Справа № 440/4100/18
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2019-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2019 р.Справа № 440/4100/18

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді - Мельнікової Л.В.,

суддів - Бенедик А.П. , Присяжнюк О.В. ,

за участю секретаря судового засідання - Багмет А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду у місті Харкові справу за апеляційною Кременчуцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 27.11.2018 р. по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Кременчуцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2, про визнання протиправною та скасування постанови, -

В с т а н о в и л а:

20.11.2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, яким просить визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Кременчуцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Стрельцової А.С. від 27.09.2018 року у виконавчому провадженні № 339088 про накладення на нього штрафу в розмірі 40496,73 грн. (50 % від суми заборгованості зі сплати аліментів, яка виникла станом на 27.09.2018 року);

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач ОСОБА_1 зазначає, що в листопаді 2018 року він дізнався про те, що відносно нього державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу від 27.09.2018 року за наявність заборгованості по сплаті аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Вказує, що станом на 27.09.2018 року, відповідно до довідки-розрахунку, виданої державним виконавцем Стрельцовою А.С., заборгованість по аліментам становила 80993,27 грн. Відповідно до оскаржуваної постанови, на нього накладено штраф в розмірі 50 % від суми заборгованості, що склав 40496,73 грн., оскільки розмір цієї заборгованості перевищує суму відповідних платежів за три роки.

З посиланням на ст. 58 Конституції України та п. 2 рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 року у справі № 1-рп/99, позивач вважає, що дана постанова є незаконною з тих підстав, що заборгованість щодо сплати аліментів стягувачу утворилась з 01.03.2016 року, а відповідальність у формі штрафу за таку несплату, яка передбачена абзацом 3 ч. 14 ст. 71 Закону України від 02.06.2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (подалі - Закон № 1404-VIII в редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) введена в дію лише з 28.08.2018 року. За таких обставин, він не міг передбачити настання такої відповідальності у зв'язку із несвоєчасністю сплати.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 22.11.2018 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору залучено стягувача аліментів за виконавчим провадженням ОСОБА_2

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 27.11.2018 року (рішення у повному обсязі виготовлено 27.11.2018 року) адміністративний позов ОСОБА_1 задоволений у повному обсязі.

Визнано протиправною та скасовано постанову старшого державного виконавця Кременчуцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Стрельцової А.С. від 27.09.2018 року про накладення штрафу у розмірі 40496,73 грн. у виконавчому провадженні № 339088.

Судом проведений розподіл судових витрат, а саме: стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Кременчуцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 704,80 грн.

Судове рішення вмотивовано висновком про те, що оскільки заборгованість позивача утворилась з 2016 року, а відповідальність у формі штрафу за таку несплату, яка передбачена абзацом 3 частини чотирнадцятої статті 71 Закону № 1404-VIII введена лише у 2018 році, позивач не міг передбачити настання такої відповідальності у зв'язку із несвоєчасністю такої сплати.

За наведених обставин, враховуючи положення ст. 58 Конституції України та 2 рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 року у справі № 1-рп/99, а також те, що стягнення у вигляді штрафу за несплату аліментів введено в дію Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» № 2475-VIII від 03.07.2018 року, який набрав чинності з 28.08.2018 року, суд першої інстанції визначився, що державним виконавцем Кременчуцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області не доведено правомірності застосування до ОСОБА_1 штрафу у розмірі 40496,73 грн.

Не погоджуючись із судовим рішенням, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, та його необґрунтованість, в апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.

Аргументуючи вимоги апеляційної скарги скаржник зазначає, що 28.11.2003 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання виконавчого листа № 2-126 про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4, народження ІНФОРМАЦІЯ_2

Вказує, що протягом майже 15 років позивачем ігнорувалося рішення суду про стягнення аліментів, і лише 07.11.2018 року боржником ОСОБА_1 сплачено всю суму заборгованості, яка становила 80993,47 грн. та виконавчий збір у сумі 8099,35 грн.

Зазначає, що відповідно до Закону № 1404-VIII та Інструкції з організації примусового виконання рішень, виконавець наклав на боржника штраф розмірі та у випадках, визначених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону № 1404-VIII. Суми штрафів стягуються виконавцем з боржника після погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Якщо після закінчення виконавчого провадження з виконання рішення про стягнення аліментів з підстав, передбачених пунктами 7.9 статті 39 цього Закону, суми штрафів не стягнуто, постанова про накладення штрафу не пізніше наступного робочого дня з дня закінчення виконавчого провадження реєструється в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ та підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом та цією Інструкцією.

Виконавець закінчує виконавче провадження про стишення аліментів після закінчення передбаченого законом строку їх стягнення за умови, що суму аліментів стягнено в повному обсязі. Заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття.

У разі наявності заборгованості, яка виникла на момент закінчення встановленого строку для стягнення аліментів, її стягнення проводиться у загальному порядку, визначеному Законом № 1404-VIII.

