Справа № 826/8360/18
Суддя: Бужак Наталія Петрівна
Дата ухвалення: 2019-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/8360/18
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Бужак Н. П.

Суддів: Костюк Л.О., Мельничука В.П.

За участю секретаря: Івченка М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства "Науково-дослідний інститут мікроприладів "НТК" Інститут монокристалів" Національної академії наук України на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 грудня 2018 року, суддя Смолій І.В., у справі за адміністративним позовом Державного підприємства "Науково-дослідний інститут мікроприладів "НТК" Інститут монокристалів" Національної академії наук України до Державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Войтовського Валентина Сергійовича, третя особа: Приватне акціонерне товариство "Квазар" про визнання протиправним та скасування рішення,-

У С Т А Н О В И В:

Державне підприємство "Науково-дослідний інститут мікроприладів "НТК" Інститут монокристалів" Національної академії наук України звернулось до Окружного адміністративного суду м.Києва з адміністративним позовом до Державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Войтовського Валентина Сергійовича, третя особа: Приватне акціонерне товариство "Квазар", в якому просило визнати протиправним та скасувати рішення Державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Войтовського Валентина Сергійовича про державну реєстрацію № 34703209 про реєстрацію права власності ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "КВАЗАР", , на нежилі приміщення - групу приміщень №3/11 (в літ. А 9), загальною площею 188.1 кв. м. за адресою: м. Київ, вулиця Північно-Сирецька, будинок 1-3, реєстраційний номер нерухомого майна 385, та внесення до Державного реестру речових прав на нерухоме майно запису про право власності за номером 19896895. під 10.04.2017 року.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 11 грудня 2018 року закрито провадження у справі.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як убачається із матеріалів справи, позивач звернувся до суду із вимогою про визнання протиправним та скасування рішення Державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Войтовського Валентина Сергійовича про державну реєстрацію № 34703209 права власності Публічного акціонерного товариства "КВАЗАР", , на нежилі приміщення - групу приміщень №3/11 (в літ. А 9).

Судом першої інстанції встановлено, що було порушено право власності позивача на приміщення, зареєстрованого за Публічним акціонерним товариством "КВАЗАР", тобто порушено приватний інтерес Державного підприємства "Науково-дослідний інститут мікроприладів "НТК" Інститут монокристалів" Національної академії наук України.

Приймаючи рішення про закриття провадження у справі, суд першої інстанції зазначив, що спір, що розглядається, не є спором між учасниками публічно-правових відносин, оскільки відповідач, приймаючи оскаржуване рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно (право оренди на спірну земельну ділянку), не мав публічно-правових відносин саме з позивачем. Прийняте відповідачем оскаржуване рішення про державну реєстрацію стосувалось реєстрації прав власності іншої особи, а не позивача.

Колегія суддів апеляційної інстанції повністю погоджується з доводами суду першої інстанції щодо закриття провадження у справі з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини, від 20 липня 2006 року у справі "Сокуренко і Стригун проти України" (заяви №29458/04 та №29465/04) зазначено, що відповідно до прецедентної практики цього Суду термін "встановленим законом" у ст. 6 Конвенції спрямований на гарантування того, "що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом" (рішення у справі "Занд проти Австрії" (Zand v. Austria), заява №7360/76). У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. Фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках цей Суд дійшов висновку, що не може вважатися "судом, встановленим законом", національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

Отже, поняття "суду, встановленого законом" зводиться не лише до правової основи самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Відповідно до ст. 2, п. 1 ч. 1 ст. 4, п. 1 ч. 1 ст. 19 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

При цьому, згідно з п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України, суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Отже, до компетенції адміністративних судів належали спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності такого суб'єкта, прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій. Наведене узгоджується і з положеннями ст.ст. 2, 4, 19 КАС України, які закріплюють завдання адміністративного судочинства, визначення понять публічно-правового спору та суб'єкта владних повноважень, а також межі юрисдикції адміністративних судів.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі №802/1792/17-а.

Визнання протиправним і скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права власності на певне нежитлове приміщення в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за третьою особою є захистом прав позивача на таке нежитлове приміщення від їх порушення іншою особою, за якою зареєстровано аналогічне право щодо того ж самого нерухомого майна.

Визнання протиправним і скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права реєстрації права власності на нерухоме майно в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за третьої особою є захистом права на це майно від їх порушення іншою особою, за якою зареєстровано аналогічне право щодо того ж самого нерухомого майна.

Крім того, суд першої інстанції вірно зазначив, що оскільки позивачем оскаржується правомірність набуття третіми особами право власності на нерухоме майно, яке на думку позивача належить йому на праві власності, а не фактично адміністративно-управлінські функції державного реєстратора, який приймає рішення і проводить державну реєстрацію, тому такий спір не має ознак адміністративного та підлягає вирішенню в порядку господарської юрисдикції.

У разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення, на підставі якого виникають цивільні права та обов'язки особи та такі права підтверджуються чи оформленні відповідним правовстановлюючим документом, подальше оспорювання іншою особою правомірності набуття фізичною чи юридичною особою права має вирішуватись у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про право.

Виходячи з того, що у справі, яка розглядається, спірні правовідносини пов'язані із реєстрацією майнових прав, то за таких обставин спір у цій справі не є публічно-правовим і не підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства.

Аналогічна позиція була висловлена Верховним Судом у постанові від 11 грудня 2018 року, справа №826/8837/17

За таких обставин, враховуючи суть спірних правовідносин та суб'єктний склад цього спору, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що справа не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а має вирішуватись за правилами господарського судочинства.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України, суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

З огляду на зазначені обставини вбачається, що приймаючи ухвалу про закриття провадження у справі, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що даний спір не є публічно-правовим та не підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства, а має вирішуватись за правилами .

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 грудня 2018 року.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Науково-дослідний інститут мікроприладів "НТК" Інститут монокристалів" Національної академії наук України залишити без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 грудня 2018 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

Суддя-доповідач: Бужак Н.П.

Судді: Костюк Л.О.

Мельничук В.П.

Повний текст виготовлено: 13 лютого 2019 року.