Справа № 815/2619/18
Суддя: Лук'янчук О.В.
Дата ухвалення: 2019-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 лютого 2019 р. Справа № 815/2619/18

Категорія: 12.2 Головуючий в 1 інстанції: Тарасишина О. М..
Час і місце ухвалення: 12:26 год. м. Одеса
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Лук`янчук О.В.

суддів Бітова А. І.

Ступакової І. Г.

при секретарі Черкасовій Є.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання незаконними висновків службового розслідування та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 в якому з урахуванням уточненого адміністративного позову просить:

визнати незаконним та скасувати висновки службового розслідування за фактом втрати ОСОБА_1 засобів зв`язку, а саме двох радіостанцій DP 4400, та наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 134 від 19.04.2018 року за порушення положень наказу Міністерства оборони України № 300 від 16.07.1997 року Про затвердження Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України та шкоду заподіяну недбалим виконанням службових обов`язків керуючись положеннями статті Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за коду заподіяну державі затвердженого постановою Верховної Ради України 23.06.1995 року № 243 та наказу Міністра оборони від 28.12.1996 року № 341 Про оголошення постанови Кабінету Міністрів України від 02.11.1995 року № 880, з ОСОБА_1 стягнуто на користь держави у 2-х кратному розмірі вартість втраченого майна на суму 36 677 грн. 36 коп.;

зобов`язати керівництво військової частини НОМЕР_1 повернути ОСОБА_1 стягнуті кошти на підставі наказу № 134 від 19.04.2018 року.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2018 року позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання незаконними висновків службового розслідування та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано наказ військової частини НОМЕР_1 № 134 від 19.04.2018 року.

Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 повернути ОСОБА_2 стягнуті кошти на підставі наказу № 134 від 19.04.2018 року.

Стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 1762,00 грн.

В решті позовних вимог відмовлено .

Не погоджуючись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій зазначаючи про неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи, порушення норм права, а тому просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначається, що за ствердженням позивача по справі він передав дві радіостанції командиру мотопіхотної роти військової частини НОМЕР_1 капітану ОСОБА_3 , але без відповідних документів, які були втрачені в результаті недбалого виконання службових обов`язків.. При цьому, згідно пояснень ОСОБА_3 радіостанції були передані військовослужбовцям роти вогневої підтримки документально не оформлені, в результаті чого майно було втрачено.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині від 26.03.2018 року № 62, старшого сержанта ОСОБА_1 прийнято на посаду старшини роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_1 .

23.07.2017 року ОСОБА_1 прийняв у командира взводу зв`язку військової частини НОМЕР_1 старшого сержанта ОСОБА_4 по накладній № 19, 1 радіостанцію DP № 4800 № 871 ТРК 4345 та 3 радіостанції DP № 4400 за № 6477, № D733 та № D774 .

23.08.2017 року позивач прийняв у командира взводу зв`язку військової частини НОМЕР_1 старшого сержанта ОСОБА_4 по накладній № 37, 2 радіостанції DP 4400 за № 8925 та № 1409.

Отримані ОСОБА_1 23.07.2017 року радіостанції по накладній № 19, ним були передані 24.07.2017 року по накладній № 1/19 ОСОБА_5 , по накладній № 2/19 ОСОБА_6 , по накладній № 3/19 ОСОБА_7 та по накладній № 4/19 ОСОБА_8 .

Як зазначає позивач в адміністративному позові, 27.08.2017 року він прибув в зону АТО в 1 МПР під командуванням командира роти капітана ОСОБА_3 , якому в ході бойових дій позивач повідомив про те, що у нього наявні дві радіостанції, якими можуть користуватися у роті. Так, за наказом командира 1 МПР капітана ОСОБА_3 , 27.08.2017 року ОСОБА_1 передав дві радіостанції DP 4400 за № 8925 та № 1409 в комплекті та накладними, які знаходилися на обліку в роті вогневої підтримки, заступнику з озброєння 1 МПР капітану ОСОБА_9

29.10.2017 року позивач рапортом доповів командиру РВП військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_5 про передачу двох радіостанцій DP 4400 за № 8925 та № 1409 в комплекті та накладними, які знаходилися на обліку в роті вогневої підтримки, заступнику командира з озброєння 1 МПР капітану ОСОБА_9 , та просив зняти з обліку вказані радіостанції і поставити на облік в 1 МПР .

