Справа № 0940/2340/18
Суддя: Сапіга Віталій Петрович
Дата ухвалення: 2019-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2019 рокуЛьвів№ 857/1351/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Сапіги В.П.,

суддів: Довгої О.І., Запотічного І.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2018 року про повернення позовної заяви в частині позовних вимог, постановлену під головуванням судді Кафарського В.В. у м. Івано-Франківську без участі сторін, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціальної політики виконкому Івано-Франківської міської ради, Комісії щодо розгляду заяв внутрішньо-переміщених осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України з виплати грошової компенсації виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про визнання дій протиправними, скасування протоколу та зобов'язання до вчинення дій,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Департаменту соціальної політики виконкому Івано-Франківської міської ради, Комісії щодо розгляду заяв внутрішньо переміщених осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України з виплати грошової компенсації виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради з вимогами про визнання дій щодо скасування довідки від 17.02.2015 за № протиправними, скасування протоколу №3 від 30.11.2018, зобов'язання Департаменту соціальної політики виконкому Івано-Франківської міської ради поновити позивача в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб з 17.02.2015 та зобов'язання Комісії щодо розгляду заяв внутрішньо переміщених осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України з виплати грошової компенсації виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради повторно розглянути заяву позивача про виплату грошової компенсації за належні до отримання житлового приміщення для внутрішньо переміщеної особи, яка захищала незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брала безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення та визнаного учасником бойових дій з урахуванням складу сім'ї позивача, в кількості трьох осіб.

Позовну заяву ОСОБА_1 ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 13.12.2018 було залишено без руху та надано позивачу десятиденний строк з дня вручення (отримання) копії цієї ухвали для усунення недоліків позовної заяви шляхом, серед іншого, надання (долучення) заяви про поновлення строку звернення до суду та надання доказів поважності причин його пропуску.

На виконання ухвали суду про залишення позовної заяви без руху від 13.12.2018 позивач подав заяву про поновлення строку на звернення до суду від 19.12.2018, в якій зазначив, що з 30.07.2015 по 31.10.2015 приймав участь у антитерористичній операції та знаходився у м. Старобельськ Луганської області, а тому не мав можливості продовжити термін дії довідки за № від 17.02.2015. Про порушення свого права дізнався в Департаменті соціальної політики виконкому Івано-Франківської міської ради лише в листопаді 2018 року при оформленні документів для отримання грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення для внутрішньо переміщених осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2018 року позовну заяву ОСОБА_1 в частині вимог щодо визнання протиправними дій Департаменту соціальної політики виконкому Івано-Франківської міської ради про скасування довідки від 17.02.2015 за № та зобов'язання Департаменту соціальної політики виконкому Івано-Франківської міської ради поновити позивача в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо-переміщених осіб з 17.02.2015 повернуто позивачу, оскільки суд дійшов висновку про пропущення позивачем строку звернення до суду без поважних причин та відсутності доказів наявності об'єктивних причин, що перешкоджали своєчасно звернутися до суду з відповідним позовом.

Не погодившись з прийняттям такого рішення, позивач подав апеляційну скаргу. Вважає оскаржувану ухвалу прийнятою з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, а тому просить її скасувати як таку, що перешкоджає подальшому провадженню по справі і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що у поданій заяві про поновлення пропущеного процесуального строку вказав, що в період з 30.07.2015 по 31.10.2015 приймав безпосередню участь в антитерористичній операції, знаходився на той час в м. Старобільськ Луганської області і не мав можливості продовжити термін дії зазначеної у позові довідки. При цьому, вказана копія довідки знаходилась в матеріалах справи. Однак, суд першої інстанції на зазначені причини пропуску мною процесуального строку не звернув уваги, а в оскаржуваній ухвалі вказав, що докази поважності причин пропущення процесуального строку не підтверджені жодними доказами, тобто не дослідив усі надані ним докази. Також зазначає, що Департамент соціальної політики виконкому Івано-Франківської міської ради не повідомляв його, починаючи з 2015 року, про скасування Довідки за № від 17.02.2015.

Відповідачі не скористалися правом подання відзиву на апеляційну скаргу.

Суд апеляційної інстанції за правилами абзацу першого частини другої статті 312 Кодексу адміністративного судочинства України розглядає апеляційну скаргу на ухвалу про повернення позовної заяви в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача по справі, позиції сторін, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах її доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з врахуванням такого.

