Справа № 826/12663/18
Суддя: Васильченко І.П.
Дата ухвалення: 2019-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

13 лютого 2019 року № 826/12663/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Васильченко І.П., при секретарі Ксендзов А., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Центр транспортного сервісу «Ліски» публічного акціонерного товариства «Укрзалізниця»

до Державної аудиторської служби України

про визнання протиправним та скасування рішення

за участю представників сторін:

від позивача: Лайтаренко О.В.

від відповідача: Дяченко С.В., Кузьменко Т.М.

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла позовна заява публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Центр транспортного сервісу «Ліски» публічного акціонерного товариства «Укрзалізниця» (далі також - позивач) до Державної аудиторської служби України (далі також - відповідач, Держаудитслужба), в якій позивач просить визнати протиправними та скасувати Вимогу Державної аудиторської служби України від 10 липня 2018 року № 05-14/545 - в частині пунктів 35, 36, 104,105

Звертаючись до суду з даним позовом позивач обґрунтовує позовні вимоги безпідставністю висновків, до яких прийшов відповідач під час здійснення ревізії позивача, та які були покладені в основу оскаржуваних пунктів Вимоги від 10 липня 2018 року № 05-14/545.

На адресу суду від відповідача надійшов відзив на адміністративний позов, в яких він просить відмовити в задоволенні заявлених позовних вимог з огляду на відсутність з боку відповідачів будь-яких порушень чинного законодавства у межах спірних правовідносин.

Ухвалою суду від 14 серпня 2018 року було відкрито провадження у даній адміністративній справі, вирішено здійснювати її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Ухвалою суду від 24 вересня 2018 року вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою від 13 листопада 2018 року провадження у справі зупинено на час здійснення судово-економічної експертизи.

Ухвалою суду від 30 січня 2019 року провадження у справі поновлено, призначене підготовче засідання на 06 лютого 2019 року.

06 лютого 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 13 лютого 2019 року.

Через Відділ документального обігу, контролю та забезпечення розгляду звернень громадян Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла заява від Національного антикорупційного бюро України якою останнє просило суд залучити НАБУ до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

Клопотання обґрунтоване тим, що Національним антикорупційним бюро України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000618. Заявник вважає, що рішення, прийняте за наслідками розгляду даної адміністративної справи вплине на обов'язки Національного бюро щодо здійснення досудового розслідування та встановлення обставин вчинення кримінального правопорушення.

В судовому засіданні 13 лютого 2019 року представник позивача заперечив проти задоволення клопотання про залучення до участі у справі третьої особи. Представники відповідача підтримали заявлене клопотання.

Заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши обставини та доводи заявленого клопотання, суд дійшов висновку, що останнє задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Статтею 49 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права, свободи, інтереси або обов'язки. Вони можуть бути залучені до участі у справі також за клопотанням учасників справи.

Закон України «Про Національне антикорупційне бюро України» визначає правові основи організації та діяльності Національного антикорупційного бюро України.

Статтею 16 вказаного Закону визначено, що Національне бюро здійснює досудове розслідування кримінальних правопорушень, віднесених законом до його підслідності, а також проводить досудове розслідування інших кримінальних правопорушень у випадках, визначених законом.

Суд звертає увагу, що законодавством не встановлено обмежень для Національного бюро щодо обов'язку розслідування кримінальних правопорушень за наявності спорів, що розглядаються в порядку адміністративного, цивільного чи господарського судочинства.

За таких обставин, суд доходить висновку, що рішення в даній справі жодним чином не впливає на обов'язки заявника здійснювати досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000618.

Як вбачається з предмету спору у цій справі, рішення у ній не впливає на права, свободи чи обов'язки Національного антикорупційного бюро України в розумінні приписів статті 49 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому суд відмовляє в задоволенні заяви Національного антикорупційного бюро України про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, співробітниками Держаудитслужби проведено планову ревізію фінансово-господарської діяльності філії «Центр транспортного сервісу «Ліски» ПАТ «Українська залізниця» та її відокремлених відділень за період з 01 червня 2016 року по 31 грудня 2017 року.

За результатами ревізії складено Довідку від 25 травня 2018 року по позивачу, в якій зафіксовано ряд порушень, виявлених державними аудиторами та які включені в зведений Акт ревізії ПАТ «Укрзалізниця» від 04 червня 2018 року № 05-21/4.

Також співробітниками Держаудитслужби проведена ревізія окремих питань фінансово-господарської діяльності Одеського відділення філії «Центр транспортного сервісу «Ліски» ПАТ «Укрзалізниця» (далі також - Одеське відділення філії) за період з 01 червня 2016 року по 31 грудня 2017 року.

За результатами ревізії складено Довідку від 22 травня 2018 року по Одеському відділенню філії, в якій зафіксовано ряд порушень, виявлених державними аудиторами на Одеському відділенні філії та які включені в зведений Акт ревізії ПАТ «Укрзалізниця» від 04 червня 2018 року № 05-21/4.

Держаудитслужбою України 10 липня 2018 року складено Вимогу № 05-14/545 щодо усунення порушень, що відображені у акті ревізії від 04 червня 2018 року № 05-21/4.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача виходячи з наступного.