29.10.2018 року командир РВП капітан ОСОБА_5 подав рапорт на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 про зняття з обліку радіостанцій, які були передані в 1 МПР за службовою необхідністю .

Згідно рапорту від 26.03.2018 року командир взводу зв`язку військової частини НОМЕР_1 старшого сержанта ОСОБА_4 просив призначити службове розслідування по факту втрати засобів зв`язку сержантом з матеріального забезпечення роти РВП ОСОБА_1 а саме двох радіостанцій DP 4400 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 26.03.2018 року № 205 Про призначення службового розслідування за фактом втрати засобів зв`язку військової частини НОМЕР_1 , наказано заступнику командира 3 мотопіхотної роти з морально-психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 провести службове розслідування за фактом втрати засобів зв`язку старшиною роти вогневої підтримки старшим сержантом ОСОБА_1 , а саме двох радіостанцій DP 4400 військової частини НОМЕР_1 , службове розслідування наказано провести в термін до 04.04.2018 року.

За результатами службового розслідування складено акт від 19.04.2018

Службовим розслідуванням встановлено, що старшина роти вогневої підтримки старший сержант ОСОБА_1 прийняв засоби зв`язку, а саме дві радіостанції DP 4400 № 807 TQVD774 накладна № 19 від 30.10.2017 року та № 807 TQR 8925 накладна № 37 від 23.08.2017 року у командира взводу зв`язку військової частини НОМЕР_1 старшого сержанта ОСОБА_4 . На запитання щодо втрати засобів зв`язку старший сержант ОСОБА_2 , пояснив, що радіостанції DP 4400 в кількості 2 шт. передав командиру 1 мотопіхотної роти військової частини НОМЕР_1 капітану ОСОБА_3 , але без відповідних документів. Під час розмови з капітаном ОСОБА_3 стало відомо що старший сержант ОСОБА_1 віддав радіостанції військовослужбовцям роти вогневої підтримки, які були прикомандировані до 1 мотопіхотної роти, але при цьому документально не зазначив передачу засобів зв`язку. В результаті чого майно було втрачене.

За результатами проведення службового розслідування на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 Про результати службового розслідування за порушення положень наказу Міністерства оборони України № 300 від 16.07.1997 року Про затвердження Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України та шкоду, заподіяну недбалим виконанням службових обов`язків, керуючись положеннями статті 14 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі затвердженого постановою Верховної Ради України 23.06.1995 року № 243 та наказу Міністра оборони від 28.12.1996 року № 341 Про оголошення постанови Кабінету Міністрів України від 02 листопада 1995 року № 880 стягнуто з старшого сержанта ОСОБА_1 на користь держави у 2-х кратному розмірі вартість втраченого майна на суму 36677,36 грн.

Приймаючи рішення суд першої інстанції виходив з обґрунтованості позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування наказу військової частини НОМЕР_1 № 134 від 19.04.2018 року, оскільки відповідач не довів правомірності свого рішення. Разом з цим, відмовив у задоволенні позовних вимог в частині скасування висновків службового розслідування за фактом втрати ОСОБА_1 засобів зв`язку, а саме двох радіостанцій DP 4400, оскільки такий спосіб захисту не забезпечує відновлення порушеного права позивача, за судовим захистом якого він звернувся, та за умови визнання судом протиправним і скасування наказу військової частини НОМЕР_1 № 134 від 19.04.2018 року.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року №548-ХІV (далі - Статут), порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються законами України, положеннями про проходження військової служби відповідними категоріями Військовослужбовців, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 9 Статуту визначено, що військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актам.

Відповідно до ст. 11 Статуту, військовослужбовці зобов`язані знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно.

