 03/08-09 лише після прийняття майна (квартири).

Таким чином задоволено вимоги ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» за кредитним договором № 03/08-09 від 28.03.2008 укладеним з позивачем.

Отже, вищевказане списання заборгованості відбулося внаслідок переходу у власність Банку предмета іпотеки - квартири, що належала позивачу, вартість якої суттєво перевищує суму кредиту.

Тому прощення основного боргу позивачу не відбулося.

Доводи апелянта про підтвердження листами Банку факту прощення основного боргу прозивача, суд відхиляє, так як у вказаних листах АТ «Банк «Фінанси та Кредит» від 01.12.2014 (т. 1 а.с. 128), № 9-102000/1426 від 15 вересня 2015 року не зазначено підстав прощення боргу ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 123).

При цьому, фіскальний орган при здійсненні перевірки не дослідив вказані обставини.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що у позивача відсутнє додаткове благо передбачене п.п. 164.2.17(д) п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України, у вигляді прощення боргу, оскільки такий було списано у зв'язку з реалізацією Банком свого права на предмет іпотеки шляхом прийняття у власність квартири позивача.

Отже, враховуючи те, що відповідачем під час проведення перевірки не було в повній мірі досліджено обставини, які мають значення для встановлення факту порушення позивачем приписів Податкового кодексу України, а тому висновки, викладені в акті перевірки є необґрунтованими, відтак оскаржуване податкове повідомлення-рішення є протиправним.

З урахуванням наведеного, доводи апеляційної скарги є безпідставними та не заслуговують на увагу.

Враховуючи наведене вище, судова колегія вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ч. 3 ст. 243, ст.ст. 308, 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Галицької об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2018 року у справі № 813/640/18 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О. О. Большакова
судді І. В. Глушко
В. Я. Макарик
Повний текст постанови складено 14 лютого 2019 року.