Так, в пункті 35 оскаржуваної Вимоги зазначено: «На порушення частини четвертої статті 36 Закону № 922 філією «Центр транспортного сервісу «Ліски» ПАТ «Укрзалізниця» укладено з ПАТ «Дніпровагонмаш» додаткову угоду від 27.03.2017 №2 до Договору від 22.12.2016 №511-ПМ, якою збільшено ціну за одиницю товару (змінено істотні умови зазначеного договору без установлення в ньому відповідного порядку зміни цін), через що Філією «ЦТС «Ліски» сплачено коштів за вагони-платформи для великотоннажних контейнерів на суму 3 970,43 тис. грн більше, ніж вартість цих вагонів-платформ була згідно з додатком 1 до Договору №511-ПМ до укладення додаткової угоди № 2, чим заподіяно ПАТ «Укрзалізниця» в особі Філії «ЦТС «Ліски» матеріальної шкоди (збитків) на суму 3 970,43 тис. гривень.»

Відповідно до п. 13.10 Договору від 22 грудня 2016 року № 511-ПМ, істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов'язань сторонами в повному обсязі, крім випадків, які передбачені нормативно-правовими актами України.

Відповідно до п. 2 ч. 4 статті 36 Закону України «Про публічні закупівлі» та листа-роз'яснення Міністерства економічного розвитку і торгівлі України № 3302-06/34307-06 від 27 жовтня 2016 року, істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов'язань сторонами у повному обсязі, крім випадку зміни ціни за одиницю товару не більше ніж на 10 відсотків у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі.

Тобто, вносити зміни до істотних умов договору в зазначеному випадку сторони мають право, лише якщо ціна відповідного товару дійсно коливалася, тобто змінилася чи в меншу, чи в більшу сторону.

При цьому, ініціатива, в тому числі, щодо збільшення ціни за одиницю товару має виходити не від замовника, а від продавця за договором про закупівлю. У такому разі продавець надає замовнику документальне підтвердження коливання ціни товару на ринку.

Так, ПАТ «Дніпровагонмаш» звернулось до філії (замовника) з повідомленням, в якому зазначено, що на ринку спостерігається різке зростання цінових показників на комплектуючі частини до вагонів, що не дає можливості їх виготовлення в тій кількості за раніше погодженою ціною, у зв'язку з чим просить підписати додаткову угоду на зміну ціни за одиницю у порядку, визначеному п. 2, ч. 4 статті 36 Закону України «Про публічні закупівлі».

Оскільки Закон України «Про публічні закупівлі» не містить ні переліку уповноважених органів, які видають документи, що підтверджують факт коливання цін, ні переліку документів, які були б підтвердженням такого коливання, а внесення змін до договору в такому разі має бути обґрунтованим та документально підтвердженим, то такий документ може бути виданий відповідним органом, який уповноважений здійснювати моніторинг цін на певні товари та визначати зміни ціни цього товару на ринку, а також має право надавати іншим органам, підприємствам, установам, організаціям відповідну інформацію на їх запити.

Відповідно до листа-роз'яснення Міністерства економічного розвитку і торгівлі України № 3302-06/34307-06 від 27 жовтня 2016 року, таку довідку може надати Державна служба статистики України, утім перелік органів, установ, організацій, які уповноважені надавати відповідну інформацію щодо коливання ціни товару на ринку, не є вичерпним.

Таку довідку можуть надати також Торгово-промислова палата України, ДП «Держзовнішінформ», ДП «Укрпромзовнішекспертиза» і цей перелік не є вичерпним.

На підтвердження зміни ціни на ринку, ПАТ «Дніпровагонмаш» звернулося до позивача з листами від 27 березня 2017 року № 2/10-261 та № 2/10-261а, надало лист Дніпропетровської торгово-промислової палати з інформацією про вартість комплектуючих частин до вагонів та ціну вагон-платформи від 22 березня 2017 року №392/07-24.

Окрім того, позивачем було зроблено запит до ДП «Держзовнішінформ» про надання висновку про вартість товарів за Договором від 22 грудня 2016 року №511-ПМ з метою засвідчення підвищення ціни товару за Додатковою угодою №2 до Договору. Листом від 07 червня 2018 року № 222/62 ДП «Держзовнішінформ» підтвердило коливання ціни на фітингові платформи станом на 27 березня 2017 року в діапазоні: 909.889, 20 - 945.889, 20 грн./од. з ПДВ.

Таким чином, зазначене підтверджує правомірність укладання Додаткової угоди №2 до Договору від 22 грудня 2016 року №511-ПМ на підставі п. 2 ч. 4 статті 36 Закону України «Про публічні закупівлі», згідно з якою зміна ціни за одиницю товару не більше ніж на 10 відсотків може здійснюватися виключно у разі наявності коливання ціни такого товару на ринку.

Водночас, відповідач вважає порушенням ч. 4 статті 36 Закону України «Про публічні закупівлі» та, відповідно, вважає нікчемною Додаткової угоди №2 до Договору від 22 грудня 2016 року №511-ПМ на підставі того, що в Договорі №511-ПМ не встановлено відповідний порядок зміни цін.

