Справа № 2240/3141/18
Суддя: Мельник-Томенко Ж. М.
Дата ухвалення: 2019-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2240/3141/18

Головуючий у 1-й інстанції: Шевчук О.П.

Суддя-доповідач: Мельник-Томенко Ж. М.

19 лютого 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Мельник-Томенко Ж. М.

суддів: Сторчака В. Ю. Ватаманюка Р.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2018 року (головуючий суддя Шевчук О.П.) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання відмови протиправною та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2018 року ОСОБА_2 (позивач) звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області в якому просила:

- визнати неправомірною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області в призначенні їй пенсії за віком на пільгових умовах для працівників із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 у відповідності до п."б" ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення";

- зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області призначити та виплатити їй пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п."б" ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та проводити виплату такої пенсії з 20 червня 2017 року.

Підставою звернення позивача до суду слугувала неправомірна, на її переконання, відмова Пенсійного органу у призначенні їй пенсії на пільгових умовах згідно Списку № 2 та через відмову в зарахуванні до її пільгового стажу періоди роботи з 22.12.2016 по 09.06.2017 на посаді гальваніка згідно пільгової довідки №1 від 09.06.2017 виданої ДП "Новатор", оскільки згідно висновку Державної експертизи умов праці Департаменту соціального захисту населення Хмельницької облдержадміністрації від 14.03.2018 не можливо встановити якість виконаної у 2016 році атестації та легітимність наказу по ДП "Новатор" "Про затвердження результатів атестації робочих місць за умовами праці" від 22.12.2016 №531.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2018 року позовні вимоги задоволено в повному обсязі. А саме: визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 16.04.2018 №5733; зобов'язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області призначити ОСОБА_2 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до п."б" ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з 20 червня 2017 року.

Окрім того, суд першої інстанції ухвалив відшкодувати ОСОБА_2 сплачений нею судовий збір в розмірі 704,80 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2018 року скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідачем зазначено, що згідно висновку Державної експертизи умов праці Департаменту соціального захисту населення Хмельницької облдержадміністрації від 14.03.2018 не можливо встановити якість виконаної у 2016 році атестації та легітимність наказу по ДП "Новатор" "Про затвердження результатів атестації робочих місць за умовами праці" від 22.12.2016 №531, а тому у управління немає підстав для зарахування вказаного періоду роботи до пільгового стажу за Списком №2 та призначення позивачу пенсії на пільгових умовах по Списку №2, оскільки відповідно до норм пенсійного законодавства відсутність підтвердження вищезгаданих обставин не породжує виникнення права на зарахування пільгового стажу.

У відзиві на апеляційну скаргу, який надійшов на адресу суду 21 січня 2019 року, позивач заперечила вірність вимог відповідача та зазначила, що період її роботи з 22.12.2016 року по 09.06.2017 року на посаді гальваніка фарбувального цеху підтверджений відповідними записами в трудовій книжці, а сама посада передбачена Списком №2, що був чинним у вказаний період.

Також, позивач зазначила, що вказані обставини вірно були встановлені судом першої інстанції та не спростовані відповідачем в ході розгляду справи.

В силу приписів п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача та розглянувши матеріали справи в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та знайшло своє підтвердження в ході апеляційного перегляду справи, позивач відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_1 починаючи з 05.06.2007 року і по даний час працювала на посаді гальваніка фарбувального цеху ДП "Новатор".

В зв'язку з досягненням пенсійного віку позивач звернулась до управління Пенсійного фонду України у м.Хмельницькому із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до ст. 13 Закону України Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Листом №12573/03 від 03.05.2018 року відповідач повідомив позивача відмову у призначенні пенсії на пільгових умовах за Списком № 2 через відсутність необхідного пільгового стажу. Зокрема пенсійний орган повідомив заявника про неможливість зарахування до її пільгового стажу періоду роботи з 22.12.2016 по 09.06.2017, оскільки згідно висновку Державної експертизи умов праці Департаменту соціального захисту населення Хмельницької облдержадміністрації від 14.03.2018 не можливо встановити якість виконаної у 2016 році атестації та легітимність наказу по ДП "Новатор" "Про затвердження результатів атестації робочих місць за умовами праці" від 22.12.2016 №531.