Повертаючи позовну заяву ОСОБА_1, суд першої інстанції встановив, що в період з 31.10.2015 (останній день перебування позивача у м. Старобельськ Луганської області, де він приймав участь у антитерористичній операції) до подання адміністративного позову пройшло більше трьох років, тобто подано позов з пропуском строку звернення до суду, який не обґрунтовано належними доказами.

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає вірним такий висновок суду першої інстанції, у зв'язку з чим зазначає.

Згідно з ч.1 ст.5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Реалізація порушеного чи оспорюваного права відбувається шляхом пред'явлення позову у формі позовної заяви до суду першої інстанції.

Відповідно до частин 1 та 3 статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Під строком звернення до адміністративного суду розуміється строк, протягом якого особа має право звернутися з адміністративним позовом і розраховувати на одержання судового захисту. Дотримання цього строку є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах, яка дисциплінує учасників цих відносин, запобігає зловживанням, сприяє стабільності діяльності суб'єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій. Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності та неостаточності у відносинах.

Верховний Суд у постанові від 17.04.2018 по справі № 815/2782/17 зазначив, що день, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів.

Якщо цей день встановити точно неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов'язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Підставами для визнання причин пропуску строку звернення із даним позовом поважними визнаються лише обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов'язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.

Доказами того, що особа знала про порушення своїх прав є не тільки її дії, спрямовані на захист порушених прав, а також докази, які свідчать про те, що були створені умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.

Відповідно до статі 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Приписами частин 1 та 2 ст.77 КАС також встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Судом першої інстанції встановлено і такі обставини підтверджуються матеріалами справи, що позивач звернувся з означеним адміністративним позовом до суду 10 грудня 2018 року.

Підставою звернення до суду є: визнання протиправними дії Департаменту соціальної політики виконкому Івано-Франківської міської ради щодо скасування довідки від 17.02.2015 за №; зобов'язання Департаменту соціальної політики виконкому Івано-Франківської міської ради поновити позивача в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо-переміщених осіб з 17.02.2015; скасування протоколу №3 від 30.11.2018 Комісії щодо розгляду заяв внутрішньо переміщених осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України з виплати грошової компенсації виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про відмову в призначенні грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення для внутрішньо-переміщених осіб; зобов'язання Комісії щодо розгляду заяв внутрішньо переміщених осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України з виплати грошової компенсації виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради повторно розглянути заяву позивача про виплату грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення для внутрішньо-переміщених осіб; встановлення судового контролю за виконанням судового рішення.

Із протоколу №3 від 30.11.2018 Комісії щодо розгляду заяв внутрішньо переміщених осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України з виплати грошової компенсації виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради видно, що із заявою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_1 звернувся до департаменту соціальної політики лише 13 листопада 2018 року. Згідно його заяви видано довідку від 13.11.2018 № про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. В Єдиній формаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб перебуває з 13.11.2018.

Щодо спірної довідки №д від 17.02.2015, то необхідно вказати на таке.

Згідно частини 8 статті 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» №1706-VII від 20.10.2014 (чинного на момент видачі довідки від 17.02.2015 №) довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (далі - довідка) видається структурним підрозділом місцевої державної адміністрації з питань соціального захисту населення в день подання заяви, підписується та засвідчується уповноваженою посадовою особою цього структурного підрозділу без сплати будь-яких платежів та зборів, включаючи як першу видачу такої довідки, так і в разі повторної її видачі у випадку втрати, пошкодження або з метою продовження її дії. Термін дії такої довідки становить шість місяців з моменту її видачі. випадку продовження дії обставин, що визначені у статті 1 цього Закону, термін дії такої довідки може бути продовжено на наступні шість місяців, для чого внутрішньо переміщена особа має повторно звернутися за фактичним місцем свого проживання до відповідного структурного підрозділу відповідної місцевої державної адміністрації з питань соціального захисту населення.

Отже, довідка від 17.02.2015 № про взяття на облік ОСОБА_1 як особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції була чинна 6 місяців - тобто до 16.08.2015.

В позовній заяві позивач зазначає, що в період з 30.07.2015 по 31.10.2015 приймав участь у антитерористичній операції та знаходився у м. Старобельськ Луганської області.