Відповідно до ч. 1 статті 36 Закону України «Про публічні закупівлі», договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та Господарського кодексу України (далі - ГК України) з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Відповідно до ч. 1 статті 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягай згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ч. 1 та 2 статті 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Відповідно до ч. 1 статті 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 2 статті 632 ЦК України, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 статті 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання.

Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Якщо сторони не досягай згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Отже, встановлення сторонами в договорі порядку зміни ціни є їх правом, а не обов'язком, що не позбавляє їх права, за взаємною згодою в подальшому, внести зміни ціни до договору.

Суд погоджується з доводами позивача про те, що державними аудиторами не враховано пункт 12.4. Договору, яким встановлено: «Якщо інше не передбачено цим Договором або чинним в Україні законодавством, зміни у цей Договір можуть бути внесені тільки за домовленістю Сторін, яка оформляється додатковою угодою до цього Договору».

При цьому, стаття 203 ЦК України визначає загальні вимоги, додержання яких є необхідними для чинності правочину. Так відповідно до ч. 5 статті 203 ЦК України, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Якщо постачальник і покупець уклали договір постачання товару, то реальними наслідками такого договору буде отримання постачальником коштів за поставлений товар, а покупцем - отримання товару

Відповідно до статті 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до статті 37 Закону України «Про публічні закупівлі», договір про закупівлю є нікчемним у разі:

- його укладення з порушенням вимог частини четвертої статті 36 цього Закону;

- його укладення в період оскарження процедури закупівлі відповідно до статті 18 цього Закону;

- його укладення з порушенням строків, передбачених частиною другою статті 32 та абзацом восьмим частини третьої статті 35 цього Закону, крім випадків зупинення перебігу строків у зв'язку з розглядом скарги органом оскарження відповідно до статті 18 цього Закону.

Крім того, відповідачем не було взято до уваги, що сторонами договору, у відповідності до п. 2 ч. 4 статті 36 Закону України «Про публічні закупівлі», укладено додаткову угоду про збільшення ціни за одиницю без збільшення загальної вартості договору за рахунок пропорційного зменшення обсягу закупівель товару.

Враховуючи викладене, можна зробити правомірний висновок, що Додаткова угода №2 до Договору №511-ПМ. укладена не в порушення статті 36 Закону України «Про публічні закупівлі». Отже, враховуючи вищенаведене, відповідачем необґрунтовано зроблено висновок щодо нікчемності додаткової угоди, оскільки він не відповідає наведеним законодавчим вимогам.

Окрім того, при вирішенні даної справи суд враховує висновок судово-економічної експертизи, здійсненої судовим експертом Українського науково-дослідного інституту спеціальної техніки та судових експертиз Служби безпеки України Шаповаловим Р.А. від 20 червня 2018 року № 67/7 про те, що висновки Держаудитслужби, викладені в Довідці планової ревізії фінансово-господарської діяльності філії «Центр транспортного сервісу «Ліски» ПАТ «Українська залізниця» в частині виявлених порушень, що призвели до матеріальної шкоди позивача у сумі 3 970 425, 60 грн. за результатами господарських операцій, здійснених в рамках укладання та виконання позивачем договору від 22 грудня 2016 року №511-ПМ з ПАТ «Дніпровагонмаш» - нормативно та документально не підтверджуються.

В пункті 36 Вимоги зазначено: «На порушення пункту 15 Загальних умов укладання та виконання договорів підряду в капітальному будівництві, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 01 серпня 2005 року № 668, пунктів 1.1, 5.1, 6.1.1, 7.1 договору від 24.12.2014 № 12-14/189-ПР, пунктів 6.2.1, 6.4.4.1 ДСТУ Б Д.1.1-1:2013, пунктів 2.2, 2.6 Вказівок щодо застосування РЕКН на будівельні роботи ДБН Д.1.1-2-99, пунктів 2.2, 2.5 ДСТУ-Н Б Д.2.3-40:2012 «Вказівки щодо застосування ресурсних елементних кошторисних норм на монтаж устаткування», затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 28 грудня 2012 року № 667, статті 877 ЦК України, Одеське відділення Філії «ЦТС «Ліски» прийняло та оплатило ВКФ ТОВ «Мегаполіс» безпідставно завищену вартість виконаних робіт за об'єктом «Будівництво зернового терміналу потужністю 1 000 т/добу (30000 т/міс)» на загальну суму 575,98 тис. грн, чим заподіяно ПАТ «Укрзалізниця» в особі Філії «ЦТС «Ліски» матеріальної шкоди (збитків) на вказану суму.

Вказане порушення усунуто під час ревізії частково на суму 84,09 тис. гривень».

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, роботи з будівництва зернового терміналу потужністю 1 000 т/добу (30 000 т/міс.) Одеського відділення філії «ЦТС «Ліски» ПАТ «Укрзалізниця» виконуються підрядником (ВКФ в формі ТОВ «Мегаполіс») на території діючого підприємства, існуючих транспортних мереж і комунікацій, що передбачено п.5.5 Договору підряду № 12-14/189-ПР від 24 грудня 2014 року. Зазначена вище умова також передбачена договором № 159-ПР від 21 липня 2017 року на виконання будівельних робіт на об'єкті «Будівництво зернового терміналу потужністю 1 000 т/добу (30 000 т/міс.) Одеського відділення філії «ЦТС «Ліски» ПАТ «Укрзалізниця», що був укладений за результатами проведення тендерної процедури закупівлі робіт згідно вимог Закону України «Про публічні закупівлі».

