Справа № 2240/2960/18
Суддя: Сторчак В. Ю.
Дата ухвалення: 2019-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2240/2960/18

Головуючий у 1-й інстанції: Гнап Д.Д.

Суддя-доповідач: Сторчак В. Ю.

18 лютого 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сторчака В. Ю.

суддів: Мельник-Томенко Ж. М. Ватаманюка Р.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби в Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 07 листопада 2018 року (суддя Гнап Д.Д.) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління Державної міграційної служби в Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Управління Державної міграційної служби в Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування рішення про відмову у наданні дозволу на імміграцію №28 від 26.06.2018, на підставі пункту 1 частини 1 статті 10 Закону України "Про імміграцію".

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 07 листопада 2018 року позовні вимоги позивача задоволено повністю.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку, подавши відповідну апеляційну скаргу. У скарзі відповідач, посилаючись на неповне з'ясування та недоведеність судом обставин, що мають значення для справи та допущенні порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким в задоволенні позовних вимог позивача відмовити в повному обсязі з підстав, викладених у апеляційній скарзі. Вважає, що оскаржене рішення прийняте на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначені чинним законодавством.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмовго провадження, у відповідності до вимог ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 22.07.2017 громадянин Республіки Вірменія ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець Республіки Вірменія, звернувся до Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області з заявою про надання йому дозволу на імміграцію в Україну. До заяви додано довідку Департаменту інформаційних технологій Міністерства внутрішніх справ України №055069686.

Встановлено, що в Україні проживає син позивача - ОСОБА_4, який є громадянином України.

Згідно з довідкою ГУ НП в Хмельницькій області № від 11.08.2017, позивача, 10.09.2013 було засуджено Апеляційним судом Хмельницької області за частиною 1 статті 121, статтею 69 Кримінального кодексу України до 3 років позбавлення волі. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 29.05.2014, на підставі статті 6 Закону України "Про амністію" 2014 року невідбуту частину покарання скорочено на половину. Звільнено 20.02.2015 з місць позбавлення волі ухвалою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 13.02.2015 на підставі статті 82 Кримінального кодексу Україн, невідбуту частину покарання замінено на 7 місяців 29 днів виправних робіт з відрахуванням 20% заробітної плати на користь держави.

Рішенням про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну від 26.06.2018 №28, позивачу відмовлено у наданні дозволу на імміграцію в Україну на підставі пункту 1 частини 1 статті 10 Закону України "Про імміграцію".

Позивач, вважаючи, що зазначеним рішенням порушено його права, звернувся з даним позовом до суду.

Ухвалюючи оскаржуване судове рішення, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, підтверджені матеріалами справи та їх належить задовольнити в повному обсязі. Зокрема, на думку суду, оскільки позивач є батьком громадянина України, ненадання йому дозволу на імміграцію з підстави, визначеної пунктом 1 частини 1 статті 10 Закону України "Про імміграцію" є протиправним.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та враховує наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства визначає Закон України "Про імміграцію".

Відповідно до статті 6 Закону України "Про імміграцію" центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері імміграції, зокрема: 1) організовує роботу з прийняття заяв разом із визначеними цим Законом документами щодо надання дозволу на імміграцію від осіб, які перебувають в Україні на законних підставах; 2) організовує роботу з перевірки правильності оформлення документів щодо надання дозволу на імміграцію, виконання умов для надання такого дозволу, відсутності підстав для відмови у його наданні.

Статтею 9 Закону України "Про імміграцію" визначено, що заяви про надання дозволу на імміграцію подаються особами, які перебувають в Україні на законних підставах, - до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері імміграції.

Заяву про надання дозволу на імміграцію заявник подає особисто до відповідного органу державної влади. За наявності поважних причин (хвороба заявника, стихійне лихо тощо) заява може надсилатися поштою або за дорученням заявника, посвідченим нотаріально, подаватися іншою особою.

Для надання дозволу на імміграцію до заяви додаються такі документи:

1) три фотокартки;

2) копія документа, що посвідчує особу;

3) документ про місце проживання особи;

4) відомості про склад сім'ї, копія свідоцтва про шлюб (якщо особа, яка подає заяву, перебуває в шлюбі);

5) документ про те, що особа не є хворою на хронічний алкоголізм, токсикоманію, наркоманію або інфекційні захворювання, перелік яких визначено центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я.

Особи, які постійно проживають за межами України, за винятком осіб, зазначених у пунктах 1, 3 частини третьої статті 4 цього Закону, разом із заявою про надання дозволу на імміграцію подають також довідку про відсутність судимості.

Згідно з пунктом 1 частини 3 статті 4 Закону України "Про імміграцію" дозвіл на імміграцію поза квотою імміграції надається одному з подружжя, якщо другий з подружжя, з яким він перебуває у шлюбі понад два роки, є громадянином України, дітям і батькам громадян України.

Таким чином, довідка про відсутність судимості є додатковим документом, передбаченим для подання заяви з метою отримання дозволу на імміграцію. Крім зазначеного, у позивача також відсутній обов'язок для її подачі тому, що він є батьком громадянина України, тобто особою, на яку поширюється виключення, визначене пунктом 1 частини 3 статті 4 Закону України "Про імміграцію".

Судом першої інстанції зроблено вірний висновок, що позивач, в даному випадку, не зобов"язаний подавати довідку про відсутність судимості.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 10 Закону України "Про імміграцію" дозвіл на імміграцію не надається особам, які в заявах про надання дозволу на імміграцію зазначили свідомо неправдиві відомості чи подали підроблені документи.

Разом з тим, судом встановлено, що відповідачем винесено оскаржене рішення не з підстави, визначеної в пункті 4 частини 1 статті 10 Закону України "Про імміграцію", а на підставі пункту 1 частини 1 статті 10 Закону України "Про імміграцію", а саме ненадання дозволу на імміграцію особам, засудженим до позбавлення волі на строк більше одного року за вчинення діяння, що відповідно до законів України визнається злочином, якщо судимість не погашена і не знята у встановленому законом порядку. При цьому, відповідач не врахував норми статті 10 Закону України "Про імміграцію", які визначають, що положення пунктів 1, 3 не поширюються на осіб, зазначених у пунктах 1, 3 частини третьої статті 4 цього Закону.

Таким чином, оскільки позивач є батьком громадянина України, ненадання йому дозволу на імміграцію з підстави, визначеної пунктом 1 частини 1 статті 10 Закону України "Про імміграцію" апеляційний суд вважає протиправним.

Окрім того, колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта про зазначення позивачем в заяві про надання дозволу на імміграцію недостовірних даних, оскільки, як вірно вказав суд першої інстанції, зазначена обставина не відображена в підставі прийняття оскарженого рішення.

Таким чином, підсумовуючи викладене, колегія суддів, оцінивши досліджені в ході розгляду справи докази в їх сукупності, дійшла висновку, що доводи викладені в апеляційній скарзі відповідача не спростовують висновків суду першої інстанції, оскільки останній всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, в ньому повно відображені обставини, що мають значення для справи, а висновки щодо встановлених обставин і правові наслідки є вірними.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби в Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 07 листопада 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Сторчак В. Ю.

Судді Мельник-Томенко Ж. М. Ватаманюк Р.В.