Справа № 1540/3862/18
Суддя: Лук'янчук О.В.
Дата ухвалення: 2019-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2019 р. Справа № 1540/3862/18
Категорія: 10.2.4 Головуючий в 1 інстанції: Гусев О. Г.

Час і місце ухвалення: м. Одеса

Колегія суддів П'ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - Лук'янчук О.В.

суддів - Бітова А. І.

- Ступакової І. Г.

при секретарі - Черкасовій Є.А.

розглянувши у порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Малиновського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Малиновського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Малиновського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі, просить: визнати дії відповідача щодо відмови в проведенні підвищення пенсії ОСОБА_2 у розмірі 50% як реабілітованій жертві політичних репресій відповідно до вимог пункту "г" ст. 77 Закону України "Про пенсійне забезпечення" - протиправними; зобов'язати відповідача здійснити належний перерахунок пенсії ОСОБА_2 з нарахуванням підвищення до пенсії у розмірі 50%, як реабілітованій жертві політичних репресій, згідно пункту "г" ст. 77 Закону України "Про пенсійне забезпечення" виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленої ч.1 ст.28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та сплатити різницю недоплаченої пенсії з 12.12.2017 року.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2018 року задоволено у повному обсязі позовну заяву ОСОБА_2 до Малиновського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Одесі про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, Малиновське об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Одесі подало апеляційну скаргу, в якій зазначає про порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин справи, а тому просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що позивачка є особою, яка разом із сімєю була виселена (переховувалась) відповідно до ст. 3 ЗУ « Про реабілітацію жертв політичних репресій в Україні», у зв'язку з чим позивачці встановлено підвищення до пенсії відповідно до постанови КМУ від 16.07.2008 року № 654, яка є чинною, та не конституційною не визнавалась, а тому саме її норми підлягають застосуванню.

Відповідач у судове засідання не з'явився, про час, дату та місце слухання справи повідомлений належним чином, враховуючи що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста його участь в судовому засіданні не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 2 ст. 311 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності відповідача.

Згідно ч.4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2, відповідно до Постанови Малиновського районного суду м.Одеси від 07 листопада 2017 року, була реабілітована.

Комісією з реабілітації жертв політичних репресій Ізмаїльської районної ради було видано Посвідчення реабілітованої серія НОМЕР_1, з якого вбачається, що ОСОБА_2 отримає право на пільги та компенсації, встановлені Законом Української РСР "Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні".

Позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату та надбавку пенсії як реабілітованому та потерпілому від політичних репресій у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком відповідно до п."г" ст.77 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Відповідачем було повідомлено, що Позивачу встановлено підвищення до пенсії як члену сім'ї реабілітованого відповідно до пункту "г" статті 77 Закону України "Про пенсійне забезпечення". Розмір вказаного підвищення встановлення відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 16.07.2008 року №654 "Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян".

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, виходив з того, що Закон України «Про пенсійне забезпечення» має вищу юридичну силу в порівнянні з постановою Кабінету Міністрів України від 16 липня 2008 року № 654 «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян», а тому відповідач неправомірно виплачував підвищення до пенсії позивачу в меншому розмірі, ніж це передбачено пунктом «г» статті 77 зазначеного Закону.

Вирішуючи дану справу колегія суддів виходить з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_2 є реабілітованою на підставі ст. 3 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій України» згідно постанови Малиновського районного суду м. Одеси від 07 листопада 2017 року, перебуває на обліку у відповідача та отримує пенсію за віком з врахуванням підвищення до пенсії примусово переселених членів сім'ї реабілітованих у розмірі 54,40 грн. на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 16.07.2008 №654 "Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян".

Відповідно до пункту "г" статті 77 Закону України "Про пенсійне забезпечення" громадянам, які необґрунтовано зазнали політичних репресій і згодом були реабілітовані, призначені пенсії підвищуються на 50 процентів, а членам їх сімей, яких було примусово переселено, - на 25 процентів мінімальної пенсії за віком.