Договірна ціна по об'єкту «Будівництво Зернового терміналу потужністю 1000т/добу (30 000 т/міс.) філіалу УДЦТС «Ліски» на Одеській залізниці» була складена на підставі інвесторського кошторису з урахуванням всіх умов, що виникають на будмайданчику. Зокрема підрядником було застосовано коефіцієнт 1,15. Обґрунтування застосування цього коефіцієнту приведено в проекті організації будівництва та в проекті виконання робіт.

Згідно з п. 2.6 розділу 2 «Порядку застосування ресурсних елементних кошторисних норм» ДСТУ Б Д 2.2-48:2012 «Вказівки щодо застосування ресурсних елементних кошторисних норм на будівельні роботи», вказаний коефіцієнт застосовується в разі наявності ускладнюючих факторів виробництва робіт, а саме: «Якщо проектом організації будівництва передбачено виконання будівельних робіт у будівлях і спорудах, що експлуатуються, поблизу об'єктів, що перебувають під високою напругою, на території з розгалуженою мережею транспортних і інженерних комунікацій та обмеженими умовами для складування матеріалів або в інших ускладнених умовах, при будівництві, реконструкції, технічному переоснащенні та розширенні діючих підприємств (будівель, споруд), до норм витрат труда робітників-будівельників, машиністів, часу експлуатації будівельних машин і механізмів застосовуються коефіцієнти, наведені в додатку Г».

На підставі п. 6.1 Додатка Г: «Будівництво нових об'єктів на території діючих підприємств, які мають розгалужену мережу транспортних та інженерних комунікацій і обмежені умови для складування матеріалів, за наявності особливо утруднених умов з організації робочих місць» підрядник застосував коефіцієнт 1,15.

Необхідність застосування цього коефіцієнту підтверджується проектом організації будівництва та проектом виконання робіт (ПВР). Зокрема в п. 5.1 «Характеристика умов і об'єктів будівництва» ПВР вказано:

- територію майданчика будівництва перетинає діюча підземна кабельна мережа електропостачання 10кВ, а також численні мережі зв'язку;

- будівельно-монтажні роботи виконуються в межах філіалу УДЦТС «Ліски», що передбачає поставки матеріалів, конструкцій і виробів, рух робочих і будівельних машин до місця проведення будівельних робіт по території діючого підприємства з наявністю діючого технологічного транспорту;

- виробництво будівельно-монтажних робіт по влаштуванню інженерних комунікацій в охоронній зоні, що проходить по території майданчика діючої кабельної мережі 10кВ;

- недостатня площа для складування матеріалів, конструкцій і виробів в зв'язку з щільною проектованою забудовою ділянки і обмеженнями, що накладаються при його розташуванням між 2-ма існуючими залізничними коліями;

- проектовані споруди розташовуються таким чином, що небезпечні зони при виробництві робіт виходять за межі будівельного майданчику, що тягне за собою додаткові організаційно-технічні заходи по безпечному проведенню будівельно-монтажних робіт;

- необхідність моніторингу на період будівництва з метою попередження і усунення можливих негативних наслідків, забезпечення збереження існуючих залізничних колій і інженерних мереж, що знаходяться на території будівельного майданчику і в зоні впливу нового будівництва, а також збереження навколишнього природного середовища.

З урахуванням вищевикладеного, на майданчику будівництва присутні ущільнені умови, ускладнюючи виробництво будівельно-монтажних робіт, що тягнуть за собою додаткові заходи по забезпеченню комплексної безпеки будівництва.

Як зазначає позивач, оскільки, при складанні інвесторського кошторису ці умови не були враховані, то при складанні договірної ціни цю помилку виправив підрядник і включив в договірну ціну коефіцієнт, що враховує умови виконання робіт. Застосування цього коефіцієнту можливо за рахунок коштів вкладених до інвесторського кошторису на ризики.

Статтею 877 ЦК України встановлено, що підрядник зобов'язаний здійснювати будівництво та пов'язані з ним будівельні роботи відповідно до проектної документації, що визначає обсяг і зміст робіт та інші вимоги, які ставляться до робіт та до кошторису, що визначає ціну робіт.

Підрядник зобов'язаний виконати усі роботи, визначені у проектній документації та в кошторисі (проектно-кошторисній документації), якщо інше не встановлено договором будівельного підряду.

Суд враховує, що застосування коефіцієнта обмеженості не призвело до збільшення вартості будівництва, договірна ціна між підрядником та замовником на перевищила інвесторського кошторису, що не суперечить правилам складання договірної ціни. При цьому, чинне законодавство не потребує повного відображення в договірній ціні інвесторського кошторису.

Так, відповідно до п. 2.1 Договорів, загальна ціна Договору визначена на основі кошторисів, які є Додатками та невід'ємними частинами Договорів.

