Справа № 815/2513/18
Суддя: Аракелян М. М.
Дата ухвалення: 2019-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/2513/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2019 року м.Одеса

Зала судових засідань №21

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Аракелян М.М.

при секретарі судового засідання Гуманенко В.О.

представники сторін у судове засідання не з'явились

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Апарату Верховної Ради України про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

25.05.2018 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшлв адміністративний позов ОСОБА_1, в якому позивач просить суд визнати протиправним ненадання Апаратом Верховної Ради України ОСОБА_1 інформації на запит від 10 листопада 2017 року на отримання публічної інформації та зобов'язати Апарат Верховної Ради України надати ОСОБА_1 персональний (поіменний) список народних депутатів України, які беруть участь у формуванні коаліції депутатських фракцій у Верховній Раді України "Європейська Україна" і документи, які підтверджують участь народних депутатів у формуванні коаліції депутатських фракцій у Верховній Раді України "Європейська Україна".

Ухвалою суду від 06.08.2018 року відкрито провадження у справі № 815/2513/18 та передано справу з Одеського окружного адміністративного суду на розгляд Верховного Суду у складі колегії Касаційного адміністративного суду відповідно до положень ст. 29 КАС України.

Ухвалою Верховного суду від 01.10.2018 року повернуто справу № 815/2513/18 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Апарату Верховної Ради України про визнання протиправним ненадання інформації на запит від 10 листопада 2017 року на отримання публічної інформації - до Одеського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

08 жовтня 2018 року адміністративна справа надійшла до Одеського окружного адміністративного суду.

Ухвалою суду від 16.10.2018 року адміністративну справу № 815/2513/18 прийнято до провадження. Розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 15.11.2018 року.

13.11.2018 року від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 34479/18), в якому заперечуючи проти задоволення адміністративного позову ОСОБА_1, представник відповідача зазначив, що документи, про які йдеться у зверненні та позові, не створювались під час роботи парламенту, його органів чи Апарату Верховної Ради України. Окрім цього, до повноважень Апарату Верховної Ради України не належить контроль за діяльністю коаліції депутатських фракцій у Верховній Раді України.

Підготовче засідання, призначене на 15.11.2018 року, за клопотанням представника позивача відкладено на 10.12.2018 року.

Підготовче засідання, призначене на 10.12.2018 року, перенесено на 20.12.2018 року, у зв'язку з знаходженням судді Аракелян М.М. у відпустці з 10.12.2018 року по 11.12.2018 року включно.

Ухвалою суду від 20.12.2018 року продовжено строк підготовчого провадження у справі №815/2513/18 на тридцять днів та призначено підготовче засідання на 14.01.2019 року.

14 січня 2019 року від позивача до суду надійшло клопотання (вх. №1226/19), в якому позивач просив суд розглянути питання про закриття підготовчого провадження за його відсутності та призначити розгляд справи по суті.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 14.01.2019 року закрито підготовче провадження по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Апарату Верховної Ради України про визнання протиправним ненадання інформації на запит від 10 листопада 2017 року на отримання публічної інформації. Призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 31.01.2019 року.

30.01.2019 року від представника відповідача до суду надійшла заява (вх. №3394/19), в якій просить суд розглядати справу без участі представника відповідача.

Підготовче засідання, призначене на 31.01.2019 року відкладено на 11.02.2019 року.

01.02.2019 року від позивача до суду надійшла заява (вх.. № ЕП/1062/19), в якій позивач просить суд розглянути справу за відсутності сторони позивача.

У судове засідання призначене на 11.02.2019 учасники справи не з'явились, про дату, час та місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином та своєчасно.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками справи докази, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що 10.11.2017 ОСОБА_1 звернувся до апарату Верховної Ради України із запитом на інформацію, в якому просив надати інформацію про персональний (поіменний) список народних депутатів України, які беруть учать у формуванні коаліції депутатських фракцій у Верховній Раді України "Європейська Україна" і документи, які підтверджують участь народних депутатів у формуванні коаліції депутатських фракцій у Верховній Раді України "Європейська Україна" (а.с. 23).

Запит сформований з посиланнями на ЗУ «Про доступ до публічної інформації» та Розпорядження Голови Верховної ради України «Про забезпечення виконання ЗУ «Про доступ до публічної інформації» в Апараті Верховної ради України» від 11.05.2011р. №393.

Листом Апарату Верховної Ради України від 20.11.2017 року № 06/11-76(261622) ОСОБА_1 надано відповідь, в якій зазначено, що після вилучення із тексту Регламенту Верховної Ради України положень з питання діяльності коаліції депутатських фракцій, Апарат Верховної Ради України крім фіксації офіційно виголошених заяв та повідомлень, не уповноважений вести у будь-якій формі облік щодо складу та роботи коаліції, у тому числі запитувані поіменні списки (а.с. 24). Також повідомлено, що до Апарату ВРУ крім Угоди з підписами голів п'яти фракцій, що утворили 27.11.2014р. Коаліцію, інших документів, зокрема, поіменних списків, не надходило, відсутні також і заяви, повідомлення про зміни у складі Коаліції «Європейська Україна».

