Справа № 826/11382/17
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2019-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

13 лютого 2019 року № 826/11382/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Аблова Є.В., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо - зернова корпорація України» до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби ДФС України про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення, -

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство «Державна продовольчо - зернова корпорація України» (, адреса: 01033, м. Київ, вул. Саксаганського, 1) (далі - позивач) до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби ДФС України (, адреса: 04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, 11-г) (далі - відповідач), в якому просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Офісу великих платників податків ДФС України від 28 вересня 2017 року № (форма «В1»), яким зменшено суму бюджетного відшкодування на суму 1 022 857, 00 грн. і нараховану штрафні санкції у розмірі 511 428, 50 грн.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 вересня 2017 року відкрито провадження в адміністративній справі, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 12 грудня 2017 року.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідачем за результатами документальної позапланової перевірки ПАТ «ДПЗКУ» з питань достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість на поточний рахунок платника податку за травень 2017 року прийнято рішення про зменшення суми бюджетного відшкодування на суму 1 022 857, 00 грн. і нараховано штрафну санкцію в розмірі 511 428, 00 грн., яке позивач вважає протиправним, оскільки під час проведення перевірки, позивачем надавались всі необхідні первинні документи, що підтверджують реальність проведення господарських операцій, за результатами якого сформовано податковий кредит, що вплинув на формування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість.

Відповідач надав суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі з тих підстав, що перевіркою були встановлені порушення позивачем вимог п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1, п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України, в результаті чого завищена сума, що заявлена позивачем до відшкодування за травень 2017 року в розмірі 1 022 857, 00 грн. по взаємовідносинах з ТОВ «Мебеленд», яка підлягає зменшенню. Зазначив, що у зв'язку з наявною інформацією наданою ДПІ у Ленінському районі м. Миколаєва ГУ ДФС у Миколаївській області існує ризик формування схемного кредиту для ТОВ «Мебеленд», яке має взаємовідносини з ТОВ «Інконекс - Ком Інвест», ТОВ «Корм - Люкс», ТОВ «Трансопртно - експедиторське підприємство «Вертикаль», СФГ Кезик Наталія Михайлівна та ФГ «Весна Переможе» з приводу придбання зернових культур, послуг перевезення та транспортного експедитування по ланцюгу постачання.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про дату та час розгляду справи.

Відповідно до частини четвертої статті 122 КАС України (у редакції, чинній на дату постановлення ухвали) суд ухвалив продовжити розгляд справи у письмовому провадженні.

Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII внесені зміни до Кодексу адміністративного судочинства України, які набрали чинності 15 грудня 2017 року.

Відповідно до частини 3 статті 3 КАС України, в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Приписами п. 10 ч. 1 Перехідних положень КАС України встановлено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

За результатами проведеної Офісом великих платників податків ДФС документальної позапланової перевірки ПАТ «ДПЗКУ» з питань достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість на поточний рахунок за травень 2017 року посадовими особами відповідача складено Акт від 17 серпня 2017 року №2772/28-10-41-04/37243279, яким встановлено порушення ПАТ «ДПЗКУ» вимог п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1, п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України в частині достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість на поточний рахунок платника у банку за травень 2017 року на суму 1 022 857, 00 грн.

Згідно листа заступника начальника Офісу великих платників ДФС від 21 серпня 2017 року №44070/10/28-10-41-08-17 до Акту від 17 серпня 2017 року №2772/28-10-41-04/37243279 внесено виправлення, згідно з якими за висновками перевірки встановлено порушення ПАТ «ДПЗКУ» п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3 ст. 198, п. 200.1 ст. 200 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено суму податкового кредиту та від'ємного значення за травень 2017 року в сумі 1 022 857, 00 грн., а також п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено заявлену суму бюджетного відшкодування в сумі 1 022 857, 00 грн.