Пунктом 3 Загальних умов укладання та виконання договорів підряду в капітальному будівництві, затверджених Постановою Кабінету міністрів України віл 01 серпня 2005 року № 668, передбачено визначення терміну «Договірна ціна» та «кошторис»: договірна ціна - визначена на основі кошторису, узгоджена сторонами і обумовлена у договорі підряду ціна (вартість) робіт; кошторис - зведені витрати, зведені кошторисні розрахунки, об'єктні та локальні кошторисні розрахунки, об'єктні та локальні кошториси, кошториси на окремі види робіт, кошториси на проектні та пошукові роботи, інші розрахунки витрат на будівництво, складені за встановленою формою, на основі яких визначається кошторисна вартість будівництва і договірна ціна.

У п. 15 вказаних Загальних умов укладання та виконання договорів підряду в капітальному будівництві передбачено, що у договорі підряду сторони зобов'язані визначати найменування об'єкта будівництва та його місцезнаходження, основні параметри (потужність, площа, об'єм тощо), склад та обсяги робіт, які передбачені проектною документацією та підлягають виконанню підрядником, інші показники, що характеризують предмет договору.

Згідно п. 5.1 Договорів, роботи виконуються відповідно до робочого проекту та будівельних нормативних документів, що діють в Україні.

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що вартість виконаних робіт з будівництва зернового терміналу не є завищеною, так як обґрунтованим є застосування коефіцієнту 1,15 при визначенні договірної ціни до Договорів підряду № 12-14/189-ПР від 24 грудня 2014 року та № 159-ПР від 21 липня 2017 року на виконання будівельних робіт на об'єкті «Будівництво зернового терміналу потужністю 1 000 т/добу (30 000 т/міс.) Одеського відділення філії «ЦТС «Ліски» ПАТ «Укрзалізниця».

Відповідач, в обґрунтування своєї позиції посилається, в тому числі, на пункти 6.1.2, 6.4.4.1 ДСТУ Б Д.1.1-1:2013, п.2.2 ДСТУ Б Д.2.3-40:2012.

Так, відповідно до п. 6.1.2. ДСТУ Б Д.1.1-1:2013, частина витрат, які враховуються в главах 1,9 зведеного кошторисного розрахунку вартості об'єкта будівництва, визначається або на підставі чинних нормативних документів, або на підставі даних проекту (робочого проекту) за локальними кошторисами (кошторисними розрахунками). Примірний перелік таких витрат наведено в додатку К.

Разом з цим, вказаний пункт не має відношення до застосування коефіцієнту умов праці та ущільненості 1,15, який наведено у додатку Г и застосовано у договірній ціні.

Відповідно до п. 6.4.4.1 ДСТУ Б Д.1.1-1:2013, прямі витрати при визначенні вартості виконаних робіт розраховуються на підставі нормативних витрат трудових і матеріально-технічних ресурсів, виходячи з фізичних обсягів виконаних робіт та уточнених цін ресурсів, прийнятих в договірної ціні. Компенсація підряднику витрат, спричинених зростанням вартості матеріально-технічних ресурсів, здійснюється у складі вартості цих ресурсів за поточними пінами».

При цьому цей пункт має відношення до визначення вартості виконаних робіт та витрат, а не до складання договірної ціни і до застосування коефіцієнта 1,15.

Згідно з п. 2.2 ДСТУ Б Д.2.3-40:2012, усі показники ресурсів наведені в таблицях норм Збірників РЕКНМУ, приймаються без змін, за винятком випадків застосування коефіцієнтів, щодо специфічних особливостей виконання робіт, передбачених проектом та обумовлених у технічних частинах відповідних Збірників»

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що порушення, визначені відповідачем у п. 36 Вимоги від 10 липня 2018 року № 05-14/545 нормативно та документально не підтверджуються.

В пункті 104 Вимоги зазначено: «На порушення пунктів 6.2, 4.6 договорів від 07.07.2016 № 339-ПМ та № 340-ПМ здійснено оплату Філією «ЦТС «Ліски» протягом грудня 2016 - лютого 2017 років ТОВ «Скела Терциум» за нафтопродукти загальним обсягом 6 529,95 тонн на загальну суму 98 188,44 тис. грн з ПДВ за відсутності документів щодо настання моменту та дати їх поставки, моменту переходу права власності на них, факту їх отримання у грудні 2016 року».

З наявних матеріалів справи вбачається, що державними аудиторами під час проведення ревізії проводився аналіз стану збереження державного майна і зроблено висновок про відсутність нестач товарно-матеріальних цінностей і відсутність порушень в їх оприбуткуванні, збереженні, обліку, інвентаризації.

Отже, відповідачем підтверджено фактичну наявність всього державного майна, що обліковується на балансі позивача, в тому числі підтверджено фактичну наявність паливно-мастильних матеріалів (далі - Товар), отриманих у власність по договорам № 339-ПМ, № 340-ПМ та переданих на зберігання по Договору №502-ЮІ.

Виходячи з вищевикладеного вбачається, що висновок про відсутність моменту переходу права власності на Товар, і про фактичне неотримання Товару є таким, що суперечить остаточним висновкам, зробленим за наслідком проведеної ревізії позивача.

Крім того, суд звертає увагу на те, що на виконання договорів поставки № 340-ПМ, № 339-ПМ, згідно із заявками позивача, паливно-мастильні матеріали від ТОВ «Скела Терциум» були поставлені безпосередньо на пороми «Герої Шипки» та «Герої Плевни» в обсязі, вказаному в заявках позивача (що підтверджено відповідними первинними документами, наданими в тому числі аудиторам під час перевірки і описаними в Довідці, складеної за результатами ревізії).