Вказана обставина підтверджується доданою до позову довідкою від 09 листопада 2015 року № 4/7785.

Водночас, як правильно зазначив суд першої інстанції, в період після 31 жовтня 2015 року до подання позивачем даного адміністративного позову пройшло більше трьох років, і позивач не надав суду жодних доказів за цей період про поважність причин його пропуску.

Не заслуговують на увагу доводи апелянта про те, що Департамент соціальної політики виконкому Івано-Франківської міської ради зобов'язаний був інформувати позивача про скасування довідки від 17.02.2015 №, оскільки така не скасовувалась в порядку статті 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», а лише по спливу шести місяців автоматично втратила свою чинність за не звернення про її продовження.

ОСОБА_1 у позові зазначає, що інші члени його сім'ї знаходяться на обліку, оскільки своєчасно продовжили термін дії Довідки внутрішньо-переміщених осіб.

Судом не здобуто доказів існування перешкод у позивача на поновлення спірної довідки після 31 жовтня 2015 року чи повторного звернення до Департаменту соціальної політики виконкому Івано-Франківської міської ради із заявою про взяття на облік як внутрішньо-переміщеної особи.

Також суд першої інстанції не приймає до уваги покликання позивача на те, що він не знав про шестимісячний термін дії довідки від 17.02.2015 №, так як за принципом презумпції знання законодавства - кожен вважається таким, що знає закони. Правова основа презумпції знання законодавства - обов'язок кожного неухильно додержуватися Конституції України та законів України. Цей обов'язок закріплений в частині 1 статті 68 Конституції України. Обов'язок додержання законів передбачає і обов'язок їх знання. Тому закони повинен знати кожний.

Посилання скаржника на те, що в оскаржуваній ухвалі суд першої інстанції не дослідив довідки №4/7785 від 09.11.2015 про те, що позивач період з 30.07.2015 по 31.10.2015 приймав участь у антитерористичній операції та знаходився у м. Старобельськ Луганської області, не може свідчити про поважність пропуску строку звернення до суду, а лише свідчить про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, однак така підстава не може слугувати для скасування або зміни рішення, оскільки це порушення не призвело до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів апеляційного суду зазначає, що позивачем не надано доказів, які були об'єктивно непереборними на підтвердження наявності поважних причин пропуску строку звернення до суду, разом з тим, довідка №4/7785 від 09.11.2015, а також позивач в адміністративному позові стверджує, що в період з 30.07.2015 по 31.10.2015 приймав участь у антитерористичній операції, після чого мав можливість звернутися до відповідача про продовження дії довідки чи видачі нової про взяття на облік як переміщеної особи з тимчасово окупованої території України або району проведення АТО.

З врахуванням наведеного суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем пропущено строк звернення до суду щодо оскарження дій Департаменту соціальної політики виконкому Івано-Франківської міської ради про скасування довідки від 17.02.2015 за № та зобов'язання Департаменту соціальної політики виконкому Івано-Франківської міської ради поновити позивача в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо-переміщених осіб з 17.02.2015 та не обґрунтовано їх поважність.

Практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах "Осман проти Сполученого королівства" від 28.10.1998 року та "Креуз проти Польщі" від 19.06.2001 року. У вказаних рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Також необхідно вказати, що інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків. Встановлення процесуальних строків законом та судом передбачено саме з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства своєчасно виконувати ними процесуальні дії, передбачені КАС України.

Оскільки колегія суддів не вбачає причини пропущення строку звернення до суду поважними, а також те, що позивач при зверненні до суду не надав доказів, які б обґрунтували поважність причин пропущення строку, то у суду першої інстанції були наявні правові підстави для повернення позовної заяви на підставі частин 2 ст.123 КАС України.

Статтею 242 КАС України, зокрема визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Порядок розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції визначено статтею 312 КАС України, зокрема частина перша встановлює, що апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Відповідно до ч.1 п.2 ст.315 КАС України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право, зокрема, залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Підстави для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін визначені ч. 1 ст. 316 КАС України, за якою суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

У зв'язку з викладеним, судова колегія не знаходить підстав для скасування оскаржуваного судового рішення, яке необхідно залишити без змін.

Керуючись статтями 243, 250, 294, 308, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2018 року про повернення позовної заяви в частині позовних вимог у справі № 0940/2340/18 - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя В. П. Сапіга
судді О. І. Довга
І. І. Запотічний