Справа № 420/6372/18
Суддя: Білостоцький О. В.
Дата ухвалення: 2019-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/6372/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2019 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Білостоцького О.В.

При секретарі: Єренкевич О.А.

За участю сторін:

Представника позивача: Єрьоменка В.П.

Представник відповідача: Наумової К.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Одеський олійнодобувний завод» до головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області про визнання протиправними дій, визнання протиправним і скасування наказу, -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «Одеський олійнодобувний завод» до головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області, в якому позивач просить суд визнати протиправними дії відповідача, щодо проведення на підставі наказу від 04.12.2018 № 9513 «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Одеський олійнодобувний завод» документальної позапланової виїзної перевірки позивача, визнати протиправним та скасувати наказ головного управління ДФС в Одеській області №9513 від 04.12.2018 року «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Одеський олійнодобувний завод»».

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив про відсутність у відповідача правових підстав для прийняття наказу про призначення документальної позапланової невиїзної перевірки відповідно до підпункту 78.1.4 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України (далі - ПК України) та її проведення, оскільки позивачем своєчасно та у повному обсязі були надані до податкового органу пояснення та належним чином завірені копії всіх первинних бухгалтерських документів, витребуваних відповідачем письмовими запитами.

Крім того, позивач зазначає, що податковим органом не було належним чином засвідчено копію оскаржуваного наказу, зокрема замість помітки «з оригіналом згідно» було зазначено «копія вірна». Також посадовими особами головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області замість службових посвідчень посадовим особам підприємства було надано довідки, що не передбачено нормами чинного законодавства.

Ухвалою суду від 11.12.2018 року позовну заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Одеський олійнодобувний завод» до головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області було прийнято до розгляду, у справі було відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення та виклику сторін.

Разом з тим під час дослідження матеріалів справи судом було встановлено необхідність з'ясувати відповідні факти та обставини справи із дослідженням думки та правової позиції сторін, у зв'язку з чим ухвалою від 06.02.2019 року справу було призначено до слухання з повідомленням (викликом) сторін.

Представник позивача у судовому засіданні 11.02.2019 року позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечувала з підстав, викладених у відзиві на адміністративний позов (а.с. 58-60), та зазначила, що по отриманим від позивача документам на запити контролюючого органу від 14.08.2018 року та 17.10.2018 року неможливо було спростувати факт порушення податкового законодавства по взаємовідносинам товариства з обмеженою відповідальністю «Одеський олійнодобувний завод» з контрагентом ТОВ «Сан Лайн Плюс».

Судом у справі встановлено наступне.

14.08.2018 року головним управлінням Державної фіскальної служби в Одеській області із посиланням на завдання ДФС України 16.07.2018 року №21455/7/99-99-14-02-02-17, на підставі п.п.20.1.2 п.20.1 ст.20 та пп.73.3 та 73.5 ст.73 Податкового кодексу України, на адресу товариства з обмеженою відповідальністю «Одеський олійнодобувний завод» було направлено запит №11833/10/15-32-14-07-08, в якому відповідач просив надати позивача інформацію та її документальне підтвердження, зокрема копії первинних, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують фінансово-господарські відносини, вид, обсяг і якість операцій та розрахунків, що здійснювалися з контрагентом ТОВ «Сан лайн плюс» за період січень - травень 2018 року на загальну суму 7 686 969,55 грн. (а.с. 22-23).

У відповідь на вищезазначений запит позивачем було надано до головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області лист №131 від 06.09.2018 року із відповідними поясненнями, а також первинні документи на підтвердження реальності господарських відносин з контрагентом ТОВ «Сан лайн плюс» за період січень - травень 2018 року, зокрема: договір переробки давальницької сировини №203 від 20.11.2017 року, додаткові угоди до договору, зведений звіт по надходженню насіння соняшника за січень-червень 2018 року, товарно-транспортні накладні, акти здачі-приймання насіння, акти здачі-прийняття робіт (послуг), платіжні доручення, договори оренди землі та додаткові угоди до нього, договори оренди нерухомого майна та додаткові угоди до нього, договори оренди рухомого майна та додаткові угоди до нього, оборотно-сальдова відомість по рахунку 361 за 1 півріччя 2018 року, витяг із штатного розпису та інші, а всього 617 документів згідно сформованого переліку (а.с. 24-36).

Разом з тим, 17.10.2018 року головним управлінням Державної фіскальної служби в Одеській області на адресу товариства з обмеженою відповідальністю «Одеський олійнодобувний завод» було направлено ще один запит №14827/10/15-32-14-07-01, в якому контролюючий орган зазначив про необхідність підприємства надання відповідачу додаткових пояснень та документів по господарським взаємовідносинам з ТОВ «Сан лайн плюс» (а.с. 37-39).