Як зазначає позивач, в грудні 2016 року, у зв'язку з відсутністю у нього резервуарів для зберігання нафтопродуктів та відсутністю нагальної потреби у використанні нафтопродуктів саме на той час, але потребою в такій кількості паливно-мастильних матеріалів для обслуговування поромів в наступному, ТОВ «Скела Терциум» та позивачем було укладено Договір зберігання № 502-ЮІ.

Відповідно до умов договору № 502-ЮІ, на зберігання передані паливно-мастильні матеріали, які належать на праві власності позивачу, але за обставин, зазначених вище, не могли бути фактично прийняті від ТОВ «Скела Терциум».

Тобто, приймання-передачу Товару на зберігання відповідно до умов договору №502-ЮІ, було здійснено за фактично визначеною сторонами кількістю (за кількістю Товару, який неможливо було прийняти позивачем через відсутність резервуарів) та оформлено актами приймання-передачі товару.

При цьому, аналіз правомірності укладання і виконання позивачем договору №502-ЮІ міститься на сторінках 91-101 Довідки. За результатами такого аналізу :відповідач робить висновок про відсутність порушень при укладанні та виконанні договору № 502-ЮІ.

Статтею 712 ЦК України встановлено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Моментом виконання обов'язку продавця щодо передачі товару за договором купівлі-продажу, згідно зі статтею 664 ЦК України, є вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов'язку передати товар.

Згідно з Офіційними правилами тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати ІНКОТЕРМС, передбачено використання умов поставки «франко-завод», що означає, що продавець вважається таким, що виконав свої зобов'язання щодо поставки, в момент, коли він надав товар у розпорядження покупця на площах свого підприємства чи в іншому названому місці (наприклад, на заводі, фабриці, складі і т. ін.).

Відповідно до п. 135.2 статті 135 Податкового кодексу України, доходи визначаються на підставі первинних документів, що підтверджують отримання платником податку доходів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Частинами 2, 3 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, що фіксують факт здійснення господарської операції. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Первинні і зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або плинних носіях і повинні мати обов'язкові реквізити: назва документа; дату і місце складання; назва підприємства, від імені якого складається документ; зміст і обсяг господарської операції; одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що мають можливість ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

З вищевикладеного вбачається, що Одеським відділенням позивача правомірно взято на баланс та відображено в бухгалтерському обліку (в момент переходу права власності на Товар) мазут флотський Category ISO-F RME 180 та дизельне паливо Category ISO-F DMA, придбані згідно договорів поставки: № 339-ПМ, № 340-ПМ, на підставі первинних документів, а саме:

- повідомлень (авізо), що засвідчують взаєморозрахунки між філією і її структурними підрозділами та між філіями в структурі ПАТ «Укрзалізниці» згідно роз'яснень ПАТ «Укрзалізниці» № ЦФ-13/1053 від 14 грудня 2015 року;

- видаткових накладних;

- актів приймання-передачі на відповідальне зберігання.

Вищезазначені первинні документи мають обов'язкові реквізити відповідно до п. 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», тобто є підставою для відображення в обліку моменту переходу права власності на відповідні активи.

Окрім того, при вирішенні даної справи суд враховує висновок судово-економічної експертизи, здійсненої судовим експертом Українського науково-дослідного інституту спеціальної техніки та судових експертиз Служби безпеки України Палковським Є.С. від 02 січня 2019 року № 156/7 про те, що висновки Держаудитслужби, викладені в Довідці від 25 травня 2018 року планової ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності філії «Центр транспортного сервісу «Ліски» ПАТ «Українська залізниця» та її відокремлених відділень за період з 01 червня 2016 року по 31 грудня 2017 року, акті ревізії від 04 червня 2018 року № 05-21/4 та пункті 104 Вимоги від 10 липня 2018 року №05-14/545 в частині виявлених порушень виконання пунктів 6.2, 4.6 договорів від 07 липня 2016 № 339-ПМ та № 340-ПМ, а саме: здійснення оплати Філією «ЦТС «Ліски» протягом грудня 2016 - лютого 2017 років ТОВ «Скела Терциум» за нафтопродукти загальним обсягом 6 529, 95 тонн на загальну суму 98 188, 44 тис. грн. з ПДВ за відсутності документів щодо настання моменту та дати їх поставки, моменту переходу права власності на них, факту їх отримання у грудні 2016 року - нормативно та документально не підтверджуються.

В пункті 105 спірної Вимоги зазначено: «На порушення Інструкції № 291 бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов'язань і господарських операцій підприємств і організацій та Облікової політики ПАТ «Українська залізниця», статті 4 Закону № 996, не відображено за даними бухгалтерського обліку Філії «ЦТС «Ліски» суми з відшкодування ТОВ «Прогрес Плюс ЛТД» вартості контейнерів та судових витрат у розмірі 727,4 тис. гривень».