Вказує, що станом на час настання повноліття дитини, у позивача ОСОБА_1 існувала заборгованість за виконавчим листом про стягнення аліментів, і станом на дату внесення змін до Закону № 1404-VIII не сплачена.

Крім зазначеного апелянт наголошує на тому, що позивачем помилково ототожнюється факт необхідності сплати ним штрафу з поняттям відповідальності. Адже, ні до адміністративної чи кримінальної відповідальності боржника не притягували, і в даному випадку немає місця поняттю зворотної дії Закону у часі. А постанова про накладення штрафу є звичайним процесуальним документом, чітко передбачений законодавством.

За наведених обставин, вважає вимоги позивача необґрунтованими, відповідно, адміністративний позов ОСОБА_1 таким, що не підлягає задоволенню.

Заперечуючи проти доводів та аргументів апеляційної скарги, покладених в обґрунтування її вимог, позивач посилається на аналогічні обставини, що наведені ним у позові, та просить залишити апеляційну скаргу Кременчуцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області без задоволення, а рішення суду першої інстанції, - без змін.

Третьою особою ОСОБА_2 судове рішення в апеляційному порядку не оскаржено.

За приписами ст. 268 КАС України у справах, визначених статтями 273 - 277, 280 - 283, 285 - 289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур'єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв'язку (ч. 1 ст. 268 КАС України).

Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду (ч. 2 ст. 268 КАС України).

Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій (ч. 3 ст. 268 КАС України).

За приписами статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (подалі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (частина перша статті 308).

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язкової підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина друга статті 308).

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом установлено, що 23.01.2001 року Кременчуцьким районним судом Полтавської області видано виконавчий лист по справі № 2-126-2001 про стягнення з ОСОБА_1, народження ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженця с. Піщане, Кременчуцького району, Полтавської області на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 у розмірі чверті заробітку /доходу/ відповідача, але не менше 1/2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян щомісячно, починаючи із 26.12.2000 року і до повноліття дитини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 /а.с. 70/.

Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Кременчуцького районного управління юстиції від 28.11.2003 року відкрито виконавче провадження по примусовому виконанню означеного виконавчого листа /а.с. 115/.

Відповідно до довідок-розрахунків за період 01.03.2016 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 заборгованість ОСОБА_1 по сплаті аліментів за виконавчим листом становила 80993,47 грн.

27.09.2018 року старшим державним виконавцем Кременчуцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Стрельцовою А.С. в межах виконавчого провадження № 339088 винесено постанову про накладення на ОСОБА_1 штрафу у розмірі 40496,73 грн. /а.с. 130/. Підставою для прийняття такого рішення послугував факт наявності (згідно довідки-розрахунку від 27.09.2018 року) заборгованості зі сплати аліментів у розмірі 80.993,47 грн. за період 01.03.2016 року по ІНФОРМАЦІЯ_2.

07.11.2018 року ОСОБА_1 сплачено суму заборгованості за виконавчим листом у розмірі 80993,47 грн. /а.с. 16/.

Приходячи до висновку про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України (подалі - СК України) батьки зобов'язані утримувати дитину.

За положеннями ст. 194 СК України аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за десять років, що передували пред'явленню виконавчого листа до виконання. Якщо за виконавчим листом, пред'явленим до виконання, аліменти не стягувалися у зв'язку з розшуком платника аліментів або у зв'язку з його перебуванням за кордоном, вони мають бути сплачені за весь минулий час.

Заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття, а у випадку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу, - до досягнення нею двадцяти трьох років (ч. 4 ст. 194 СК України).

Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений ст. 71 Закону № 1404-VIII «Про виконавче провадження» і відповідно до ч. 3 цієї статті визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.

Так, статтею 195 СК України встановлено, що заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном (ч. 1 ст. 195 СК України).

Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

У разі встановлення джерела і розміру заробітку (доходу) платника аліментів, який він одержав за кордоном, за заявою одержувача аліментів державний виконавець, приватний виконавець здійснює перерахунок заборгованості (ч. 2 ст. 195 СК України).

Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом (ч. 3 ст. 195 СК України).

Частиною 4 ст. 71 Закону № 1404-VIII визначено, що виконавець зобов'язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця. Виконавець зобов'язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі:

1) надходження виконавчого документа на виконання від стягувача;

2) подання заяви стягувачем або боржником;

3) надіслання постанови на підприємство, в установу, організацію, до фізичної особи - підприємця, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію чи інші доходи;

4) надіслання виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби;

5) закінчення виконавчого провадження.

Згідно із ч. 8 ст. 71 Закону № 1404-VIII спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Пунктами 9, 10 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29.09.2016 року № 2832/5), зареєстрованого Міністерством юстиції України 02.04.2012 року № 489/20802, визначено, що виконавець закінчує виконавче провадження про стягнення аліментів після закінчення передбаченого законом строку їх стягнення за умови, що суму аліментів стягнено в повному обсязі. Заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття.