На підставі висновків вказаного акту перевірки відповідачем прийняте податкове повідомлення-рішення від 28 вересня 2017 року №, яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 1 022 857, 00 грн.

Не погоджуючись з вказаним податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Офісу великих платників податків ДФС, з вимогою про скасування вказаного податкового повідомлення-рішення.

Оцінивши за правилами статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, Окружний адміністративний суд міста Києва дійшов наступних висновків.

Відповідно до положень статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За висновками Акту від 17 серпня 2017 року №2772/28-10-41-04/37243279, підприємством до загальної суми заявленого бюджетного відшкодування у травні 2017 року включено суму податку на додану вартість фактично сплаченої постачальнику ТОВ «Мебеленд» по операціях з постачання ячменю та пшениці за липень 2016 року на загальну суму 1 022 857, 00 грн. та віднесеного до складу податкового кредиту за грудень 2016 року, за результатами господарських операцій, що є непідтвердженими по ланцюгу постачання.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Законодавчим актом, який регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства є Податковий кодекс України (в редакції, чинній на момент спірних правовідносин).

Відповідно до підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Фактичною підставою для прийняття спірного податкового повідомлення-рішення слугував висновок податкового органу про безпідставне заявлення позивачем до бюджетного відшкодування суми податку на додану вартість у травні 2017 року щодо виконання умов договорів поставки зернових культур, укладених з ТОВ «Мебеленд» у липні 2016 року.

Згідно із підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

У відповідності до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

При цьому, згідно пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

дата отримання платником податку товарів/послуг.

Пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Між тим, як передбачено у пункті 201.1 статті 201 Податкового кодексу України, платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) податкову накладну, складену в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи, та зареєстровану в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Згідно з пунктом 201.7 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183цього Кодексу (пункт 201.8 статті 201 Податкового кодексу України).

При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою (пункт 201.10 статті 201 Податкового кодексу України).

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Таким чином, враховуючи викладені норми Податкового кодексу України, для формування податкового кредиту має бути наявність у платника податку - покупця належно оформленої податкової накладної, фактична сплата грошових коштів контрагенту, в сумі визначеній в податковій накладній, а також фактичне виконання господарської операції, за наслідками якої у платника податку на додану вартість виникає право на податковий кредит.

Частинами 1, 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Отже, податкова звітність формується на підставі первинних бухгалтерських документів, які, для надання їм юридичної значимості (сили), крім іншого, мають бути складені за фактично вчиненою операцією, повинні мати всі обов'язкові реквізити, містити відомості про господарську операцію, про зміст та обсяг операцій, та бути підписані уповноваженими особами, що надає первинному документу юридичну значимість для цілей відображення фактично вчинених операцій у бухгалтерському та податковому обліку.

У той же час, правові наслідки у вигляді виникнення у покупця права на формування податкового кредиту з ПДВ та, відповідно, бюджетного відшкодування, виникають за наявності сукупності обставин та підстав, з якими наведені вище норми податкового законодавства пов'язують можливість формування спірних сум податкових вигод та які є передумовою його формування.

Такі правові наслідки наступають у разі: фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій; документального підтвердження реального здійснення господарських операцій сукупністю юридично значимих (дійсних) первинних та інших документів, які зазвичай супроводжують операції певного виду (в залежності від характеру певних операцій) та які містять інформацію про зміст та обсяг операції, підписані уповноваженими особами; придбання товарів/послуг з метою їх використання в господарській діяльності; наявності розумних економічних причин (ділової мети) для здійснення господарських операцій; наявності у сторін спеціальної податкової правосуб'єктності (особа, що видає податкову накладну, повинна бути зареєстрованою як платник ПДВ); наявності у покупця податкової накладної, яка відповідає вимогам статті 201 Податкового кодексу України та підписана уповноваженою особою.

У той же час, відносно порядку визначення суми податку, що підлягає відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строків проведення розрахунків, Податковим кодексом України встановлено наступні правила.