Позивач вважає, що Апарат ВРУ не надав запитувану інформацію в порушення вимог ст.ст.5,13,14,15, 22 ЗУ «Про доступ до публічної інформації», що є підставою для оскарження надання недостовірної інформації згідно ст.23 Закону, при цьому Апарат ВРУ згідно п.п.21 п.7, п.п.9 п.8 Положення про Апарат Верховної ради України організаційно забезпечує виконання ЗУ «Про доступ до публічної інформації», є розпорядником запитуваної публічної інформації згідно п.1 Розпорядження Голови ВРУ від 11.05.2011р. №393.

При вирішені цього спору по суті суд виходить з наступного.

Статтею 34 Конституції України передбачено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації та інформації, що становить суспільний інтерес, врегульовано Законом України "Про доступ до публічної інформації" від 13 січня 2011 року № 2939-VI (далі - Закон № 2939-VI).

Відповідно до ст. 1 Закону № 2939-VI, публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону № 2939-VI, його метою є забезпечення прозорості та відкритості суб'єктів владних повноважень і створення механізмів реалізації права кожного на доступ до публічної інформації.

Статтею 3 Закону № 2939-VI визначені гарантії забезпечення права на публічну інформацію, зокрема: обов'язок розпорядників інформації надавати інформацію, крім випадків, передбачених законом, визначення розпорядником інформації спеціальних структурних підрозділів або посадових осіб, які організовують у встановленому порядку доступ до публічної інформації, якою він володіє, максимальне спрощення процедури подання запиту та отримання інформації.

Відповідно до ст. 5 Закону № 2939-VI одним із способів доступу до інформації є надання такої за запитами на інформацію.

Згідно із ст. 12 Закону № 2939-VI суб'єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є:

1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об'єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб'єктів владних повноважень;

2) розпорядники інформації - суб'єкти, визначені у статті 13 цього Закону;

3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань запитів на інформацію розпорядників інформації.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону № 2939-VI розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються:

1) суб'єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб'єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов'язковими для виконання;

2) юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів;

3) особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб'єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов'язаної з виконанням їхніх обов'язків;

4) суб'єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них.

Статтею 19 Закону № 2939-VI встановлено, що запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту. Запит на інформацію може бути індивідуальним або колективним. Запити можуть подаватися в усній, письмовій чи іншій формі (поштою, факсом, телефоном, електронною поштою) на вибір запитувача. Письмовий запит подається в довільній формі.

Отже, визначальною ознакою публічної інформації є те, що вона має бути заздалегідь готовим, зафіксованим продуктом, отриманим або створеним лише суб'єктом владних повноважень у процесі виконання своїх обов'язків.

Пунктом 6 ч. 1 ст. 14 Закону № 2939-VI встановлено, що розпорядники інформації зобов'язані надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об'єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.

Відповідно до ст.15 Закону № 2939-VI розпорядники інформації зобов'язані оприлюднювати:

1) інформацію про організаційну структуру, місію, функції, повноваження, основні завдання, напрями діяльності та фінансові ресурси (структуру та обсяг бюджетних коштів, порядок та механізм їх витрачання тощо);

2) нормативно-правові акти, акти індивідуальної дії (крім внутрішньоорганізаційних), прийняті розпорядником, проекти рішень, що підлягають обговоренню, інформацію про нормативно-правові засади діяльності;

3) перелік та умови отримання послуг, що надаються цими органами, форми і зразки документів, правила їх заповнення;

4) порядок складання, подання запиту на інформацію, оскарження рішень розпорядників інформації, дій чи бездіяльності;

5) інформацію про систему обліку, види інформації, яку зберігає розпорядник;

5-1) перелік наборів даних, що оприлюднюються у формі відкритих даних;

6) інформацію про механізми чи процедури, за допомогою яких громадськість може представляти свої інтереси або в інший спосіб впливати на реалізацію повноважень розпорядника інформації;

7) плани проведення та порядок денний своїх відкритих засідань;

8) розташування місць, де надаються необхідні запитувачам форми і бланки установи;

9) загальні правила роботи установи, правила внутрішнього трудового розпорядку;

10) звіти, в тому числі щодо задоволення запитів на інформацію;

11) інформацію про діяльність суб'єктів владних повноважень, а саме про:

- їхні місцезнаходження, поштову адресу, номери засобів зв'язку, адреси офіційного веб-сайту та електронної пошти;

- прізвище, ім'я та по батькові, службові номери засобів зв'язку, адреси електронної пошти керівника органу та його заступників, а також керівників структурних та регіональних підрозділів, основні функції структурних та регіональних підрозділів, крім випадків, коли ці відомості належать до інформації з обмеженим доступом;

