Справа № 817/1650/18
Суддя: Шевчук Світлана Михайлівна
Дата ухвалення: 2019-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2019 рокуЛьвів№ 857/4570/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Шевчук С.М.,

суддів Кухтея Р.В., Носа С.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2018 року (рішення ухвалене у м. Рівне судом в порядку письмового провадження у складі головуючого судді Щербакова В.В., повний текст рішення суду складено 04 жовтня 2018 року) у справі № 817/1650/18 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області про визнання протиправною та скасування вимоги,

В С Т А Н О В И В :

В червні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, яким просив визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області Ф-5507-17 від 10.04.2018 року.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2018 року адміністративний позов задоволено повністю.

Визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління ДФС у Рівненській області від 10.04.2018 №Ф-5507-17 про сплату боргу (недоїмки).

Стягнуто із суб'єкта владних повноважень - Головного управління ДФС у Рівненській області (вул. Відінська, 12, м. Рівне, 33023; ідентифікаційний код 39394217), за рахунок його бюджетних асигнувань, на користь позивача ОСОБА_1 (АДРЕСА_1; ідентифікаційний код НОМЕР_1) судовий збір в сумі 704,80 грн. (сімсот чотири гривні вісімдесят копійок).

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення яким відмовити у задоволенні позову повністю. В обґрунтування апеляційної скарги відповідач вказує, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, судове рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

На підтвердження доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що судом не враховано, що позивачем самостійно подано звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за формою згідно з додатком 5 за 2013 рік задекларувавши до сплати суму 3582,09 грн, тому суми нарахованого та самостійно задекларованого єдиного внеску фізичними особами - підприємцями підлягають сплаті на загальних підставах.

Сторони в судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені в установленому порядку. Відтак, враховуючи приписи ст. 311 КАС України, розгляд апеляційної скарги здійснюється в порядку письмового провадження.

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи і не заперечується сторонами, що ОСОБА_1 зареєстровано як фізичну особу-підприємця з 18.09.2003, про що свідчить Свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії НОМЕР_3 (а.с.13).

У грудні 2009 року у зв'язку із загальним захворюванням, позивачу встановлено 3 групу інвалідності довічно, що підтверджується довідкою МСЕК серії РВН №160321 (а.с.9).

Відповідно до пенсійного посвідчення серії НОМЕР_2 від 02.10.2014 року, ОСОБА_1 є пенсіонером, вид пенсії: по інвалідності 3 групи загальне захворювання (а.с.8).

05.02.2014 позивачем подано звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2013 рік, у якій самостійно визначено суму єдиного соціального внеску (а.а.с.33-34).

10.04.2018, на підставі вказаного звіту, ГУ ДФС у Рівненській області сформовано вимогу №Ф-5507-17 про сплату боргу (недоїмки) в сумі 3582,09 грн. (а.с.7).

Не погодившись із даною вимогою позивач оскаржив її в адміністративному порядку до Державної фіскальної служби України.

Рішенням Державної фіскальної служби України від 29.05.2018 за № 7707/0/99-9911-02-02-25 скарга позивача залишена без задоволення, а вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-5507-17 від 10.04.2018 - без змін (а.с.14).

Ухвалюючи рішення про задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що звільнення фізичної особи-підприємця, який обрав спрощену систему оподаткування від сплати єдиного внеску можливе при наявності двох умов, по-перше, така особа повинна мати статус пенсіонера за віком або інваліда, по-друге, отримувати відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Помилкова подача позивачем звіту за 2013 рік не свідчить про добровільну участь його у системі страхування. Адже, добровільна участь особи, яка виявили бажання бути платником єдиного внеску, передбачає собою укладення договору на добровільну участь у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування. Судом встановлено, що договір про добровільну участь у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування ним не укладався. Докази існування такого договору у матеріалах справи відсутні. Дані обставини відповідачем не спростовані. Відтак, у відповідача відсутні правові підстави для прийняття оспорюваної вимоги, а тому дана вимога є протиправною.

Колегія суддів апеляційного суду з обумовленими висновками суду першої інстанції погоджується виходячи з такого.

Спірні правовідносини регулюються нормами Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" (далі - Закон №2464).

Відповідно до підпункту 2 частини першої статті 1 Закону №2464 єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Пунктом 4 частини першої статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08 липня 2010 року №2464-VI передбачено, що платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Згідно із частиною четвертою статті 4 цього Закону (в редакції Закону України від 07 липня 2011 року №3609-VI, який набрав чинності 06 серпня 2011 року) особи, зазначені у пункті 4 частини першої цієї статті, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Аналогічні за змістом положення відображені у п. 4 Розділу ІІ Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженої Наказом Міністерства фінансів України №449 від 20.04.2015, та у п. 3 Розділу ІІІ Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України №435 від 14.04.2015.

Із зазначеного слідує, що необхідними умовами для застосування положень частини 4 статті 4 Закону № 2464-VI є отримання особою статусу пенсіонера чи встановлення такій особі інвалідності, а також отримання нею відповідно до закону пенсії або соціальної допомоги. При цьому єдиною підставою, за наявності якої вказані положення не підлягають застосуванню, - це добровільна згода особи на участь у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Отже, фізичні особи-підприємці, що є особами з інвалідністю та обрали спрощену систему оподаткування, звільнені від сплати за себе єдиного внеску.

Враховуючи, що ОСОБА_1 з грудня 2009 року є інвалідом 3 групи та отримує пенсію по інвалідності, що підтверджується довідкою МСЕК серії РВН №160321 (а.с.9) та пенсійним посвідченням НОМЕР_4 (а.с.8), є фізичною особою-підприємцем, яка обрала спрощену систему оподаткування, тому він звільнений від сплати за себе єдиного внеску.

Отже, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що спірна вимога про сплату боргу з єдиного внеску є протиправною, оскільки позивач - ОСОБА_1, будучи інвалідом 3-ї групи та отримуючи відповідну пенсію, не має обов'язку зі сплати даного виду платежу незалежно від подачі ним звітів за 2013 рік і визначення у них сум єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Суд апеляційної інстанції не бере до уваги посилання скаржника на те, що подавши звіт з визначенням суми єдиного внеску, позивач самостійно визначив грошове зобов'язання, що підлягає сплаті, оскільки ним не укладалася угода про добровільну участь у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування згідно із вимогами частини четвертої статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

Аналогічна правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду, зокрема від 30 березня 2018 року, №805/2195/17-авід 17 жовтня 2018 року у справі №806/1575/16.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення норм матеріального та процесуального права не спростовують законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції. Рішення суду першої інстанції прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 325, ст. 328, ст. 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області залишити без задоволення.

Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2018 року у справі № 817/1650/18 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення. У випадку оголошення судом апеляційної інстанції лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. М. Шевчук
судді Р. В. Кухтей
С. П. Нос

Повне судове рішення складено 14 лютого 2019 року.