Зокрема, відповідно до підпункту 14.1.18 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України бюджетне відшкодування - відшкодування від'ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника, у тому числі автоматичне бюджетне відшкодування у порядку та за критеріями, визначеними у розділі V цього Кодексу.

Пунктом 200.1 статті 200 Податкового кодексу України встановлено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Згідно з пунктом 200.4 статті 200 Податкового кодексу України при від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:

а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу,

б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов'язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету,

в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Відповідно до пункту 200.7 статті 200 Податкового кодексу України платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному контролюючому органу податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації.

Як вбачається з матеріалів справи, перевіркою достовірності відображених показників у деклараціях з податку на додану вартість підприємства та первинних документів, наданих до перевірки, встановлено, що ПАТ «ДПЗКУ» мало фінансово-господарські взаємовідносини з ТОВ «Мебеленд» у період з червня 2016 року по липень 2016 року.

Так, між ПАТ «ДПЗКУ» та ТОВ «Мебеленд» було укладено наступні договори поставки:

- ОДН 0359-С та Додаткова угода №001 ЯЗ від 07 липня 2016 року на поставку ячменя 3 класу;

- ОДН 0380-С та Додаткова угода №001 ПЗ від 08 липня 2016 року на поставку пшениці 3 класу;

- ОДН 0384-С від 11 липня 2016 року та Додаткова угода №001 ПФ від 11 липня 2016 року на поставку пшениці 4, 5, 6 класу;

- ОДН 0008-С від 21 липня 2016 року та Додаткова угода 001 ЯЗ від 21 липня 2016 року на поставку ячменя 3 класу;

- ОДН 0338-С від 30 червня 2016 року та Додаткова угода №001 ЯЗ від 30 червня 2016 року на поставку ячменя 3 класу;

- ОДН 0344-С від 01 липня 2016 року та Додаткова угода №001 ЯЗ від 02 липня 2016 року на поставку ячменя 3 класу.

На підтвердження виконання умов зазначених договорів матеріали справи містять видаткові накладні №РН-0000035 від 03 липня 2016 року, №РН-0000036 від 04 липня 2016 року, №РН-0000037 від 05 липня 2016 року, №РН-0000038 від 05 липня 2016 року, №РН-0000039 від 06 липня 2016 року, №РН-0000040 від 07 липня 2016 року, №РН-00000041 від 08 липня 2016 року, №РН-0000044 від 12 липня 2016 року, №РН-0000045 від 12 липня 2016 року, №РН-0000042 від 13 липня 2016 року, №РН-0000046 від 13 липня 2016 року, №РН-0000049 від 14 липня 2016 року, №РН-0000062 від 21 липня 2016 року, №РН-0000066 від 22 липня 2016 року, та податкові накладні №13 від 14 липня 2016 року, №7 від 08 липня 2016 року, №30 від 22 липня 2016 року, №1 від 03 липня 2016 року, №12 від 13 липня 2016 року, №26 від 21 липня 2016 року, №2 від 04 липня 2016 року, №4 від 05 липня 2016 року, №9 від 12 липня 2016 року, №4 від 06 липня 2016 року, №10 від 12 липня 2016 року, №3 від 05 липня 2016 року, №6 від 07 липня 2016 року, №11 від 13 липня 2016 року (т. 1, а.с. 75-88; 89-102).

Також, в матеріалах справи містяться товарно - транспортні накладні, відповідно до яких товаровідправником є ТОВ «Мебеленд», а вантажоодержувачем є ПАТ «ДПЗКУ» (т. 1, а.с. 137-192).

Податковим органом, не заперечується факт реєстрації податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних.

Крім того, в акті від 17 серпня 2017 року №2772/28-10-41-04/37243279 зазначено, що суми податку на додану вартість за зазначеними податковими накладними включено ПАТ «ДПЗКУ» до податкового кредиту відповідного періоду, зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних на загальну суму податку на додану вартість у розмірі 1 022 857, 13 грн.

