Справа № 640/2491/19
Суддя: Аверкова В.В.
Дата ухвалення: 2019-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

14 лютого 2019 року м. Київ № 640/2491/19

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Аверкова В.В., ознайомившись з позовною заявою та доданими до неї матеріалами

за позовом Державної Канцелярії Республіки Молдови

до 1) Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу

Малиновської О.Ю.;

2) Державного реєстратора комунального підприємства «Реєстрація

нерухомості та бізнесу» Мельник Тетяни Іванівни

треті особи 1) Товариство з обмеженою відповідальністю «МАКСТГРУП»;

2) Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу

Нікольська-Пукас А.В.

ВСТАНОВИВ:

Державна Канцелярія Республіки Молдова звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Малиновської О.Ю. (надалі - відповідач 1), державного реєстратора комунального підприємства «Реєстрація нерухомості та бізнесу» Мельник Тетяни Іванівни (надалі - відповідач 2), треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «МАКСТГРУП» (надалі - третя особа 1), приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Нікольська-Пукас А.В. (надалі - третя особа 2), в якому просить суд:

- визнати протиправними дії приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Малиновської О.Ю. та державного реєстратора комунального підприємства «Реєстрація нерухомості та бізнесу» Мельник Т.І.;

- скасувати реєстрацію права власності №18438956 на об'єкт нерухомого майна - нежитлові будівлі санаторію Молдова, розташовані за адресою: місто Одеса, вулиця Посмітного, 2.

Позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що відповідно до свідоцтва про право власності серії №ЯЯЯ 061622 від 23 березня 2005 року, виданого виконавчим комітетом Одеської міської ради за Республікою Молдова визнано право власності на об'єкт нерухомого майна - Санаторій Молдова, який складається з нежилих будівель букв «А4», «Б», «Е-Е1», «Е2», «З», «К», «Л», «М», загальною площею 2 920,9 кв.м, розташований за адресою: Україна, місто Одеса, вулиця Посмітного, 2.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

Так, у відповідності до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Абзацом 2 пункту 2 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у цьому Кодексі термін публічно - правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Під суб'єктом владних повноважень розуміється орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно - правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Крім того, пунктами 6, 13 частини 1 статті 20 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв'язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов'язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці; вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, визнання недійсними актів, що порушують права на майно (майнові права), якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав чи спору, що виник з корпоративних відносин, якщо цей спір підлягає розгляду в господарському суді і переданий на його розгляд разом з такими вимогами.

Позивачем оскаржується рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Малиновської О.Ю. та державного реєстратора комунального підприємства «Реєстрація нерухомості та бізнесу» Мельник Т.І.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що вказані рішення відповідачів стосуються державної реєстрації прав на нерухоме майно, зокрема, «Санаторій «Молдова», який розташовано за адресою: місто Одеса, вулиця Посмітного, 2.

Також, позивачем оскаржується державна реєстрація права власності №18438956, з Інформації (яка додана до позовної заяви) з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна, вбачається, що №18438956 присвоєно номеру запису про право власності Товариства з обмеженою відповідальністю «МАКСТГРУП» на нежитлові будівлі, розташовані за адресою: місто Одеса. Вулиця Посмітного, 2. Вказаний номер запису про право власності присвоєно на підставі прийнятого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Нікольською - Пукас А.В. рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 33308247 від 30 грудня 2016 року.

При цьому, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач фактично оспорює набуття іншими юридичними особами права власності на об'єкт нерухомого майна, розташований за адресою: місто Одеса, вулиця Посмітного, 2, вважаючи себе власником цих приміщень на підставі свідоцтв про право власності від 24 жовтня 2006 року.

Більш того, що оскаржуючи рішення відповідачів, позивач посилається виключно на порушення його права власності на вказані вище приміщення.

Отже, правовідносини, які виникли між сторонами, випливають виключно з правовідносин, пов'язаних з правом власності на об'єкт нерухомого майна, тобто спір між ними виник не у зв'язку із виконанням або невиконанням суб'єктом владних повноважень публічно - владних управлінських функцій, в тому числі, делегованих.

Також доцільно зазначити, що оскільки позивач вбачає у наслідках, які спричинені прийняттям рішень щодо об'єкт нерухомого майна, порушення, пов'язані саме з реалізацією своїх майнових інтересів щодо володіння, користування та розпорядження (права власності) відповідним об'єктом, визнання таких рішень протиправними та їх скасування є способом захисту саме майнових прав та інтересів позивача.

Таким чином, з урахуванням положень діючого законодавства України, суд дійшов висновку, що спір у справі між сторонами виник поза межами публічно-правових правовідносин, а отже віднесений до юрисдикції відповідного господарського суду.

В той же час, слід зазначити, що спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права має розглядатися як спір, що пов'язаний з порушенням цивільних прав позивача щодо вільного володіння, користування та розпорядження спірним майном. Оскільки позивач не був заявником стосовно реєстраційних дій щодо реєстрації права власності на нерухоме майно за іншими юридичними особами, тобто останні були вчинені за заявами інших осіб, тому такий спір є спором про цивільне право незалежно від того, чи здійснено державну реєстрацію прав на рухоме майно з дотриманням державним реєстратором вимог законодавства.

Вказана вище правова позиція відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постановах від 04 квітня 2018 року у справі №817/1048/16, від 18 квітня 2018 року у справі №804/1001/16 під час розгляду спорів у подібних правовідносинах щодо державної реєстрації прав.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення, як правило, майнового приватного права чи інтересу.

Спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на рухоме, нерухоме майно чи обтяження такого права за іншою особою у Державному реєстрі речових прав на майно є цивільно-правовим. А тому, вирішення таких спорів здійснюється за правилами цивільного або господарського судочинства залежно від суб'єктного складу сторін.

Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 вересня 2018 року по справі №823/2042/16.

Крім того, відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з частиною 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини у справі «Занд проти Австрії» від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

З аналізу наведених вище норм слідує, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі і обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від основного принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, а суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні частини 1 статті 6 вищезгаданої Конвенції.

У відповідності до пункту 1 частини першої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Частиною 6 статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у разі відмови у відкритті провадження в адміністративній справі з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз'яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд такої справи.

З урахуванням встановлених вище обставин суд дійшов висновку, що вищевказані позовні вимоги Державної Канцелярії Республіки Молдова не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, а отже наявні підстави для відмови у відкритті провадження у справі.

Крім того, вважаю за необхідне роз'яснити позивачеві, що такі позовні вимоги мають вирішуватися в порядку господарського судочинства та віднесені до юрисдикції відповідного господарського суду.

Керуючись частиною першої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

УХВАЛИВ:

1. Відмовити Державній Канцелярії Республіки Молдови у відкритті провадження по справі.

2. Копію ухвали разом з позовною заявою, усіма доданими до неї матеріалами надіслати позивачу.

3. Роз'яснити позивачу, що розгляд такої справи віднесено до юрисдикції господарського суду та має розглядатись в порядку господарського судочинства.

4. Роз'яснити позивачу, що повторне звернення з тією самою позовною заявою не допускається.

Ухвала набирає законної сили відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.В. Аверкова