У відповідь на вищезазначений запит позивачем було надано до головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області лист від 08.11.2018 року із додатковими поясненнями щодо господарських відносин із ТОВ «Сан Лайн Плюс» за період січень-серпень 2018 року, а також документальне підтвердження таких відносин, зокрема: договори поставки, специфікації та акти приймання-передачі товару до договорів, видаткові накладні, платіжні доручення, довіреності, договори транспортного перевезення, акти надання послуг з реєстром до акту виконаних робіт (надання послуг) з товарно-транспортними накладними та посвідченнями про якість товару, договори оренди землі та додатки і додаткові угоди до них, акти приймання-передачі об'єкта оренди землі, договори оренди рухомого майна та додаткові угоди до нього, акти приймання-передачі рухомого майна, оборотно-сальдові відомості по рахункам 281, 361, 311, 10, 1521, 3771, 63, 921, 931, 901, 9031, 91, 79 за періоди з січня по серпень 2018 року, матеріальні звіти по виробництву для із ТОВ «Сан Лайн Плюс», а всього 310 документів згідно сформованого переліку (а.с. 40-49).

Разом з тим, 04.12.2019 року заступником начальником ГУ ДФС в Одеській області на підставі пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, пп.78.1.4 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України та доповідної записки начальника управління аудиту ГУ ДФС в Одеській області Білоус М.А. від 28.11.2018 року №1528/11/15-32-14-07-12 було прийнято наказ №9513 про проведення документальної позапланової виїзної перевірки товариства з обмеженою відповідальністю «Одеський олійнодобувний завод» з питань підтвердження взаємовідносин з платником податків ТОВ «Сан Лайн Плюс» за період з 01.01.2018 року по 31.05.2018 року (а.с. 16).

На підставі вищезазначеного наказу фахівцями контролюючого органу 05.12.2018 року було здійснено вихід за податковою адресою товариства з обмеженою відповідальністю «Одеський олійнодобувний завод», однак співробітникам ГУ ДФС в Одеській області було відмовлено у допуску до проведення документальної позапланової виїзної перевірки, про що було складено відповідний акт (а.с. 54).

Не погоджуючись з правомірністю прийняття наказу про проведення документальної позапланової виїзної перевірки від 04.12.2019 №9513 та діями посадових осіб контролюючого органу, позивач звернувся до суду із зазначеним позовом.

Дослідивши адміністративний позов, відзив головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області та інші письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному і об'єктивному дослідженні, проаналізувавши положення чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд доходить висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно п.1.1 ст.1 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI (далі ПК України) він регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до статті 62 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваного наказу) одним із способів здійснення податкового контролю є перевірки та звірки відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірки щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Пунктом 75.1 ст.75 Податкового кодексу України визначено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до пп.75.1.2 п.75.1 ст.75 ПК, документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Згідно із абз. 4, 5 пп.75.1.2 п.75.1 ст.75 ПК, документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом. Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об'єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.

Відповідно до положень пп.78.1.4 п.78.1 ст.78 ПК, документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності такої обставини, зокрема, виявлено недостовірність даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначено виявлену недостовірність даних та відповідну декларацію протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту.

Відповідно до пп.20.1.14 п.20.1 ст.20 Податкового кодексу України, контролюючим органам надано право у разі виявлення порушення вимог податкового чи іншого законодавства України, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, надсилати платникам податків письмові запити щодо надання засвідчених належним чином копій документів.

Наведений законодавчий припис кореспондується з положеннями п. 73.3 ст. 73 цього ж Кодексу, в силу якого контролюючі органи мають право звернутися до платників податків та інших суб'єктів інформаційних відносин із письмовим запитом про подання інформації (вичерпний перелік та підстави надання якої встановлено законом), необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій, завдань, та її документального підтвердження. Такий запит підписується керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу і повинен містити: 1) підстави для надіслання запиту відповідно до цього пункту, із зазначенням інформації, яка це підтверджує; 2) перелік інформації, яка запитується, та перелік документів, які пропонується надати; 3) печатку контролюючого органу.

Письмовий запит про подання інформації надсилається платнику податків або іншим суб'єктам інформаційних відносин за наявності хоча б однієї з таких підстав: 1) за результатами аналізу податкової інформації, отриманої в установленому законом порядку, виявлено факти, які свідчать про порушення платником податків податкового, валютного законодавства, законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи; 2) для визначення відповідності умов контрольованої операції принципу "витягнутої руки" під час здійснення податкового контролю за трансфертним ціноутворенням відповідно до статті 39 цього Кодексу та/або для визначення рівня звичайних цін у випадках, визначених цим Кодексом; 3) виявлено недостовірність даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків; 4) щодо платника податків подано скаргу про ненадання таким платником податків: податкової накладної покупцю або про допущення продавцем товарів/послуг помилок при зазначенні обов'язкових реквізитів податкової накладної, передбачених пунктом 201.1 статті 201 цього Кодексу, та/або порушення продавцем/покупцем граничних термінів реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної та/або розрахунку коригування; акцизної накладної покупцю або про порушення порядку заповнення та/або порядку реєстрації акцизної накладної; 5) у разі проведення зустрічної звірки; 6) в інших випадках, визначених цим Кодексом (абз. 3 п. 73.3 ст. 73 ПК).