- розклад роботи та графік прийому громадян;

- вакансії, порядок та умови проходження конкурсу на заміщення вакантних посад;

- перелік та умови надання послуг, форми і зразки документів, необхідних для надання послуг, правила їх оформлення;

- перелік і службові номери засобів зв'язку підприємств, установ та організацій, що належать до сфери їх управління, та їх керівників, крім підприємств, установ та організацій, створених з метою конспірації, оперативно-розшукової або контррозвідувальної діяльності;

- порядок складання, подання запиту на інформацію, оскарження рішень суб'єктів владних повноважень, їх дій чи бездіяльності;

- систему обліку, види інформації, якою володіє суб'єкт владних повноважень;

12) іншу інформацію про діяльність суб'єктів владних повноважень, порядок обов'язкового оприлюднення якої встановлений законом.

Відповідно до частин 1, 4 ст. 20 Закону № 2939-VI розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту, а у разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту.

Згідно з ч. 1 ст. 22 Закону № 2939-VI розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках:

1) розпорядник інформації не володіє і не зобов'язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит;

2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону;

3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов'язані з копіюванням або друком;

4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п'ятою статті 19 цього Закону.

Наведений перелік є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Відмова в задоволенні запиту на інформацію надається в письмовій формі (ч. 5 ст. 22 Закону № 2939-VI).

При цьому розпорядник інформації, який не володіє запитуваної інформації, але якому за статусом або характером діяльності відомо або має бути відомо, хто нею володіє, зобов'язаний направити цей запит належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача. У такому разі відлік строку розгляду запиту на інформацію починається з дня отримання запиту належним розпорядником.

Слід зазначити, що відповідно до ст.88 Конституції України, ст.78 Закону України «Про Регламент Верховної ради України» та розпорядження Голови ВРУ «Про затвердження Положення про Апарат Верховної Ради України» від 25.08.2011 №769 (зі змінами та доповненнями), відсутні повноваження Голови Верховної Ради України та Апарату Верховної Ради України на здійснення організаційного, документального та іншого забезпечення діяльності коаліції депутатських фракцій, здійснення контролю за такою діяльністю та оприлюднення інформації про таку діяльність.

Суд погоджується із позицією відповідача щодо того, що інформація про персональні списки народних депутатів України, які підписали Угоду про коаліцію депутатських фракцій «Європейська Україна» та/або наразі є учасниками Коаліції не відповідає таким критеріям публічної інформації як відображеність та за документованість, а також відсутні дані та документальні докази, що свідчать про наявність станом на дату запиту 20.11.2017р. такої інформації в готовому вигляді у розпорядженні Апарату Верховної ради України.

Суд також погоджується із обґрунтуванням відповідачем тогоё що Коаліція не може вважатись органом ВРУ,у відповідача немає обов'язку з її обов'язкового оприлюднення згідно ч.1 ст.15 ЗУ «Про доступ до публічної інформації», оскільки відповідно до чинної редакції ЗУ «Про Регламент Верховної Ради України» коаліція депутатських фракцій виключена з числа органів Верховної ради України.

20.11.2017 року Апаратом Верховної Ради України надано відповідь на запит ОСОБА_1, відповідно до якого інформація про персональні (поіменні) списки народних депутатів України, які підписали Угоду про коаліцію депутатських фракцій "Європейська Україна" та/або нині є учасниками названої Коаліції депутатських фракцій не відноситься до переліку інформації, яка підлягає обов'язковому оприлюдненню відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону № 2939-VI. Окрім цього, відсутні докази фіксації зазначених відомостей на будь-яких носіях, що знаходяться у володінні (розпорядженні) Голови ВРУ та Апарату ВРУ.

З аналізу наведених норм вбачається, що Апарат Верховної Ради України надав відповідь на звернення з дотриманням визначених законодавством України строків (ст.20 Закону №2939).

Суд звертає увагу на те, що зі змісту позовної заяви ОСОБА_1 та його вимог убачається, що позивач оскаржує відповідно до ст.23 Закону ненадання інформації на запит, при цьому чітко не вказує, чи він оскаржує ненадання відповіді на запит, чи надання неповної або недостовірної інформації.

Відповідь на запит ОСОБА_1 була надана Апаратом ВРУ у встановлений Законом строк, а підстави вважати, що була надана неповна або недостовірна інформація у суду відсутні.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Виходячи з підстав та предмету спору, системного аналізу положень чинного законодавства України та оцінки наявних у матеріалах справи доказів в сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, а відповідач довів суду правомірність своїх дій та відсутність протиправної бездіяльності.

Керуючись ст. ст. 194, 241-246, 250, 251, 255, 290, 295, 297 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Апарату Верховної Ради України про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в строки, встановлені ст.ст.293, 295 КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст.255 КАС України.

Суддя М.М. Аракелян

.