Справа № П/811/948/15
Суддя: Юрченко В.П.
Дата ухвалення: 2019-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

14 лютого 2019 року

Київ

справа №П/811/948/15

адміністративне провадження №К/9901/31014/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача - Юрченко В.П., суддів - Васильєвої І.А., Пасічник С.С., розглянувши у порядку письмового провадження
касаційну скаргуОСОБА_2
на постановуКіровоградського окружного адміністративного суду від 07 червня 2016 року (суддя: К.М. Притула)
та ухвалуДніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 22 грудня 2016 року (колегія у складі суддів: Ю.В. Дурасова, Н.П. Баранник, А.А. Щербак)
у справі №П/811/948/15
за позовомОСОБА_2
доКіровоградської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області
проскасування податкового повідомлення-рішення від 09 жовтня 2014 року № ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до суду з адміністративним позовом до суду, в якому просила скасувати податкове повідомлення-рішення Кіровоградської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області від 09 жовтня 2014 року № , яким позивачу нараховано грошове зобов'язання за податком на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування за основним платежем 36959,34грн. та штрафними санкціями 9239,84грн.

Позов обґрунтовано тим, що анулювання (прощення) позивачу банком боргу в розмірі 218757,30 грн. не відбулось, оскільки погашення кредитної заборгованості відбувалось не шляхом списання відповідачем безнадійної кредитної заборгованості, а шляхом припинення кредитного зобов'язання, передачею відступного в сумі 18000 доларів США (еквівалент - 143874,00 грн.). Анульована (прощена) позивачу кредитна заборгованість нарахованих процентів та пені, нарахованих протягом певного часу дії договору як проценти за користування коштами та неустойка - не є доходом, отриманим як додаткове благо. Однак податковий орган помилково визначив це додатковим благом та прийняв податкове повідомлення-рішення.

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 07 червня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 22 грудня 2016 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 09 жовтня 2014 року № в частині збільшення грошового зобов'язання за основним платежем - 12895,35 грн. та за штрафними санкціями - 3223,84 грн. В задоволені решти позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції, з чим погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що податковим органом правомірно встановлено порушення. А саме - неподання податкової декларації про майновий стан і доходи за 2013 рік та несплата податку на доходи з фізичних осіб, то позовні вимоги в частині скасування податкового повідомлення рішення від 09 жовтня 2014 року № в частині збільшення грошового зобов'язання за основним платежем - 12895,35 грн. та за штрафними санкціями - 3223,84 грн., а саме на суми відсотків та комісій, підлягають задоволенню, так як до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються такі доходи як сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені), прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, позивач подав касаційну скаргу, в якій просить їх скасувати в частині відмови у задоволені позову та ухвалити нову, якою позовні вимоги задовольнити, де вказується, що розмір коштів повернутих Банку є більший ніж розмір отриманих, а тому позивач не отримувала додаткового блага у вигляді доходу, що виключає її обов'язок сплачувати податок у відповідності до пп. «д» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України.

Відзиву або заперечення від відповідача на дану касаційну скаргу до Верховного Суду не надходило, що не перешкоджає її розгляду.

Переглянувши рішення судів першої та апеляційної інстанцій в межах доводів касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідачем проведено позапланову невиїзну документальну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства при оподаткуванні доходів, отриманих у вигляді списання заборгованості за період з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2013 року, за результатами якої складено акт від 25 вересня 2014 року № 199/1740/НОМЕР_2, яким зафіксовано порушення позивачем пп. 49.18.4 п. 4918 ст.49, пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України, в результаті чого донараховано грошове зобов'язання по податку на доходи з доходів фізичних осіб за період, що перевіряється на загальну суму 36959,34 грн.

До таких висновків перевіряючі дійшли висновку в результаті дослідження даних податкового рахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (податковий розрахунок форми № 1 ДФ), наданого до податкового органу суб'єктом підприємницької діяльності АТ «Дельта Банк» в періоді з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2013 року платник податків - фізична особа ОСОБА_2 отримала доходи у вигляді додаткового блага (ознака доходу 126) у сумі 218757,30 грн. з яких не нарахований та не перерахований до бюджету податок на доходи фізичних осіб.

При цьому, податковий орган в акті перевірки зазначив, що банком фізична особа повідомлена про зобов'язання самостійно сплатити податок на доходи фізичних осіб в розмірі анульованої суми боргу 218757,30грн. та відобразити зазначену суму в річній податковій декларації в силу пп. «д» п.164.2.17 ст. 164 Податкового кодексу України.

За наслідками перевірки винесено податкове повідомлення-рішення форми «Р» від 09 жовтня 2014 року № , яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на суму 46199,18 грн., у т.ч. за основним платежем на суму 36959,34 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями на суму 9239,84грн.

