Справа № 440/4295/18
Суддя: Н.І. Слободянюк
Дата ухвалення: 2019-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2019 рокум. ПолтаваСправа № 440/4295/18

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Слободянюк Н.І.,

за участю:

секретаря судового засідання - Дубінчина О.М.,

представника відповідача - Будкіна С.В.,

розглянувши у судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 /далі - позивач, ОСОБА_2./ звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області /далі - відповідач, ГУ Держгеокадастру у Полтавській області/ про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області №8030/0/26-18 від 26 вересня 2018 року та зобов'язання надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,00 га із земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів на території Староаврамівської сільської ради Хорольського району Полтавської області.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначила, що вона 21 вересня 2018 року звернулася до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області із клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться на території Староаврамівської сільської ради Хорольського району Полтавської області. Листом ГУ Держгеокадастру у Полтавській області №8030/0/26-18 від 26 вересня 2018 року у задоволенні клопотання їй відмовлено з тих підстав, що земельна ділянка, яку вона бажає отримати у власність, перебувала у користуванні ТОВ Агрофірма "ХОРОЛЬСЬКА" на підставі договору оренди землі та у провадженні Господарського суду Полтавської області перебуває справа щодо поновлення такого договору оренди землі. З таким рішенням ГУ Держгеокадастру у Полтавській області не погоджується та вважає таким, що не відповідає вимогам частини сьомої статті 118 Земельного кодексу України /а.с. 22-25/.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2018 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі, а також призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідач позов не визнав та у відзиві на позовну заяву зазначив, що у задоволенні клопотання позивача про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність відмовлено у зв'язку з перебуванням земельної ділянки, яку позивач бажає отримати у власність, у користуванні ТОВ Агрофірма "ХОРОЛЬСЬКА" на підставі договору оренди землі. Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 06 грудня 2018 року у справі №917/1507/18 відкрито провадження за позовом ТОВ Агрофірма "ХОРОЛЬСЬКА" до ГУ Держгеокадастру у Полтавській області про поновлення договору оренди землі на земельну ділянку площею 42,2512 га, яка знаходиться на території Староаврамівської сільської ради Хорольського району Полтавської області. Повноваження ГУ Держгеокадастру у Полтавській області щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність та передачі земельних ділянок у власність є дискреційними повноваженнями відповідача та виключною компетенцією уповноваженого органу /а.с. 30-35/.

За відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше справу розглянуто судом за правилами спрощеного позовного провадження відповідно до пункту 10 частини шостої статті 12 та у межах строку, встановленого статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України.

У судове засідання 12 лютого 2019 року позивач не з'явилася та уповноваженого представника до суду не направила, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце проведення судового засідання.

Частиною першою статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно з пунктом першим частини третьої цієї статті якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Зважаючи на те, що позивач у судове засідання не з'явилася та про причини неявки суд не повідомила, суд визнав за можливе проводити судове засідання за відсутності позивача.

Дослідивши письмові докази, суд встановив такі обставини та відповідні до них правовідносини.

21 вересня 2018 року ОСОБА_2 звернулася до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області із клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення у власність площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться на території Староаврамівської сільської ради Хорольського району Полтавської області за межами населеного пункту (вх. №Ш-13760/0/25-18 від 21 вересня 2018 року) /а.с.37/.

До вказаної заяви ОСОБА_2 додано копії паспорта, ідентифікаційного номера, посвідчення учасника АТО та графічний матеріал, на якому зазначено бажане місце розташування земельної ділянки /а.с. 37, 39/.

Листом Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області №8030/0/26-18 від 26 вересня 2018 року у задоволенні клопотання ОСОБА_2 відмовлено з тих підстав, що земельна ділянка, яку ОСОБА_2 бажає отримати у власність, перебувала у користуванні ТОВ Агрофірма "ХОРОЛЬСЬКА" на підставі договору оренди землі та у Господарському суді Полтавської області знаходиться справа стосовно поновлення договору оренди землі /а.с. 38/.

Не погодившись із таким рішенням Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, оформленим листом №8030/0/26-18 від 26 вересня 2018 року , позивач звернулася до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та аргументам учасників справи, вказаним у заявах по суті, суд виходить з такого.

Згідно зі статтею 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Правовідносини у сфері забезпечення права громадян на землю врегульовані Земельним кодексом України №2768-ІІІ від 25 жовтня 2001 року /далі - ЗК України/.

Відповідно до частин першої, другої та пункту "в" частини третьої статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Згідно з пунктом "б" частини першої статті 121 вказаного Кодексу громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Відповідно до частини шостої статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Частиною сьомою цієї статті встановлено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Таким чином, вказаною нормою передбачено два варіанти поведінки державного органу за результатами розгляду клопотання особи про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, а саме: 1) надати дозвіл або 2) надати мотивовану відмову у наданні дозволу.

При цьому підставами відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою є невідповідність бажаного місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Наведений у частині сьомій статті 118 ЗК України перелік підстав для відмови особі в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність є вичерпним та розширенню не підлягає.