Згідно з пунктом 6 Розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" до прийняття відповідного закону до пенсій, передбачених цим Законом, установлюються надбавки та здійснюється їх підвищення згідно із Законом України "Про пенсійне забезпечення". Зазначені надбавки та підвищення встановлюються в розмірах, що фактично виплачувалися на день набрання чинності цим Законом з наступною індексацією відповідно до законодавства про індексацію грошових доходів населення. Виплата їх здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

У той же час, підпунктом 2 пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 16.07.2008 №654 "Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян" встановлено, що з 01.09.2008 громадянам, які необґрунтовано зазнали політичних репресій і згодом були реабілітовані, до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачуються замість пенсії, підвищення проводиться в розмірі 54,40 грн., а членам їх сімей, яких було примусово переселено, - 43,52 грн.

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до вимог ст.8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права, Конституція має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України та повинні відповідати їй.

Так, статтею 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначено розмір мінімальної пенсії за віком, що дорівнює прожитковому мінімуму, встановленому для осіб, що втратили працездатність.

Відповідно до вимог ч.1 ст.2 Закону України «Про прожитковий мінімум» від 15.07.1999р., прожитковий мінімум застосовується для встановлення розмірів мінімальної заробітної пенсії за віком.

За чинним законодавством України, розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Однак, згідно з ст. 28 вказаного Закону, мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом 1 частини 1 цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсії, призначених згідно з цим Законом.

Згідно із вимогами ч.1 ст.9 КАС України, у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), тому поняття мінімальної пенсії за віком, наведене у ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» слід застосовувати для визначення розміру підвищення до пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, при визначенні розміру підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачуються замість пенсії громадянам, які необґрунтовано зазнали політичних репресій і згодом були реабілітовані та членам їх сімей, яких було примусово переселено, слід керуватися нормами Закону України «Про пенсійне забезпечення», який має вищу юридичну силу, а не підпунктом 2 пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 16 липня 2008 року № 654 «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян», зважаючи на те, що останній звужує розмір сум, що підлягають виплаті реабілітованим громадянам та суперечить наведеним нормам Закону.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм права висловлена Верховним Судом у постанові від 10 жовтня 2018 року у справі № 446/1549/16-а.

З таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині застосування до спірних правовідносин пункту "г" статті 77 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Однак, колегія суддів зауважує, що судом першої інстанції не було взято до уваги наступні обставини справи.

Так, згідно з ст.3 Закону №962-XII реабілітації підлягають всі громадяни, заслані і вислані з постійного місця проживання та позбавлені майна за рішенням органів державної влади і управління з політичних, соціальних, національних, релігійних та інших мотивів під приводом боротьби з куркульством, противниками колективізації, так званими бандпособниками та їх сім'ями.

Відповідно до п.4 Постанови Верховної ради України «Про тлумачення Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій в Україні» від 24 грудня 1993 року №3812-XII застосування (піддання) репресій (стаття 1): - оголошення вироку, ухвали (постанови) судом першої інстанції або рішення (постанови) позасудовим органом про застосування кримінального покарання, відправлення у заслання та вислання без пред'явлення обвинувачення у конкретному злочині; - винесення судом або позасудовим органом рішення про необґрунтоване застосування примусових заходів медичного характеру; - винесення постанови про арешт та тримання під вартою в разі закриття справи на попередньому слідстві чи у судовому порядку; - прийняття рішення місцевими органами влади, службовими особами чи громадськими організаціями про застосування репресії в адміністративному порядку.

Згідно з п.7 Постанови Верховної ради України «Про тлумачення Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій в Україні» від 24 грудня 1993 року №3812-XII направлення у заслання, вислання та спеціальні поселення в адміністративному порядку (стаття 3) - застосування репресій на підставі рішень місцевих органів влади, адміністративних органів, посадових осіб чи громадських організацій з політичних мотивів до сімей осіб, репресованих за обвинуваченням у контрреволюційних злочинах; до осіб, визнаних соціально небезпечними у політичному відношенні, противниками колективізації; до обвинувачених у зв'язках з так званими «ворогами народу», у приналежності до політичних партій тощо.