У разі наявності заборгованості, яка виникла на момент закінчення встановленого строку для стягнення аліментів, її стягнення проводиться у загальному порядку, визначеному Законом.

Тобто, при відсутності такого спору заборгованість стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону № 1404-VIII, а не на підставі рішення суду про стягнення заборгованості.

Частиною 1 ст. 14 Закону № 1404-VIII «Про виконавче провадження» установлено, що учасниками виконавчого провадження є виконавець, сторони, представники сторін, прокурор, < >.

Строки у виконавчому провадженні - це періоди часу, в межах яких учасники виконавчого провадження зобов'язані або мають право прийняти рішення або вчинити дію.

Строки у виконавчому провадженні встановлюються законом, а якщо вони не визначені законом - встановлюються виконавцем (ч. 1 ст. 11 Закону № 1404-VIII).

28.08.2018 року набрав чинності Закон України від 03.07.2018 року № 2475-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» (подалі - Закон № 2475-VIII).

Відповідно до Закону № 2475-VIII частина 4 ст. 11 Закону № 1404-VIII викладена в такій редакції - «Строк обчислення заборгованості зі сплати аліментів для застосування заходів, передбачених пунктами 1 - 4 частини дев'ятої, частиною чотирнадцятою статті 71 цього Закону, обчислюється з дня пред'явлення виконавчого документа до примусового виконання».

Крім іншого, Законом № 2475-VIII стаття 71 Закону № 1404-VIII доповнена частиною 14 наступного змісту:

«За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 20 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за два роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 30 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

У подальшому постанова про накладення штрафу у розмірі, визначеному абзацом першим цієї частини, виноситься виконавцем у разі збільшення розміру заборгованості боржника на суму, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік.

Суми штрафів, передбачених цією частиною, стягуються з боржника у порядку, передбаченому цим Законом, і перераховуються стягувачу».

За загальним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині 1 статті 58 Конституції України, згідно якої, дію нормативно-правового акту в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце (Рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 року у справі 1-7/99).

Отже, з 28.08.2018 року Законом № 1404-VIII установлено, що строк обчислення державним виконавцем заборгованості зі сплати аліментів (заборгованість за один рік, заборгованість за два роки, заборгованість за три роки, тощо) саме для застосування заходів, передбачених ч. 14 ст. 71 Закону № 1404-VIII, обчислюється з дня пред'явлення виконавчого документа до примусового виконання.

Наведене дає підстави дійти висновку про те, що з 28.08.2018 року державний виконавець має право прийняти рішення про накладення на боржника у виконавчому провадженню по примусовому виконанню судового рішення про стягнення аліментів за встановленням, зокрема, двох юридичних фактів: по-перше, - станом на 28.08.2018 року (та у подальшому на день прийняття рішення про накладення штрафу) боржник має заборгованість зі сплати аліментів, по-друге, - розмір заборгованості із сплати аліментів учасником виконавчого провадження не оспорений у судовому порядку.

Із матеріалів справи вбачається, що станом на 27.09.2018 року (тобто на день прийняття державним виконавцем оскаржуваної постанови) позивач ОСОБА_1, він же боржник у виконавчому провадженні № 339088, згідно довідки-розрахунку від 27.09.2018 року має заборгованість зі сплати аліментів по виконавчому листу у розмірі 80993,47 грн. Дані, які б посвідчували ту обставину, що розмір заборгованості зі сплати аліментів зменшений судовим рішенням, судам першої та апеляційної інстанцій позивачем не надані.

З урахуванням наведеного, колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції щодо обґрунтованості вимог позивача ОСОБА_1, оскільки заборгованість зі сплати аліментів утворилась з 2006 року, а відповідальність у формі штрафу за таку несплату, яка передбачена абзацом 3 ч. 14 ст. 71 Закону № 1404-VIII введена лише у 2018 році і, таким чином, державний виконавець порушив положення ст. 58 Конституції України про те, що Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи і ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

При цьому колегія суддів зазначає, що на час прийняття державним виконавцем оскаржуваної постанови, пункти 3, 12 статті 27 Закону № 2475-VIII у встановленому порядку не визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Ураховуючи наведене, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10.02.2010 року).

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, колегія суддів вважає апеляційну скаргу Кременчуцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області такою, що підлягає задоволенню, а рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 27.11.2018 року, - скасуванню, з прийняттям нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 13, 23, 31, 268, 272, 287, 292, 293, 308, 310, 313, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Кременчуцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області задовольнити.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2018 року по справі № 440/4100/18 скасувати, з прийняттям нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1.

Постанова Другого апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)Л.В. Мельнікова
Судді(підпис) (підпис) А.П. Бенедик О.В. Присяжнюк