Судами також встановлено, що згідно до Додаткового договору №2 від 12 листопада 2013 року до договору про надання споживчого кредиту № 0 від 07 квітня 2008 року, укладеного між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_2 12 листопада 2013 року, позивач повернув 18000 дол. США та 5195,87 дол. США, що в еквіваленті на день повернення кредиту становить 143874 грн., а та анульована частина боргу становить 218757,30 грн.

Вказане підтверджується також листом ПАТ «Дельта Банк», наданого на виконання ухвали суду. Зі змісту зазначеного листа, судами встановлено, що складовою анульованої суми боргу за кредитним договором №0 від 07 квітня 2008 року в сумі 218757,30 грн. є заборгованість за тілом кредиту в розмірі 17874,68 дол. США, що в гривневому еквіваленті становить 142872,32 грн. та заборгованість за відсотками в розмірі 9493,93 дол. США, що в гривневому еквіваленті становить 75884,98 грн.

ПАТ «Дельта Банк» було прийнято рішення щодо припинення зобов'язань за кредитним договором від 07 квітня 2008 року №01 шляхом прощення боргу, що є підстави вважати, що позивач отримав додаткові блага, внаслідок списання тіла кредиту в розмірі 17874,68 дол. США.

Окрім того, в пункті 3 Додаткового договору №2 від 12 листопада 2013 року зазначено, що сторони домовилися здійснити прощення (анулювання) боргу на суму 218757,30 грн.; при цьому в пункті 4 Додаткового договору №2 зазначено, що Позичальник стверджує, що він повідомлений про те, що згідно пп. «д» п.164.2.17 Податкового Кодексу України Позичальник зобов'язаний самостійно сплатити податок з доходів, сума яких складає анульовану Кредитором суму боргу в розмірі 218757,30грн. та відобразити їх у своїй річній податковій декларації.

Отже, зазначений документ (Додатковий договір №2 від 12 листопада 2013 року) підтверджує що позивач був повідомлений про зобов'язання самостійно сплатити податок з доходів, сума яких анульована Кредитором в розмірі 218757,30 грн. та відобразити їх у своїй річній податковій декларації згідно пп. «д» п.164.2.17 Податкового Кодексу України.

Згідно з підпунктами 163.1.1 та 163.1.2 пункту 163.1 статті 163 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин; далі - ПК України) об'єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання).

Відповідно до абзацу другого пункту 164.1 статті 164 ПК України загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Підпунктом 14.1.54 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні.

За правилами підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу).

Відповідно до підпункту 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 ПК України додаткові блага - це кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов'язаний з виконанням обов'язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Перелік додаткових благ, які включаються до оподатковуваного доходу, встановлений підпунктом 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України є вичерпним.

Так, відповідно до підпункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України (в редакції, чинній з 1 січня 2015 року) до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов'язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов'язаний виконати всі обов'язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

Тобто, законодавець під додатковим благом розуміє тільки основну суму боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, і не включає в цю суму боргу (кредиту) проценти, прощені (анульовані) кредитором.

Наведене підтверджується і змінами, які в подальшому внесені до законодавства, зокрема, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо кредитних зобов'язань» від 09.04.2015 №321-VIII, який набрав чинності 07 травня 2015 року, редакція підпункту 165.1.55 пункту 165.1 статті 165 Податкового кодексу України була доповнена абзацом другим, у зв'язку з чим сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені), прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності не підлягали включенню до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку.

Таким чином, боржник, який отримав додаткове благо у вигляді прощення (анулювання) основної суми боргу за кредитом та який був належним чином повідомлений про прощення (анулювання) такого боргу, зобов'язаний відобразити анульовану суму боргу у складі оподатковуваного доходу з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідної суми податку. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу такий кредитор зобов'язаний виконати всі обов'язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

В касаційній скарзі позивач посилається на судову практику Вищого адміністративного суду України від 25.09.2014 р. Разом з тим, прийняті у даній справі судові рішення судів попередніх інстанцій відповідають правовій позиції Верховного Суду під час розгляду подібної справи, зокрема постанова від 10.05.2018, справа №802/142/17-а (адміністративне провадження №К/9901/35810/18).

Враховуючи вищенаведене, суд касаційної інстанції погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, не спростованими доводами касаційної скарги про наявність підстав для часткового задоволення позову, та в тій частині, якою відмовлено в задоволені позову - рішення судів є законними та обґрунтованими.

Відповідно до ст. 350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 350 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 07 червня 2016 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 22 грудня 2016 року - без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

........................

........................

........................

В.П.Юрченко
І.А.Васильєва
С.С.Пасічник
Судді Верховного Суду