Матеріалами справи підтверджується, що відповідно до п. 8.6 Контракту № 330-ПК, укладеного між позивачем та ТОВ «Прогрес Плюс ЛТД», у випадку втрати контейнера в «третіх» країнах, або неповернення його до закінчення терміну дії даного Контракту, Замовник відшкодовує Виконавцю його вартість в національній валюті України, у розмірі, еквівалентному 5600 доларів США за один 20-футовий контейнер і 7500 доларів США, за один 40-футовий контейнер, по курсу НБУ на день виставлення рахунку, протягом 10 календарних днів з моменту виставлення рахунку.

Тобто, зазначена з пункті 105 Вимоги сума - це сума відшкодування вартості контейнерів у випадку їх втрати, обумовлена Контрактом.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 17 січня 2017 року по справі №910/21550/16 позов ПАТ «Українська залізниця» в особі Філії «Центр транспортного сервісу «Ліски» задоволено повністю та вирішено стягнути з ТОВ Прогрес Плюс ЛТД» на користь позивача 45 336, 30 грн. заборгованості за надані послуги, 715 978, 31 грн. відшкодування вартості контейнерів та судові витрати у розмірі 11 419, 72 грн.

04 квітня 2017 року Святошинським РВДВС міста Києва було відкрито виконавче провадження № 53691895. 06 квітня 2017 року була винесена постанова про арешт майна, 18 квітня 2017 року - постанова про арешт коштів боржника, 28 серпня 2017 року - повторна постанова про арешт коштів боржника. Водночас, станом на час проведення перевірки, дії Святошинського РВДВС не призвели до виконання рішення суду, у зв'язку з чим позивач звернулася з листом до Святошинського РВДВС з вимогою надати інформацію про стан виконавчого провадження та про ймовірність стягнення коштів за рішенням суду. На дату проведення перевірки відповіді від ДВС не отримано, кошти не стягнуто.

Відповідно до Облікової політики ПАТ «Українська залізниця», затвердженої наказом ПАТ «Укрзалізниця» від 30 серпня 2016 року № 526, доходи Товариства від отриманих штрафів, пені, неустойок та інших санкцій за порушення договорів, які визнані таким боржником, або щодо яких отримані судові рішення щодо їх стягнення, обліковуються на субрахунку 715 «Одержані штрафи, пені, неустойки». Відповідно до п. 4.2.3 Облікової політики ПАТ «Укрзалізниця» - інші операційні доходи - це, серед інших, - «доходи від отриманих штрафів, пені, неустойок та інших санкцій».

Враховуючи фактичну відсутність обставин отримання позивачем суми в розмірі 727,4 тис. грн. як відшкодування вартості контейнерів та судових витрат, позивач не має об'єктивних підстав відображати в обліку такий дохід.

Таким чином, на час проведення перевірки, сума в розмірі 727,4 тис. грн. відшкодування вартості контейнерів та судових витрат не стягнуто Державною виконавчою службою з ТОВ «Прогрес Плюс ЛТД» та, відповідно, не отримано на поточний рахунок ПАТ «Укрзалізниця» в особі Філії «ЦТС «Ліски», що є об'єктивною причиною не відображення в бухгалтерському обліку суми 715, 98 тис. гри. - відшкодування вартості контейнерів та судових витрат у розмірі 11, 42 тис. грн.

Окрім того, при вирішенні даної справи суд враховує висновок судово-економічної експертизи, здійсненої судовим експертом Українського науково-дослідного інституту спеціальної техніки та судових експертиз Служби безпеки України Палковським Є.С. від 02 січня 2019 року № 156/7 про те, що висновки Держаудитслужби, викладені в Довідці від 25 травня 2018 року планової ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності Філії «Центр транспортного сервісу «Ліски» ПАТ «Українська залізниця» та її відокремлених відділень за період з 01 червня 2016 року по 31 грудня 2017 року, Акті ревізії від 04 червня 2018 року № 05-21/4 та пункті 105 Вимоги від 10 липня 2018 року №05-14/545 в частині порушення Інструкції № 291 бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов'язань і господарських операцій підприємств і організацій та Облікової політики ПАТ «Українська залізниця», статті 4 Закону № 996 у зв'язку з не відображенням за даними бухгалтерського обліку Філії «ЦТС «Ліски» суми з відшкодування ТОВ «Прогрес Плюс ЛТД» вартості контейнерів та судових витрат у розмірі 727,4 тис. грн. - нормативно та документально не підтверджуються.

Щодо доводів відповідача про те, що в оскаржуваних пунктах Вимоги відповідача зазначено про виявлені збитки та їхній розмір, а оскільки збитки стягуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, правильність їх обчислення перевіряє суд, який розглядає цей позов, а не позов підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною, суд зазначає наступне.

Оскаржуваною Вимогою відповідачем, на підставі п. 1 ч. 1 статті 8, п. 7 статті 10, ч. 2 статті 15 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні», на позивача покладено обов'язок щодо усунення виявлених порушень законодавства, в тому числі ті, які наведені в п.п. 35, 36, 104 та 105 Вимоги, в установленому законом порядку та надання інформації про вжиті заходи з усунення порушень та недоліків.

Аналіз Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» дає підстави вважати, що органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджетів та у разі виявлення порушень законодавства пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Зі змісту оскаржуваної Вимоги вбачається, що в ній викладено висновки Держаудитслужби про виявлення під час ревізії порушень позивачем вимог чинного законодавства, що призвело до завдання збитків Державному бюджету, в тому числі, визначено розмір цих збитків. При цьому, пославшись на наявність збитків, завданих Державному бюджету, відповідач не зобов'язав підконтрольну установу відшкодувати завдані збитки, обмежившись неконкретизованим посиланням на необхідність усунути виявлені порушення.

