Справа № 263/160/19
Суддя: Соловйов О. Л.
Дата ухвалення: 2019-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

№263/160/19
№ 2-а/263/89/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2019 року Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Соловйова О.Л.,

за участю секретаря судового засідання Лопатнюк К.О.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження в залі суду в м. Маріуполі Донецької області справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Донецькій області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся із адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Донецькій області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення як такої, що прийнята із порушенням чинного законодавства. В обґрунтування вимог зазначив, що 18.12.2018 щодо нього, як посадової особи керівника Товариства з обмеженою відповідальністю «Підприємство «Маст-Буд», був складений протокол про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.165-1 КпАП України з приводу несвоєчасної сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, на підставі якого відповідачем прийнято постанову про накладення адміністративного стягнення у розмірі 1360,00 гривень. Підставою для складання адміністративного протоколу та прийняття постанови стало рішення ГУ ДФС у Донецькій області № від 30.11.2018 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску.

На підтвердження своєї позиції щодо протиправності дій відповідача та незаконності постанови зазначає, що його винні дії або бездіяльність, які призвели до несвоєчасної сплати внеску, відсутні, він не мав реальної можливості запобігти порушенню вимог Закону України статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування». Товариство з обмеженою відповідальністю «Підприємство «Маст-Буд», будучи зареєстрованим у ІНФОРМАЦІЯ_1, на час проведення АТО звільнений від обов'язку своєчасно та у повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок, тому контролюючий орган ДФС не мав законних підстав для накладення адміністративного стягнення з цього приводу. Вважає, що відповідач не повинен був застосовувати положення статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», оскільки відповідно до пункту 9-4 розділу VIII цього Закону достатніми підставами для звільнення платника єдиного внеску від відповідальності, передбаченої цим законом за невиконання (несвоєчасне виконання) обов'язків платника єдиного внеску у період з 14 квітня 2014 року до закінчення АТО, є перебування на обліку в податкових органах, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», та заява самого платника до органу доходів і зборів про звільнення від виконання обов'язків платника єдиного внеску, подана не пізніше тридцяти календарних днів, наступних за днем закінчення АТО. Вказуючи на те, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Підприємство «Маст-Буд» обліковується у Маріупольській ОДПІ ГУ ДФС у Донецькій області, а 12.12.2018 підприємством подана заява до ГУ ДФС у Донецькій області про звільнення від сплати єдиного соціального внеску, позивач просить суд визнати протиправною та скасувати постанову №509/05-99-46-10 від 18.12.2018 про накладення на нього адміністративного стягнення.

Відповідно до ч.5 ст.262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Позивач надав заяву про розгляд справи за його відсутністю.

Представник відповідача надала суду письмові заперечення, в яких щодо суті позовних вимог вказала, що з ними не згодна, оскільки ОСОБА_1, як головний бухгалтер керівник Товариства з обмеженою відповідальністю «Підприємство «Маст-Буд», порушив вимоги ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальонообовязкове державне соціальне страхування» в частині порушення строку сплати єдиного внеску за жовтень 2018 року. Тому вважає, що протокол про адміністративне правопорушення від 11.12.2018 та постанова від 18.12.2018 відповідають вимогам законодавства і складені правомірно. У звязку з відсутністю ОСОБА_1 на розгляді адміністративної справи, протокол було розглянуто без його присутності та постанову про накладення адміністративного стягнення спрямовано поштою на адресу ОСОБА_1 Просить у задоволенні позову відмовити.

Вивчивши докази у справі та оцінивши доводи сторін, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Судом установлено, що ОСОБА_1 є керівником Товариства з обмеженою відповідальністю «Підприємство «Маст-Буд», яке зареєстроване за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, бул.Б.Хмельницького, будинок 24-А і саме там здійснює свою діяльність та перебуває на обліку в Маріупольській обєднаній державній податковій інспекції ГУ ДФС у Донецькій області, що не спростовується відповідачем (а.с.13-16).

12.12.2018 ТОВ «Підприємство «Маст-Буд» звернулось до Головного управління ДФС у Донецькій області із заявою про звільнення від сплати єдиного соціального внеску на період проведення антитерористичної операції (а.с.17).