Вважаючи вказані дії відповідача протиправними, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що період роботи позивача з 22.12.2016 по 09.06.2017 на посаді гальваніка фарбувального цеху, підтверджений відповідними записами у трудовій книжці позивача, а відповідна посада передбачена Списком № 2, що був чинний у вказаний період роботи позивача.

Також, суд першої інстанції відхилив твердження відповідача про неможливість встановлення якості виконаної у 2016 році атестації та легітимність наказу по ДП "Новатор" "Про затвердження результатів атестації робочих місць за умовами праці" від 22.12.2016 №531 через відсутність належних доказів, які б підтверджували протиправність такого наказу, або відомості про його скасування.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та надаючи правову оцінку спірним правовідносинам зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пунктом "б" частини першої статті 13 Закону України від 5 листопада 1991 року №1788-XII "Про пенсійне забезпечення" на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком N2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Відповідно до ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

У пунктах 1 та 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі - Порядок №637) зазначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до п.3 Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи.

Згідно з пунктом 20 Порядку №637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до записів у трудовій книжці серії НОМЕР_1 ОСОБА_2 починаючи з 05.06.2007 року по 09.06.2017 року працювала на посаді гальваніка фарбувального цеху ДП "Новатор". Вказана інформація підтверджується також Довідкою про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній №1 від 09.06.2017 року, виданої ПП "Новатор".

Тобто, в даному випадку, спірні період стажу роботи позивача на посаді гальваніка фарбувального цеху ДП "Новатор" підтверджено матеріалами справи.

Відповідно до пункту 3 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383 (далі - Порядок № 383), при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що були чинними на період роботи особи.

До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Аналіз вказаних вище норм вказує на те, що однією із умов зарахування до пільгового стажу певного періоду роботи на відповідній посаді або за професією є включення цієї посади або професії до списків, що діяли в період такої роботи. Вимоги щодо обов'язкового підтвердження документами умов праці до 21 серпня 1992 року та проведення атестації після цієї дати є похідними від основної умови про внесення цієї професії до діючих Списків.

Судова колегія зауважує, що зазначена посада передбачена Списком № 2, затвердженим постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 року № 1173 та постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991р. № 10, і така обставина сторонами не оспорюється.

Як встановлено зі змісту доводів відповідача, наведених в апеляційній скарзі, останній наполягає на неврахуванні судом першої інстанції тієї обставини, що підставою для відмови у призначенні позивачу пільгової пенсії через брак пільгового стажу слугувала не можливість встановлення якості виконаної у 2016 році атестації та легітимність наказу по ДП "Новатор" "Про затвердження результатів атестації робочих місць за умовами праці" від 22.12.2016 №531, що встановлено висновком Державної експертизи умов праці Департаменту соціального захисту населення Хмельницької облдержадміністрації від 14.03.2018 року.

Порядок проведення атестації робочих місць за умовами праці затверджено постановою КМ України від 01 серпня 1992 року №442 (далі - Порядок №442) та Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України від 01 вересня 1992 року №41 (далі - Методичні рекомендації №41), відповідно до яких основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у сфері реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Пунктом 2 постанови КМ України від 01 серпня 1992 року №442 встановлено, що відповідно до статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» пенсії за віком на пільгових умовах за списками № 1 і 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення, затверджуваними Кабінетом Міністрів України, а також пенсії, що можуть встановлюватися підприємствами й організаціями за рахунок власних коштів працівникам інших виробництв, професій та посад залежно від умов праці, призначаються за результатами атестації робочих місць.

Відповідно до п. 1 Порядку № 442 атестація проводиться на підприємствах і організаціях незалежно від форм власності й господарювання, де технологічний процес, використовуване обладнання, сировина та матеріали є потенційними джерелами шкідливих і небезпечних виробничих факторів, що можуть несприятливо впливати на стан здоров'я працюючих, а також на їхніх нащадків як тепер, так і в майбутньому. Згідно п. 4 Порядку №442 та п.п. 1.5 п. 1 Методичних рекомендацій № 41 періодичність проведення атестації робочих місць визначається безпосередньо колективним договором підприємства і проводиться не рідше одного разу на 5 років; відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства чи організації.