Надаючи оцінку мотивам відмови, викладеним у листі відповідача №8030/0/26-18 від 26 вересня 2018 року, суд виходить з наступного.

Зі змісту статті 118 ЗК України слідує, що порядок безоплатної передачі земельних ділянок у власність громадянам передбачає земельно-правову процедуру, яка включає такі послідовні стадії: 1) подання громадянином клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність; 2) отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність (або мотивовану відмову у його наданні); 3) погодження проекту землеустрою у порядку, встановленому статтею 186-1 ЗК України; 4) подання громадянином до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність, погодженого проекту землеустрою для його затвердження та надання земельної ділянки у власність.

Всі вищеперелічені дії в земельно-правовій процедурі є взаємопов'язаними, послідовними і спрямованими на досягнення результату у вигляді отримання земельної ділянки у власність. А відтак, відмова органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою фактично створює перешкоди для отримання земельної ділянки у власність.

У постанові від 29 січня 2019 року у справі №824/332/17-а (реєстраційний номер в ЄДРСР - 79509595) Верховний Суд зазначив, юридичне (правове) значення першої стадії земельно-правової процедури під час звернення особи за отриманням дозволу та безпосередньо його отримання, як і наступних етапів вказаної процедури, полягає в тому, що з отриманням такого дозволу у особи виникає обґрунтоване сподівання, що у разі проходження нею усіх визначених законом стадій цієї процедури (розробки, погодження і затвердження проекту землеустрою) бажана земельна ділянка, за умови дотримання цією особою усіх приписів закону, буде їй надана у власність або користування, а тому у особи після отримання дозволу щодо певної земельної ділянки виникає легітимний інтерес, який може бути захищений в судовому порядку. З огляду на вказане, реалізуючи принцип "належного урядування", суб'єкт владних повноважень під час прийняття рішення про надання дозволу особі за умови, якщо на розроблення даної земельної ділянки вже надано відповідний дозвіл іншій особі, має враховувати цю обставину та у випадку прийняття рішення про надання такого дозволу мотивувати (обгрунтувати) можливість (необхідність, доцільність) його надання, з урахуванням критеріїв, визначених частиною другою статті 2 КАС України, про що зазначити у відповідному рішенні. В протилежному випадку, неврахування легітимного інтересу особи, якій вже надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою, може бути розцінено як порушення прав цієї особи.

Обґрунтувань того, що на час прийняття рішення про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, земельна ділянка перебуває у законному володінні чи користуванні ТОВ Агрофірма «ХОРОЛЬСЬКА» та цю земельну ділянку неможливо буде надати у власність ОСОБА_2 у майбутньому, лист ГУ Держгеокадастру у Полтавській області №8030/0/26-18 від 26 вересня 2018 року не містить.

Крім того, лист відповідача №8030/0/26-18 від 26 вересня 2018 року не містить вказівок на наявність підстави відмови у наданні дозволу, передбаченої частиною сьомою статті 118 ЗК України.

Також суд зазначає, що дозвіл або відмова у наданні дозволу є змістом рішення органу державної влади або органу місцевого самоврядування. Водночас статтею 118 Земельного кодексу України не визначено форму такого рішення, проте вказане має важливе значення для обрання ефективного способу захисту прав особи в суді.

Правовий статус Головних управлінь Держгеокадастру в областях визначено відповідним Положенням про Головне управління Держгеокадастру в області, яке затверджене наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України № 333 від 29 вересня 2016 року (далі - Положення № 333) та зареєстроване в Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2016 року за № 1391/29521.

Пунктом 8 Положення № 333 передбачено, що Головне управління у межах своїх повноважень видає накази організаційно-розпорядчого характеру, а пунктом 10 цього Положення - начальник Головного управління підписує накази Головного управління.

Крім того, згідно з пунктом 84 Типової інструкції з діловодства в територіальних органах Держгеокадастру, затвердженої наказом Держгеокадастру № 600 від 15 жовтня 2015 року, накази видаються як рішення організаційно - розпорядчого характеру. За змістом управлінської дії накази видаються з основних питань діяльності територіального органу Держгеокадастру, адміністративно-господарських, кадрових питань.

Відповідно до пункту 123 вказаної Інструкції службові листи складаються з метою обміну інформацією між установами як: відповіді про виконання завдань, визначених в актах органів державної влади, дорученнях вищих посадових осіб; відповіді на запити, звернення; відповіді на виконання доручень установ вищого рівня; відповіді на запити інших установ; відповіді на звернення громадян; відповіді на запити на інформацію; ініціативні листи; супровідні листи.

Враховуючи викладене, рішення з будь-яких основних питань діяльності територіального органу Держгеокадастру оформлюються відповідними наказами, тоді як листи складаються у разі надання відповіді на звернення громадян.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 29 січня 2019 року у справі №824/332/17-а (реєстраційний номер в ЄДРСР - 79509595)

Попри наведене, рішення відповідача про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою оформлено листом.