Рішенням Головного управління ДФС у Донецькій області № від 30.11.2018 до ТОВ «Підприємство «Маст-Буд» за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску за період з 21.11.2018 до 23.11.2018 застосовано штрафні санкції в розмірі 171033,14 гривень, а саме, штраф 168505,56 гривень та пеня 2527,58 гривень (а.с.10).

Дане рішення 12.12.2018 було оскаржене ТОВ «Підприємство «Маст-Буд» до Державної фіскальної служби України (а.с.20-21).

11.12.2018 у відношенні ОСОБА_1, як посадової особи керівника ТОВ «Підприємство «Маст-Буд» був складений протокол про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.165-1 КпАП України з приводу несвоєчасної сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування (а.с.9).

Диспозиція статті 165-1 КпАП України передбачає притягнення до адміністративної відповідальності за порушення порядку нарахування єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, страхових внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування, неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності щодо єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, страхових внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування або подання недостовірних відомостей, що використовуються в Державному реєстрі загальнообовязкового державного соціального страхування, іншої звітності та відомостей, передбачених законами України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» і «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», порушення встановленого порядку використання та здійснення операцій з коштами Пенсійного фонду України.

18.12.2019 відповідачем було прийнято постанову № 509/05-99-46-10 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у розмірі 1360,00 гривень (а.с.8).

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст.7 КпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу у звязку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановленому законом. Провадження в справах про адміністративне правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Як визначено у ч.1 ст.9 КпАП України, адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління, і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Цією ж нормою закону передбачено, що для притягнення особи до адміністративної відповідальності її дія або бездіяльність повинна бути протиправною, тобто порушувати встановлений законом порядок.

Норми закону, викладені у статях 245, 280 КпАП України, закріплюють, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і обєктивне зясування обставин справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст.280 КпАП України орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний зясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також зясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Приймаючи оскаржувану постанову, зазначених вимог відповідач не дотримався.

Так, правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати, а також повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначає Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

Відповідно до ч.2 ст.2 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування», виключно цим Законом визначаються принципи збору та ведення обліку єдиного внеску, платники єдиного внеску, порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, розмір єдиного внеску, орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність, склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообовязкового державного соціального страхування, порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

За положеннями пункту 1 частини другої статті 6 цього Закону платник єдиного внеску зобовязаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Порядок обчислення та строки сплати єдиного внеску передбачені статтею 9 цього Закону. Частиною восьмою цієї статті передбачено, що платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобовязані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобовязані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

Стаття 25 цього Закону регламентує заходи впливу та стягнення, зокрема, частиною першої цієї статті передбачено, що рішення, прийняті органами доходів і зборів та органами Пенсійного фонду з питань, що належать до їх компетенції відповідно до цього Закону, є обовязковими до виконання платниками єдиного внеску, посадовими особами і застрахованими особами. Положення цієї статті поширюються лише на тих платників, які відповідно до цього Закону зобовязані нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок. Відповідно до частини десятої статті 25 цього Закону, на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу. Частиною одинадцятою цієї статті передбачено, що орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску штрафні санкції, зокрема, за несвоєчасну сплату єдиного внеску накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.

При цьому слід зазначити, що з набранням чинності Закону України «Про внесення змін до розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» щодо зменшення навантаження на фонд оплати праці» від 02.03.2015 року №219-VIII пункт 9-3 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» визначено вважати пунктом 9-4.

Згідно з п. 9-4 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» платники єдиного внеску, визначені статтею 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування», які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року №405/2014, звільняються від виконання своїх обовязків, визначених частиною другою статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування», на період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану. Підставою для такого звільнення є заява платника єдиного внеску, яка подається ним до органу доходів і зборів за основним місцем обліку або за місцем його тимчасового проживання у довільній формі не пізніше тридцяти календарних днів, наступних за днем закінчення антитерористичної операції. Відповідальність, штрафні та фінансові санкції, передбачені цим Законом за невиконання обовязків платника єдиного внеску в період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції, до платників єдиного внеску, зазначених у цьому пункті, не застосовуються.

Недоїмка, що виникла у платників єдиного внеску, які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року №405/2014, визнається безнадійною та підлягає списанню в порядку, передбаченому Податковим кодексом України для списання безнадійного податкового боргу».

Указом Президента України від 14 квітня 2014 року №405/2014 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України».