Вказане підтверджується і декларацією з податку на додану вартість за грудень 2016 року від 20 січня 2017 року №, відповідно до якої ПАТ «ДПЗКУ» віднесло до складу податкового кредиту податок на додану вартість на суму 1 022 857, 13 грн. по взаєморозрахунках з ТОВ «Мебеленд» за липень 2016 року.

Відповідач, зазначаючи у своєму Акті від 17 серпня 2017 року №2772/28-10-41-04/37243279 про порушення позивачем податкового законодавства, шляхом завищення суми податку на додану вартість за травень 2017 року зазначає, що Офісом великих платників податків ДФС було отримано від ДПІ у Ленінському районі м. Миколаєва ГУ ДФС у Миколаївській області податкову інформацію від 26 вересня 2016 року №678/14-02-14-02/36433462 щодо фінансово - господарської діяльності контрагента позивача ТОВ «Мебеленд» за липень 2016 року.

Згідно з наданою податковою інформацією, ТОВ «Мебеленд» мало взаємовідносини з ФК «Весна Переможе», ТОВ «Інконекс-Ком Інвест», ТОВ «Корм-Люкс».

Так, основним видом діяльності ФГ «Весна Переможе» є вирощування зернових культур, бобових культур і насіння олійних культур, однак згідно з поданої декларації з плати за землю на 2016 рік у користуванні підприємства перебуває земельна ділянка загальною площею 6,9300 га, придбання пшениці у ФК «Весна Переможе» відсутнє.

Основним видом діяльності ТОВ «Інконекс-Ком Інвест» є будівництво житлових та нежитлових приміщень та за даними ЄРПН зазначене підприємство формує податковий кредит за рахунок придбання взуття для дорослих.

Також, основним видом діяльності ТОВ «Корм - Люкс» є оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин.

Враховуюче викладене, відповідач дійшов висновку про те, що на підставі даних придбання та реалізації пшениці та ячменю по ланцюгу постачання існує ризик формування схемного кредиту, на що слід зазначити наступне.

Право на отримання суми бюджетного відшкодування пов'язано з фактичною сплатою податку на додану вартість у складі ціни товарів (робіт, послуг) постачальникам таких товарів (послуг). Податкове законодавство не пов'язує право платника податку на відшкодування бюджетної заборгованості з податку на додану вартість із закінченням перевірок до кінцевого виробника та фактом підтвердження сплати податку контрагентами позивача по всьому ланцюгу постачання, оскільки від'ємне значення податку на додану вартість є коштами платника податку, які він сплатив продавцям (постачальникам) товару (послуг) в ціні таких товарів (послуг). Податковим кодексом України встановлені умови та гарантії повернення цих коштів у вигляді обов'язку держави здійснити повернення коштів за результатами відповідного звітного періоду. Крім того, Податковий кодекс України не ставить право позивача на бюджетне відшкодування податку на додану вартість у залежність від проведення зустрічних перевірок по ланцюгам постачання до виробника або імпортера.

Оскільки реальність господарських правовідносин позивача з ПАТ «Мебеленд» підтверджується первинними документами податкового обліку, які характерні для такого роду господарських взаємовідносин та обов'язковість ведення яких передбачена нормами законодавства України, у відповідача були відсутні підстави для висновку про завищення позивачем заявленої до відшкодування суми податку на додану вартість за травень 2017 року.

Аналізуючи складені між позивачем та контрагентом первинні документи, що долучені до матеріалів справи, суд зазначає, що ці документи відповідають положенням законодавства та містять всі обов'язкові реквізити первинного документу, які передбачені статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», тому вказані документи мають юридичну силу та підтверджують реальний рух активів, зміну зобов'язань та капіталу позивача.