Запит вважається належним чином врученим, якщо його надіслано у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу (абз. 4 п. 73.3 ст. 73 ПК).

Відповідно до абзаців 5 та 7 п. 73.3 ст. 73 Податкового кодексу України, платники податків та інші суб'єкти інформаційних відносин зобов'язані подавати інформацію, визначену в запиті контролюючого органу, та її документальне підтвердження (крім проведення зустрічної звірки) протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту (якщо інше не передбачено цим Кодексом). У разі якщо запит складено з порушенням вимог, визначених абзацами першим - п'ятим цього пункту, платник податків звільняється від обов'язку надавати відповідь на такий запит.

У разі проведення зустрічної звірки платники податків та інші суб'єкти інформаційних відносин зобов'язані подавати інформацію, визначену в запиті контролюючого органу, протягом 10 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту. Документальне підтвердження цієї інформації на вимогу контролюючого органу може бути надано в електронному або паперовому вигляді на вибір платника податків (абз. 6 п. 73.3 ст. 73 ПК).

Пунктом 9 Порядку періодичного подання інформації органам державної податкової служби та отримання інформації зазначеними органами за письмовим запитом, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2010 №1245 (зі змінами та доповненнями, далі - Порядок №1245) також визначено, що органи державної податкової служби мають право звернутися до суб'єктів інформаційних відносин із письмовим запитом про подання інформації (вичерпний перелік та підстави надання якої встановлено законом), необхідної для виконання покладених на органи державної податкової служби функцій, завдань, та документального підтвердження такої інформації.

Запит щодо отримання податкової інформації від платників податків та інших суб'єктів інформаційних відносин оформляється на бланку органу державної податкової служби та підписується керівником (заступником керівника) зазначеного органу. У запиті зазначаються: посилання на норми закону, відповідно до яких орган державної податкової служби має право на отримання такої інформації; підстави для надіслання запиту; опис інформації, що запитується, та в разі потреби перелік документів, що її підтверджують (п. 10 Порядку №1245).

Згідно із п.12 Порядку №1245, письмовий запит про подання інформації надсилається суб'єкту інформаційних відносин за наявності хоча б однієї з таких підстав: виявлення за результатами аналізу податкової інформації, отриманої в установленому законом порядку, фактів, які свідчать про порушення платником податків податкового, валютного законодавства, законодавства у сфері протидії легалізації (відмиванню) доходів, отриманих злочинним шляхом, та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби; виникнення потреби у визначенні рівня звичайних цін на товари (роботи, послуги) під час проведення перевірок; виявлення недостовірності даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків; подання щодо платника податків скарги про ненадання таким платником податків податкової накладної покупцю або про порушення правил заповнення податкової накладної; проведення зустрічної звірки; в інших випадках, визначених Податковим кодексом України.

Аналізуючи вищенаведені норми законодавства суд доходить висновку, що документальна позапланова перевірка проводиться на підставі підпункту 78.1.4 пункту 78.1 статті 78 ПК України за наявності таких умов: виявлення недостовірності даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків; ненадання платником пояснень та їх документального підтвердження на запит контролюючого органу протягом 15 робочих днів з дня отримання запиту.

Зазначені у підпункті 78.1.4 пункту 78.1 статті 78 ПК України обставини є юридичним фактом, з настанням якого законодавець пов'язує подальшу реалізацію контролюючим органом свого права на проведення документальної позапланової перевірки.

При цьому, факти, які свідчать про недостовірність даних, що містяться у податкових деклараціях, можуть бути підставою для проведення перевірки лише у випадку, коли сумніви не усунуті наданими поясненнями та документальними підтвердженнями.

За таких обставин у контролюючого органу є право на оцінку пояснень і їх документальних підтверджень. Якщо ці пояснення не обґрунтовані або документально не підтверджені, перевірка може бути призначена.

При цьому суб'єкт господарювання має право не погодитися з рішенням про призначення перевірки і оспорити його у суді. У такому спорі суб'єкт владних повноважень зобов'язаний довести обґрунтованість свого рішення з посиланням на недоліки пояснень суб'єкта господарювання та їх документальне обґрунтування.

Встановлення законодавцем вказаного правила спрямоване на гарантування дотримання прав платників податків, звуження підстав для проведення перевірки, усунення можливості зловживання правом на перевірку.