По суті, оскаржувані позивачем пункти Вимоги відтворюють висновки відповідача, викладені в акті ревізії щодо виявлених, на думку Держаудитслужби, порушень в організації фінансово-господарської діяльності позивача.

Водночас, Вимога, зміст якої обмежено переліком встановлених порушень, не містить визначення конкретних дій, обов'язкових до виконання позивачем для усунення виявлених порушень.

З огляду на правову природу письмової вимоги контролюючого органу, вона породжує правові наслідки (зокрема обов'язки) для свого адресата, відтак наділена рисами правового акту індивідуальної дії (з урахуванням її змістовної складової незалежно від форми документа, в якому вона міститься) і як такий акт може бути предметом судового контролю в порядку адміністративного судочинства у разі звернення із відповідним позовом.

При цьому «законність» письмової вимоги контролюючого органу безумовно передбачає її обґрунтованість, тобто наявність підстав для її скерування адресату.

У даній справі, зміст спірної Вимоги, яка є індивідуально-правовим актом, а відтак породжує права і обов'язки для підконтрольної установи, якій вона адресована, полягає в тому, щоб «усунути виявлені порушення законодавства в установленому законом порядку» та надати інформацію про вжиті заходи з усунення порушень та недоліків.

Додатково про обов'язковий характер даної Вимоги свідчить застереження в ній про те, що її невиконання є підставою для звернення до суду в інтересах держави.

Водночас, спірна Вимога, як індивідуально-правовий акт, в силу закону обов'язкова до виконання підконтрольною установою, прийнята з порушенням вимог закону щодо її змісту, оскільки є неконкретизованою.

Зазначивши у Вимозі про необхідність усунути виявлені порушення згідно з вимогами чинного законодавства відповідач не вказав, які саме дії та на підставі яких положень закону повинен здійснити позивач для усунення негативних наслідків протиправного, на думку відповідача, використання грошових коштів.

Спонукання позивача самостійно визначити на підставі невизначених законодавчих актів, які саме заходи слід вжити для усунення виявлених порушень, в свою чергу, може призвести до нового можливого порушення позивачем чинного законодавства. Зазначене в світлі обов'язкового характеру спірної Вимоги в частині корегування роботи підконтрольної установи є порушенням вимог закону в частині змісту вимоги як акту індивідуальної дії.

Зазначена позиція суду повністю відповідає обов'язковій для врахування практиці Верховного Суду, напрацьованій ним, в тому числі, під час розгляду адміністративної справи № 815/4223/16 (постанова від 20 листопада 2018 року).

Зокрема, Верховним Судом було визначено, що під час вирішення справ, предметом яких є правомірність вимог контролюючих органів, скерованих на адресу підконтрольних суб'єктів, судам належить, виходячи з правової природи письмової вимоги контролюючого органу, враховувати чи прийнята вона на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством.

З метою встановлення того, чи контролюючим органом при прийнятті спірної вимоги владні управлінські функції реалізовані у передбачений законом спосіб, суду належить надати правову оцінку змісту вимоги як індивідуально-правового акту.

Правову позицію щодо необхідності врахування судами змісту вимог Держаудитслужби також викладено в постановах Верховного Суду від 08 травня 2018 року у справі № 826/3350/17 та від 11 вересня 2018 року у справі № 825/1481/16.

Наведене свідчить про безпідставність позиції відповідача щодо неможливості здійснити перевірку в межах даного судового провадження правильності обчислення збитків, визначених оскаржуваними пунктами Вимоги.

Відповідно до статті 244 КАС України, під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Відповідно до положень ч.ч. 1 та 2 статті 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно положень статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Частинами 1 та 2 статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до вимог ч. 2 статті 2 КАС України, справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Беручи до уваги все наведене вище, суд вважає, що відповідачем було допущено прийняття рішення, що не відповідає критеріям, визначеним ч. 2 статті 2 КАС України, а тому наявні підстави для задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З урахуванням наведеного суд вважає за необхідне присудити за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 762, 00 грн.

Керуючись статей 241-246, 255 КАС України, Окружний адміністративний суд міста Києва

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Центр транспортного сервісу «Ліски» публічного акціонерного товариства «Укрзалізниця» (02092, м. Київ, вул. Довбуша, 22; ) до Державної аудиторської служби України (04070, м. Київ, вул. Петра Сагайдачного, 4; ) про визнання протиправним та скасування рішення - задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати пункти 35, 36, 104 та 105 Вимоги Державної аудиторської служби України від 10 липня 2018 року № 05-14/545.

Присудити за рахунок бюджетних асигнувань Державної аудиторської служби України на користь публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Центр транспортного сервісу «Ліски» публічного акціонерного товариства «Укрзалізниця» понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 762, 00 грн. (одна тисяча сімсот шістдесят дві гривні).

Рішення суду, відповідно до частини 1 статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя І.П. Васильченко

Рішення складене в повному обсязі та підписане 19.02.2019 року.