В силу ст. 16 Статуту, кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Відповідальність військовослужбовців закріплюється статями 26, 27 Статуту, відповідно до яких, військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом. Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення.

Положенням про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду заподіяну державі, затвердженим постановою Верховної Ради України від 23.06.1995 р. №243/95-ВР (далі - Положення №243/95), визначені загальні підстави і порядок притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних, винних у заподіяні шкоди державі під час виконання ними службових обов`язків, передбачених актами законодавства, військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативно правовими актами.

Пунктом 2 Положення №243/95 визначено, що відшкодуванню підлягає пряма дійсна шкода, заподіяна розкраданням, пошкодженням, втратою чи незаконним використанням військового майна, погіршенням або зниженням його цінності, що спричинило додаткові витрати для військових частин, установ, організацій, підприємств та військово-навчальних закладів (далі - військові частини) для відновлення, придбання майна чи інших матеріальних цінностей або надлишкові виплати.

Відповідно до пункту 3 вказаного Положення, військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність за наявності: заподіяння прямої дійсної шкоди; протиправної їх поведінки; причинного зв`язку між протиправною поведінкою і настанням шкоди; вини у заподіянні шкоди.

Протиправною визнається така поведінка (дія чи бездіяльність) військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного, коли він не виконує (недбало виконує) свої службові обов`язки.

Військовослужбовець або призваний на збори військовозобов`язаний визнається винним у заподіяній шкоди, якщо протиправне діяння вчинене ним умисно чи з необережності.

Залежно від того, навмисно чи з необережності заподіяно шкоду, а також з урахуванням суспільної небезпечності дії (бездіяльності) винної особи та обставин, за яких заподіяно шкоду, і вартості майна до військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних застосовується повна або обмежена матеріальна відповідальність.

Відповідно до пункту 17 Положення № 243/95-ВР у разі виявлення факту заподіяння матеріальної шкоди командир (начальник) військової частини призначає розслідування для встановлення причин виникнення шкоди, її розміру та винних осіб.

Згідно з пунктом 19 Положення № 243/95-ВР розслідуванням повинно бути встановлено: в чому полягає матеріальна шкода та яка її вартісна оцінка; якими конкретно неправомірними діями військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного заподіяно шкоду; вимоги яких законів, військових статутів, порадників, інструкцій та інших нормативних актів при цьому було порушено; умисно чи з необережності та з якою метою заподіяно шкоду; чи заподіяно шкоду винною особою під час виконання службових обов`язків; ступінь вини кожного у разі заподіяння шкоди кількома особами; умови та причини, що сприяли заподіянню шкоди, та її наслідки.

Відповідно до п. 21 Положення, у висновку розслідування викладаються факти, встановлені відповідно до вимог пунктів 3 і 19 цього Положення, та пропозиції про притягнення винної особи (винних осіб) до обмеженої, повної чи підвищеної матеріальної відповідальності, а в разі необхідності - обґрунтування можливості зменшення суми, що підлягає стягненню з винного для відшкодування заподіяної шкоди.

Як вбачається із матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, в матеріалах службового розслідування зазначено, що причиною втрати засобів зв`язку, а саме радіостанцій DP 4400 в кількості 2 шт. стало передача їх ОСОБА_1 командиру 1 мотопіхотної роти військової частини НОМЕР_1 капітану ОСОБА_3 , але без відповідних документів. Відповідно до письмових пояснень капітана ОСОБА_3 зазначено, що радіостанції були передані військовослужбовцям роти вогневої підтримки, а сержантом з матеріального забезпечення роти вогневої підтримки документально не одержані.

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що причиною втрати двох радіостанцій D 4400 не є протиправні дії військового службовця ОСОБА_1 , а подальше використання їх військоволужбовцями роти вогневої підтримки. Зазначене виключає взаємозв`язок між діями позивача та нанесенням військовій частині А 4210 матеріальної шкоди.