Враховуючи викладене, відповідач, на якого частиною другою статті 77 КАС України покладений обов'язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності, не довів суду, що відмова у наданні дозволу ОСОБА_2 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, яка оформлена листом №8030/0/26-18 від 26 вересня 2018 року, відповідає критеріям правомірності, зазначеним у частині другій статті 2 КАС України.

Обираючи належний спосіб захисту порушеного права позивача, суд вважає за можливе визнати протиправною та скасувати відмову ГУ Держгеокадастру у Полтавській області у наданні дозволу ОСОБА_2 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, оформлену листом ГУ Держгеокадастру у Полтавській області вих. №8030/0/26-18 від 26 вересня 2018 року.

Щодо позовної вимоги про зобов'язання відповідача надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою, суд зазначає, що надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність відноситься до виключних повноважень ГУ Держгеокадастру у Полтавській області. Порядок розгляду клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою передбачає наявність у ГУ Держгеокадастру у Полтавській області права вибору прийняття одного з рішень - надати дозвіл або відмовити у його наданні.

Перевіряючи правомірність рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень на відповідність критеріям, закріпленим у статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративний суд не повинен втручатись у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки таких критеріїв.

Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав осіб, що звертаються до суб'єктів владних повноважень, без порушень принципу розподілу влади.

Зобов'язання судом суб'єкта владних повноважень прийняти конкретне рішення в обхід встановленого законом порядку не відповідає меті адміністративного судочинства та фактично свідчитиме про перебирання судом на себе функцій уповноваженого суб'єкта владних повноважень.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 21 серпня 2018 року у справі №810/3393/17 (реєстраційний номер в ЄДРСР 76035442).

Таким чином, вказана позовна вимога задоволенню не підлягає.

Натомість, суд, з урахуванням дискреційних повноважень, вважає за необхідне зобов'язати ГУ Держгеокадастру у Полтавській області повторно розглянути клопотання ОСОБА_2 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності орієнтовною площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться на території Староаврамівської сільської ради Хорольського району Полтавської області Полтавської області за межами населеного пункту, від 21 вересня 2018 року (вх. № Ш-13760/0/25-18 від 21 вересня 2018 року) з урахуванням правової оцінки спірного питання, наданої судом у цьому рішенні.

Отже, адміністративний позов підлягає задоволенню частково.

Відповідно до частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Згідно із частинами першою та третьою статті 132 вказаного Кодексу судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Враховуючи висновок суду про часткове задоволення позову та факт сплати позивачем при зверненні до суду судового збору у сумі 704,80 грн згідно квитанції №0.0..1 від 30 листопада 2018 року, стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у сумі 352,40 грн.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає наступне.

На підтвердження понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу суду надано попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат та розрахунок витрат на правничу допомогу /а.с.10-11/.

Відповідно до частин другої - п'ятої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що розмір суми витрат на правничу допомогу адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу та вартості виконаних робіт.

Судом встановлено, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат від 28 листопада 2018 року встановлює лише приблизний розрахунок витрат на професійну правничу допомогу та жодним чином не свідчить про фактичне понесення позивачем зазначених витрат.

Суду не надано договору про надання професійної правничої допомоги, укладеного між ОСОБА_2 та адвокатом Трембачем Вячеславом Володимировичем, акта приймання - передачі виконаних робіт/послуг, документів, що свідчать про оплату гонорару адвокату (квитанції, платіжного доручення тощо).

Таким чином, в матеріалах справи відсутні документи, які підтверджують фактичне понесення ОСОБА_2 витрат на правничу допомогу адвоката Трембача Вячеслава Володимировича у справі № 440/4295/18 на суму 1500,00 грн.

З огляду на викладене, вказана сума судових витрат розподілу між сторонами не підлягає.

Керуючись статтями 6-9, 72-77, 211, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області (вул. Уютна, буд. 23, м. Полтава, Полтавська область, 36039, ідентифікаційний номер 39767930) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати відмову Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області у наданні дозволу ОСОБА_2 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, оформлену листом ГУ Держгеокадастру у Полтавській області вих. №8030/0/26-18 від 26 вересня 2018 року.

Зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області (вул. Уютна, буд. 23, м. Полтава, 36039, ідентифікаційний код 39767930) повторно розглянути клопотання ОСОБА_2 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності орієнтовною площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться на території Староаврамівської сільської ради Хорольського району Полтавської області за межами населеного пункту, від 21 вересня 2018 року (вх. № Ш-13760/0/25-18 від 21 вересня 2018 року) з урахуванням правової оцінки спірного питання, наданої судом у цьому рішенні.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області (вул. Уютна, буд. 23, м. Полтава, Полтавська область, 36039, ідентифікаційний номер 39767930) на користь ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) витрати зі сплати судового збору у сумі 352,40 грн (триста п'ятдесят дві гривні сорок копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду у порядку, встановленому статтею 297 з урахуванням положень підпункту 15.5 пункту 15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 15 лютого 2019 року.

Cуддя Н.І. Слободянюк