Частинами першою та другою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Судом також враховуються рішення Європейського суду з прав людини у справах Інтерсплав проти України (2007 рік, заява № 803/02), «Булвес» АД проти Болгарії (2009 рік, заява № 3991/03) і Бізнес Супорт Центр проти Болгарії (2010 рік, заява № 6689/03), які відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» підлягають застосуванню судами як джерела права, у яких визначено, що платника податку не може бути позбавлено права на бюджетне відшкодування податку на додану вартість за відсутності доказів того, що його було залучено до протиправної діяльності, пов'язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування; при цьому платник податку на додану вартість не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник податку на додану вартість не знав про такі зловживання і не міг про них знати.

При цьому, з огляду на принцип персональної відповідальності платника податку право на податковий кредит не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами. Оскільки наслідки в податковому обліку платника створюють лише реально вчинені господарські операції, тобто такі, що пов'язані з рухом активів, зміною зобов'язань чи власного капіталу платника, та відповідають змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, то факт виконання поставки товару входить до предмету доказування у справі.

При дослідженні факту здійснення господарської операції оцінюватися повинні відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку. Не є обов'язковою передумовою для визначення контролюючими органами грошових зобов'язань визнання недійсними (у тому числі нікчемними) правочинів, які укладалися за ланцюгом між попередніми посередниками, через ланцюг яких декларувався рух товарів чи послуг, нібито придбаних останнім у такому ланцюгу платником податку. При цьому відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом.

З огляду на встановлення факту реального вчинення господарської операції позивача з ПАТ «Мебеленд», що підтверджено належним чином складеними первинними документами, суд приходить до висновку про безпідставність висновків податкового органу про завищення позивачем суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість.

Крім того, суд враховує, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, (п.58), згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Також, згідно з п. 86.8 ст. 86 ПК України податкове повідомлення-рішення приймається керівником контролюючого органу (його заступником) протягом десяти робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків акта перевірки у порядку, передбаченому статтею 58 цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень (за результатами фактичної перевірки - з дня реєстрації (надходження) акта такої перевірки до контролюючого органу за основним місцем обліку платника податків), а за наявності заперечень посадових осіб платника податків до акта перевірки приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки - протягом трьох робочих днів, наступних за днем розгляду заперечень і надання (надсилання) письмової відповіді платнику податків.

У даному випадку, судом встановлено, що акт перевірки складено відповідачем 17 серпня 2017 року, а спірне рішення прийнято 28 вересня 2017 року, що свідчить про порушення контролюючим органом наведених вище правових норм.

Поряд з цим, суд звертає увагу, що Верховний Суд України в постанові від 27 січня 2015 року у справі №21-425а14 зазначив, що невиконання контролюючим органом вимог закону щодо порядку призначення та проведення перевірок призводить до визнання перевірки незаконної та відсутності правових наслідків такої.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 13 лютого 2018 року у справі №808/3439/16, від 21 лютого 2018 року у справі №821/371/17.

У відповідності до частини другої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, не доведена правомірність та обґрунтованість прийнятого ним оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Натомість, позивачем надано достатньо доказів в підтвердження обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги.

За таких обставин, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд дійшов висновку, що адміністративний позов позивача підлягає задоволенню.

Відповідно, беручи до уваги положення частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, на користь позивача підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача всі здійсненні ним судові витрати.

Керуючись статтями 72-77, 90, 139, 241-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо - зернова корпорація України» (, адреса: 01033, м. Київ, вул. Саксаганського, 1) до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби ДФС України (, адреса: 04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, 11-г) про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби ДФС України від 28 вересня 2017 року № задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби (, адреса: 04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, 11-г) від 28 вересня 2017 року №.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби (, адреса: 04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, 11-г) на користь Публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо - зернова корпорація України» (, адреса: 01033, м. Київ, вул. Саксаганського, 1) витрати зі сплати судового збору у сумі 23 015, 00 грн. (двадцять три тисячі п'ятнадцять гривень нуль копійок).

Рішення суду, відповідно до частини 1 статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Є.В. Аблов