Разом з цим, судом першої інстанції правомірно зауважено, що на момент службового розслідування за ОСОБА_1 не було закріплено майно, яке було втрачено.

Щодо застосування відповідальність в розмірі заподіяної шкоди, а саме 2-х кратному розмірі вартості втраченого майна, то колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що службовим розслідуванням не встановлено, що шкоду заподіяно навмисно, і чітко встановлено що шкоду заподіяно з необережності, а саме недбалим виконанням своїх обов`язків, яке проявилося в неналежному виконанні своїх обов`язків і недостатньому контролі, а тому воно не могло бути застосовано.

Згідно із п. 10, 11 розділу II Положення № 243/95 військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані за шкоду, заподіяну недбалим виконанням ними службових обов`язків, передбачених військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами, несуть матеріальну відповідальність у розмірі заподіяної шкоди, але не більше місячного грошового забезпечення.

За пошкодження, псування або втрату через необережність майна, виданого військовослужбовцям і призваним на збори військовозобов`язаним на період зборів в особисте користування, вони несуть матеріальну відповідальність у розмірі заподіяної з їх вини шкоди, але не більше тримісячного грошового забезпечення.

Командири (начальники) військових частин за шкоду, заподіяну державі їх підлеглими, несуть матеріальну відповідальність у розмірі заподіяної шкоди, але не більше тримісячного грошового забезпечення, якщо вони своїми розпорядженнями порушили встановлений порядок обліку, зберігання, використання, перевезення військового майна.

У разі, якщо командири (начальники) військових частин не вжили належних заходів, передбачених військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами щодо запобігання розкраданню, знищенню чи псуванню військового майна або щодо притягнення винних до відповідальності, вони несуть матеріальну відповідальність у розмірі заподіяної шкоди, але не більше місячного грошового забезпечення.

Колегія суддів наголошує, що положення постанови КМ України № 880 від 02.11.1995р. «Про затвердження Переліку військового майна, нестача або розкрадання якого відшкодовується винними особами у кратному співвідношенні до його вартості» застосовується лише у разі нестачі або розкрадання майна.

При цьому, як вірно встановлено судом першої інстанції, відповідно до акту інвентаризації служби зв`язку військової частини НОМЕР_1 від 24.03.2018 року, під час інвентаризації комісією військової частини, зокрема встановлено: наявність майна зв`язку відповідає обліку, а тому посилання апелянта на додатки інвентаризаційного опису основних засобів та пояснення ОСОБА_10 є безпідставними.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до п.п. 22, 23 Положення № 243/95 військовослужбовці та призвані на збори військовозобов`язані, які притягаються до матеріальної відповідальності, ознайомлюються з матеріалами розслідування, про що у висновках робиться відповідний запис. Вони мають право подавати свої заперечення та клопотання на ім`я командира (начальника) військової частини.

Командир (начальник) військової частини після розгляду матеріалів розслідування зобов`язаний особисто провести бесіду з військовослужбовцем або призваним на збори військовозобов`язаним, який притягається до матеріальної відповідальності. Якщо вину військовослужбовця чи призваного на збори військовозобов`язаного повністю доведено, командир (начальник) військової частини не пізніш як у місячний термін з дня закінчення розслідування видає наказ про притягнення до матеріальної відповідальності винної особи з зазначенням розміру суми, що підлягає стягненню.

Однак, як зазначено позивачем та не спростовано апелянтом, ОСОБА_1 з висновками службового розслідування за фактом втрати засобів зв`язку, а саме двох радіостанцій DP 4400 ознайомлено не було.

За таких обставин, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про скасування спірного наказу та як наслідок повернення ОСОБА_1 стягнутих коштів на підставі наказу № 134 від 19.04.2018 року.

Інших доводів, які б свідчили про можливі порушення судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, апеляційна скарга не містить.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 308, 310, 315, 316, 321, 322, 329, 331 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено та підписано 14 лютого 2019 року .

Головуючий суддя: О.В. Лук`янчук

Суддя: А. І. Бітов

Суддя: І. Г. Ступакова