Основною метою атестації робочих місць, є врегулювання відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Колегія суддів звертає увагу, що атестація проводиться атестаційною комісією, склад і повноваження якої визначаються наказом по підприємству, організації, в строки, передбачені колективним договором, але не рідше ніж один раз на п'ять років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації. До проведення атестації можуть залучатися, зокрема, територіальні органи Держпраці (у тексті Порядку слова "Державної експертизи умов праці" і "Мінпраці" замінено відповідно словами "Держпраці" і "Мінсоцполітики" згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 5 жовтня 2016 року № 741).

Так атестація робочих місць згідно до Порядку проведення атестації і Методичних рекомендацій передбачає: установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці; санітарно-гігієнічне дослідження факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам і правилам; установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; обґрунтування віднесення робочого місця до категорії зі шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах; складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад із пільговим пенсійним забезпеченням працівників; аналіз реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію рівня гігієни, характеру і безпеки праці.

Пунктами 8, 9 Порядку № 442 передбачено, що відомості про результати атестації робочих місць заносяться до карти умов праці, форма якої затверджується Мінпраці разом з Міністерством охорони здоров'я України. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.

Встановлені обставини, положення норм Закону України «Про пенсійне забезпечення» та Порядку дають підстави для висновку, що необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у списках № 2, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією за результатами атестації умов праці, яке полягає у наявності результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці.

Документами, які підтверджують результати атестації робочого місця за умовами праці, можуть бути: карта умов праці, наказ по підприємству про затвердження переліку робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників; трудова книжка із записом про витяг із зазначеного наказу або з додатком такого витягу.

Отже, відсутність підтвердження вказаних обставин не породжує виникнення права на зарахування пільгового стажу.

Судом першої інстанції встановлений та підтверджений наказом №531 від 22.12.2016 "Про затвердження результатів атестації робочих місць за умовами праці", копія якого наявна в матеріалах справи, факт проведення в грудні - липні 2016 року чергової атестації робочих місць за умовами праці на ДП "Новатор".

Відповідно до вказаного вище наказу та "Переліку виробництв, робіт професій, посад і показників з шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких дає (не дає) право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2", атестаційною комісією підприємства підтверджено право на пільгову пенсію за Списком №2 гальванікам цеху №06 відповідно до ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Окрім того, за результатами проведеної атестації робочих місць за умовами праці Управлінням праці та соціального захисту населення Хмельницької міської ради оформлено довідку №18 від 20.02.2018 року "Експертизи якості атестації робочих місць за умовами праці у ДП "Новатор", де підсумовано, що атестація робочих місць за умовами праці на підприємстві проведена в повному обсязі і відповідає вимогам Постанови КМУ від 01.08.1992 року №4442 "Про порядок проведення атестації робочих місць за умовами праці" та "Методичних рекомендацій для проведення атестації робочих місць за умовами праці", затверджених постановою Міністерства охорони здоров'я та Міністерства праці та соціальної політики України від 01.09.1992 року № 41.

Окрім того, судова колегія враховує, що 09 листопада 2016 року відбулось засідання Комісії МОЗ України з атестації санітарних лабораторій на право проведення санітарно-гігієнічних досліджень факторів виробничого середовища та трудового процесу згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 року №442 "Про проведення атестації робочих місць за умовами праці". За результатами засідання було складено протокол №05 Засідання Атестаційної комісії МОЗ України від 09.11.2016 року, відповідно до якого прийнято рішення атестувати Лабораторію експертизи умов праці м. Хмельницький та видати свідоцтво про атестацію №0091 терміном до 28.08.2019 року .

Державним підприємством Хмельницький науково - виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації надано Лабораторії експертизи умов праці м. Хмельницький атестат про технічну компетентність №10 "ОП"-16 від 29.08.2016 року, чинне до 28.08.2019 року.