Аналогічна правова позиція була висловлена колегією суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, зокрема, у постанові від 14 березня 2018 року (справа №8136/1122/17).

Суд зазначає, що в матеріалах адміністративної справи, що розглядається, відсутні будь-які докази на підтвердження наявності конкретних обставин (фактів), які б свідчили про порушення позивачем податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. У судовому засідання представник відповідача також не зазначив суду будь-яких відомостей щодо вчинення позивачем порушень податкового законодавства або встановлення фактів таких порушень контролюючим органом.

Натомість, судом було встановлено, що товариством з обмеженою відповідальністю «Одеський олійнодобувний завод» на запит податкового органу та у відведений законом строк були надані пояснення та їх документальне підтвердження, відповідність яких обсягу запитуваної інформації не спростована відповідачем - суб'єктом владних повноважень, на якого положеннями частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України покладено обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, якщо він заперечує проти адміністративного позову, відповідними доказами.

Посилання відповідача лише на недостатність наданих позивачем пояснень і документів, без конкретного визначення, в чому саме полягає їх неповнота, недостовірність та т.і., які виявлені контролюючим органом, та без зазначення конкретних обставин здійснення підприємства господарської діяльності зі своїм контрагентом, що не були підтверджені наданими платником податків документами, не можуть свідчити про обґрунтованість та законність призначення головним управлінням ДФС в Одеській області перевірки товариства з обмеженою відповідальністю «Одеський олійнодобувний завод».

З огляду на вищезазначене суд доходить висновку, що відповідачем, як суб'єктом владних повноважень в судовому засіданні не було доведено законність прийнятого наказу №9513 від 04.12.2019 року, а відтак позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Одеський олійнодобувний завод» про визнання даного наказу протиправним та скасування є обґрунтованим та підлягають задоволенню.

Разом з тим суд не надає оцінку доводам позивача щодо невірного засвідчення відповідачем копії оскаржуваного наказу та пред'явлення перевіряючими особами до перевірки довідок, замість службових посвідчень, оскільки зазначені обставини не впливають на висновок суду щодо неправомірності оскаржуваного наказу з вищенаведених підстав.

Крім того суд зазначає, що позовна вимога позивача про визнання протиправними дії головного управління ДФС в Одеській області щодо проведення документальної позапланової виїзної перевірки на підставі наказу від 04.12.2018 № 9513 задоволенню не підлягає, оскільки як було встановлено судом, фактично така перевірка контролюючим органом проведена не була через відмову посадових осіб товариства з обмеженою відповідальністю «Одеський олійнодобувний завод» у допуску посадових осіб відповідача до її проведення.

Відповідно до вимог ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем до позовної заяви додана квитанція №1289961С4Е від 06.12.2018 року про сплату судового збору за подання адміністративного позову у сумі 1 762,00 грн.

Оцінюючи суму судового збору, сплачену позивачем, судом було враховано правову позицію Колегії Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України від 14.03.2017 року у справі №21-3944а16, яка полягає в наступному: вимога про визнання протиправними акта, дії чи бездіяльності як передумова для застосування інших способів захисту порушеного права (скасувати або визнати не чинним рішення чи окремі його положення, зобов'язати прийняти рішення, вчинити дії або утриматися від їх вчинення тощо), як наслідків протиправності акта, дії чи бездіяльності, є однією вимогою.

Суд зазначає, що вимога позивача про визнання протиправними дії до головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області щодо проведення на підставі наказу від 04.12.2018 №9513 перевірки була похідною від вимоги визнати протиправним та скасувати спірний наказ, а тому на думку суду є однією вимогою немайнового характеру, за який позивачем було сплачений судовий збір у розмір 1 762,00 грн.

На підставі вищезазначеного суд вважає за необхідне стягнути з головного управління ДФС в Одеській області суму сплаченого позивачем судового збору за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 6-11, 77, 192-194, 205, 241-246, 251, 255, 257, 258, 262, 283, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ :

Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «Одеський олійнодобувний завод» (65007, м. Одеса, вул. Мечнікова, 132) до головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області (65044, м. Одеса, вул. Семінарська, 5) про визнання протиправними дій та визнання протиправним і скасування наказу - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області №9513 від 04.12.2018 року «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Одеський олійнодобувний завод»».

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Головного управління ДФС в Одеській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Одеський олійнодобувний завод» суму сплаченого позивачем судового збору за подання адміністративного позову у розмірі 1 762,00 грн.

Рішення суду може бути оскаржене до П'ятого апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, встановлені статтями 293, 295 та п.п.15.5 п.15 ч.1 розділу VII Перехідних положень КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний суддею 18 лютого 2019 року.

Суддя О.В. Білостоцький

.