На виконання абзацу третього пункту 5 статті 11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-рзатверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція (дію розпорядження зупинено згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 року № 1079-р), яке втратило чинність згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року №1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України».

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд виходить з того, що саме перебування платників єдиного внеску на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, де проводилася антитерористична операція, є підставою для зупинення застосування до таких платників заходів впливу та стягнення і відповідальності за порушення Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування».

Дочірні підприємства юридичної особи, структурні підрозділи юридичної особи, які є самостійними платниками єдиного внеску, підпадають під дію Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» в частині звільнення від відповідальності, штрафних та фінансових санкцій за умови перебування саме їх на обліку в органах доходів і зборів, які розташовані на території населених пунктів, де проводилася антитерористична операція.

Місто Маріуполь Донецької області, на території якого розташована Маріупольська обєднана державна податкова інспекція головного управління ДФС у Донецькій області, в якій на обліку як платник єдиного внеску перебуває ТОВ «Підприємство «Маст-Буд», посадовою особою якої є позивач ОСОБА_1, входить до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року №1275-р.

З огляду на дію абзацу третього пункту 9-4 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування», відповідальність, штрафні та фінансові санкції, передбачені цим Законом за невиконання обовязків платника єдиного внеску в період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції, до платників єдиного внеску, зазначених у цьому пункті, не застосовуються.

При цьому, суд не бере до уваги заперечення відповідача стосовно втрати чинності підпунктом 8 пункту 4 статті 11 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», оскільки у спеціальному законодавстві Законі України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» дана норма є діючою.

Суд виходить з того, що пункт 9-4 розділу VIII Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» є чинним на цей час, зміни безпосередньо до цього закону щодо виключення або викладення в новій редакції пункту 9-4 розділу VIII цього закону не внесені.

Отже, позивач має бути звільнений від відповідальності за несвоєчасну сплату єдиного внеску за період з 14 квітня 2014 року і до закінчення антитерористичної операції за умови перебування підприємства, яке він представляє, на обліку в органі доходів і зборів, розташованому на території населеного пункту, де проводилася така операція.

Як слідує з матеріалів справи, спірна постанова прийнята 18 грудня 2018 року на підставі порушення вимог ч.8 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування», яка передбачає нарахування пені за кожний день прострочення платежу, та пункту 2 частини одинадцятої статті 25 Закону № 2464-VІ, яка передбачає накладення штрафу, зокрема за несвоєчасну сплату (перерахування) єдиного внеску.

У межах спірних відносин накладення стягнення здійснено за жовтень 2018 року, тобто в період проведення антитерористичної операції, за наявності умови перебування установи як платника єдиного внеску на обліку в органі доходів і зборів, розташованому в місті проведення цієї операції, та без врахування положень Закону, який прямо забороняє притягнення до відповідальності за невиконання обовязків платника єдиного внеску, що прямо передбачено пунктом 9-4 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування».

Відтак, застосування до позивача штрафних санкцій за несвоєчасну сплату (перерахування) єдиного внеску за вказаний період є незаконним.

Водночас суд зазначає, що Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» не скасовує обовязків платника єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, а надає можливість на період антитерористичної операції не виконувати їх у встановлені строки (своєчасно) та в повному обсязі.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з частиною першою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права.

Всупереч викладеним положенням, на думку суду, відповідачем, як субєктом владних повноважень, не доведено правомірність своїх дій з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з суті заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, вимога ОСОБА_1 щодо скасування постанови про накладення адміністративного стягнення №509/05-99-46-10 від 18.12.2018 підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.3 ст.286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення субєкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення субєкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення субєкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Відповідно до ч.2 ст.9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших субєктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку субєкта владних повноважень.

Проаналізувавши всі докази у їх сукупності та обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та заперечення відповідача, суд дійшов висновку, що з урахуванням вимог статті 9 КАС України з метою повного захисту законних прав позивача наявна необхідність захистити порушене право ОСОБА_1 шляхом закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.

На підставі викладеного та керуючись статтями 2,9,77,78,241-250,255,286,295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Донецькій області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення -задовольнити.

Постанову №509/05-99-46-10 від 18.12.2018 Головного управління ДФС у Донецькій області про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.165-1 КпАП України та накладення на нього штрафу в розмірі 1360,00 гривень визнати протиправною і скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч.3 ст.165-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Першого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його отримання.

Суддя: О.Л.Соловйов