Суд вважає безпідставними твердження відповідача, що свідоцтво про атестацію №0091 терміном до 28.08.2019 року, видане Лабораторії експертизи умов праці м. Хмельницький не підписувалось головним державним санітарними лікарем України, тому не дозволяє Лабораторії здійснювати дослідження шкідливих виробничих факторів, оскільки жодним нормативно - правовим актом не визначено, а відповідачем не доведено, що свідоцтво про атестацію має бути підписане лише головним державним санітарними лікарем України.

В даному випадку, судова колегія вважає наявними всі підстави для визнання Лабораторії експертизи умов праці Департаменту соціального захисту населення Хмельницької обласної державної адміністрації атестованою на право проведення санітарно-гігієнічних досліджень факторів виробничого середовища та трудового процесу з метою атестації робочих місць згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 року №442 "Про проведення атестації робочих місць за умовами праці".

Таким чином, судова колегія не бере до уваги посилання відповідача на те, що неможливо встановити якість виконаної у 2016 році атестації робочого місця гальваніка фарбувального цеху у ДП "Новатор" та легітимність наказу по ДП "Новатор" "Про затвердження результатів атестації робочих місць за умовами праці" від 22.12.2016 №531, оскільки останнім не надано доказів не легітимності вказаного наказу, а також не надано доказів його скасування чи визнання нечинним.

Крім того, пунктом 11 вказаного Порядку 9 (із змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України №741 від 05.10.2016) передбачено, що контроль за якістю проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на органи Держпраці.

Відповідно до статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" контроль за правильністю застосування списків на пільгове пенсійне забезпечення і якістю проведення атестації робочих місць на підприємствах та в організаціях, підготовка пропозицій щодо вдосконалення цих списків покладаються на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю.

Згідно із пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Положення про Державну службу України з питань праці" від 11.02.2015 №96 Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади який реалізує державну політику з нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю.

Відповідно до підпункту 8 пункту 4 зазначеного наказу Управління Держпраці відповідно до покладених на неї завдань здійснює контроль за якістю проведення атестації робочих місць за умовами праці.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що відповідач не визнавши висновків атестації протиправними, відмовив у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за списком №2 позивачу.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції, оскільки матеріалами справи засвідчується, що до проведення чергової атестації позивач працював за професією, пільговий характер роботи якої в подальшому підтвердився проведеною у 2016 році атестацією, та продовжив роботу за цією ж професією після проведення атестації, а тому рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області 16.04.2018 №5733 є протиправним, а тому як наслідок підлягає скасуванню.

Згідно з ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Згідно з висновків Європейського суду з прав людини перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення пункту 1 дозволяє позбавлення власності лише "на умовах, передбачених законом", а пункт 2 визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію "законів" (рішення у справах "Амюр проти Франції", "Колишній король Греції та інші проти Греції" та "Малама проти Греції"). "Майном" може бути як "існуюче майно", так і активи, включаючи вимоги, стосовно яких особа може стверджувати, що вона має принаймні "легітимні сподівання" на реалізацію майнового права (пункт 83 рішення від 12.07.2001 у справі Ганс-Адам II проти Німеччини"). "Легітимні сподівання" за своїм характером повинні бути більш конкретними, ніж просто надія й повинні ґрунтуватися на законодавчому положенні або юридичному акті, такому як судовий вердикт (рішення у справі "Копецький проти Словаччини").

У даному випадку легітимні сподівання позивача на призначення пенсії на пільгових умовах передбачені чинними нормами Законів України, тобто вони є конкретними. Таким чином, на них поширюється режим "існуючого майна".

На підставі викладеного суд апеляційної інстанції вважає, що відповідач діяв всупереч нормам пенсійного законодавства, а тому, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення адміністративного позову.

При цьому судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

У п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Оскільки доводи апеляційної скарги відповідача не ґрунтуються на вимогах законодавства та не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 19 лютого 2019 року.

Головуючий Мельник-Томенко Ж. М.

Судді Сторчак В. Ю. Ватаманюк Р.В.