Довідки про реабілітацію згідно зі статтею 3 цього Закону видаються реабілітованим на їх вимогу органами внутрішніх справ за наявності у них відповідних документів (постанови про вислання, особистих справ на виселених осіб тощо), а за відсутності таких документів - районними комісіями по поновленню прав реабілітованих після встановлення ними факту виселення.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі положення, колегія суддів приходить до висновку, що законодавець до реабілітованих відносить як громадян, які необґрунтовано зазнали політичних репресій, так і примусово переселених осіб. При цьому, підставою направлення у заслання, вислання та спеціальні поселення могла бути як контрреволюційна/політична діяльність громадянина, так і родинні зв'язки з ним.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_2 є реабілітованою особою на підставі ст. 3 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій України», як член сім'ї, яку було примусово переселено, а не як особа, яка необґрунтовано зазнала політичних репресій.

За таких обставин, протиправними являються дій відповідача щодо невиплати позивачу надбавки до пенсії як репресованій особі з розрахунку 25 % мінімальної пенсії за віком, встановленої ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», а не з розрахунку 50 %.

Відтак, рішення суду першої інстанції, ухвалене у даній справі, не можна вважати законним та обґрунтованим, і що таке постановлено при дотриманні норм права.

На адресу суду надійшов лист, в якому суд повідомлено про те, що згідно актового запису про смерть від 10.01.2019 року за № 2 ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та заявлено вимогу про заміну сторони судового провадження.

Відповідно до ст.52 Кодексу адміністративного судочинства України,у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов'язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов'язкові для особи, яку він замінив.

Процесуальним правонаступництвом є заміна сторони або третьої особи іншою особою (правонаступником) у зв'язку з вибуттям із процесу суб'єкта спірного або встановленого рішенням суду правовідношення, за якої до правонаступника переходять усі процесуальні права та обов'язки правопопередника і він продовжує в судочинстві участь останнього.

Крім того, процесуальне правонаступництво тісно пов'язане з матеріальним правонаступництвом і передбачає перехід суб'єктивного права або обов'язку від однієї особи до іншої в матеріальному праві. Незалежно від підстав матеріального правонаступництва процесуальне правонаступництво допускається лише після заміни сторони в матеріальних правовідносинах.

В той же час, ст.ст.1218, 1219 Цивільного кодексу України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Не входять до складу спадщини права та обов'язки, що нерозривно пов'язані з особою спадкодавця, зокрема право на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом.

Згідно статті 1227 Цивільного кодексу України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім'ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Виходячи з аналізу вищезазначених правових норм, предметом спадкування можуть бути лише конкретні суми виплат, які належали спадкодавцеві за життя і залишилися недоотриманими у зв'язку з його смертю.

Аналогічна позиція викладена в ухвалі Верховного Суду від 23 жовтня у справі № 805/529/17-а.

Предметом спору у даній справі є проведення перерахунку пенсії з 12 грудня 2017 року.

З матеріалів справи вбачається, що спір стосовно перерахунку пенсії не вирішено, а тому право на збільшення пенсії померлий не набув.

Отже, колегія суддів вважає, що спірні правовідносини не допускають правонаступництво, у зв'язку з чим клопотання не підлягає задоволенню.

При цьому колегія суддів зазначає, що правові підстави закриття провадження у справі визначені ст.238 КАС України.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.238 КАС України, суд закриває провадження у справі: у разі смерті або оголошення в установленому законом порядку померлою фізичної особи або припинення юридичної особи, за винятком суб'єкта владних повноважень, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

Згідно ст.319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для закриття провадження у справі у зв'язку зі смертю позивача.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11 жовтня, яке постановлено з порушенням норм права, і закриття провадження у даній справі.

Керуючись ст.ст. 238, 292, 308, 311, 319, 321, 322, 325, КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Малиновського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі задовольнити частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2018 року скасувати .

Провадження по справі за позовом ОСОБА_2 до Малиновського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії закрити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено та підписано 14 лютого 2019 року .

Головуючий суддя: О.В. Лук'янчук

Суддя: А. І. Бітов

Суддя: І. Г. Ступакова