Справа № 2340/3200/18
Суддя: Аліменко Володимир Олександрович
Дата ухвалення: 2019-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 2340/3200/18 Суддя (судді) першої інстанції: В.П. Тимошенко
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Аліменка В.О.,

суддів Безименної Н.В., Кучми А.Ю.,

за участю секретаря Лебедєвої Ю.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, без фіксування технічними засобами, в порядку ч.4 ст. 229 КАС України, апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2018 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до управління Держпраці у Черкаській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу,

В С Т А Н О В И Л А:

08 серпня 2018 року до суду з позовною заявою звернулась фізична особа-підприємець ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) до управління Держпраці у Черкаській області (18000, м. Черкаси, бульвар Шевченка, 205), в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову відповідача про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ЧК-243/789/АВ/П/ПТ/ТД-ФС-226 від 18.05.2018 року.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2018 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій останній просить суд вказане судове рішення скасувати та винести нове, яким позовні вимоги задовольнити. На думку апелянта, оскаржувана постанова винесена судом першої інстанції з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та інші наявні у справі докази, колегія суддів приходить до наступного.

Як встановлено судом апеляційної інстанції та підтверджується матеріалами справи, на підставі наказу від 05.04.2018 №192-Н «Про проведення інспекційного відвідування», на підставі інформації, отриманої на особистому прийомі громадян, головним державним інспекторам відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно - правових актів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 доручено провести інспекційне відвідування ФОП ОСОБА_3

11.04.2018 у зв'язку з ненаданням позивачем документів, ведення яких передбачено законодавством про працю, що містять відомості з питань, що були предметом інспекційного відвідування, а також їх не належним чином завірених копій перевіряючими складено акт про неможливість проведення інспекційного відвідування № ЧК-243/789/ПД та вимогу про надання документів №ЧК-243/789/ПД, якою зобов'язано ФОП ОСОБА_3 надати документи, необхідні для здійснення інспекційного відвідування, строк інспекційного відвідування зупинено до 18.04.2018.

18.04.2018 за наслідками інспекційного відвідування позивача посадовими особами складено акт від 18.04.2018 №ЧК-243/789/АВ та винесено припис від 24.04.2018 №ЧК-243/789/АВ/П про усунення порушень, виявлених у ході інспекційного відвідування. Позивачем особисто отримано акт з відміткою «з запереченнями» (а.с.79).

У ході проведеного інспектування перевіряючими встановлено, що ФОП ОСОБА_3 в порушення вимог ч. 1 ст. 21, ч.ч. 1, 3 ст. 24 КЗпП України, а саме ФОП ОСОБА_3 13.04.2018 фактично допущено до роботи в їдальні торгівельного центру, за адресою: АДРЕСА_2, з виконанням трудової функції кухаря та без укладення трудового договору ОСОБА_6, яка згідно письмового пояснення виконували функції помічника кухаря.

05.05.2018 уповноваженою особою відповідача складено протокол про адміністративне правопорушення №ЧК-243/789/АВ/П/ПТ за вчинене адміністративне правопорушення, яке передбачене ч. 3 ст. 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо порушення законодавства про працю, а саме порушення вимог ст. 21, ч.3 ст. 24 КЗпП України, ПКМУ № 413: фактично допущено до роботи фізичну особу - найманого працівника, яка займається виготовленням їжі ОСОБА_6, без укладання з нею трудового договору.

На підставі акту перевірки від 18.04.2018 №ЧК-243/789/АВ управлінням Держпраці у Черкаській області винесено оскаржувану постанову № ЧК-243/789/АВ/П/ПТ/ТД-ФС-226 від 18.05.2018 про накладення штрафу на фізичну особу-підприємця ОСОБА_3 у розмірі 111690,00 грн.

Не погоджуючись із вказаними діями та постановою № ЧК-243/789/АВ/П/ПТ/ТД-ФС-226 від 18.05.2018 про накладення на позивача штрафу, останній звернувся до адміністративного суду із даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем надані суду належні докази правомірності висновків про порушення ОСОБА_3 норм чинного законодавства про працю, з огляду на що, суд дійшов висновку, що постанова про накладення штрафу № ЧК-243/789/АВ/П/ПТ/ТД-ФС-226 від 18.05.2018 відповідає вимогам чинного законодавства.

Однак, колегія суддів не може погодитись із таким висновком суду першої інстанції, мотивуючи свою позицію наступним.

Пунктом 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року № 96 (далі Положення № 96) передбачено, що Державна служба України з питань праці (Держпраця) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністерство соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов'язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Держпраця відповідно до покладених на неї завдань, здійснює державний контроль за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю (пп. 6 п. 4 Положення № 96).

Держпраця для виконання покладених на неї завдань має право безперешкодно проводити відповідно до вимог закону без попереднього повідомлення в будь-яку робочу годину доби перевірки виробничих, службових, адміністративних приміщень та об'єктів виробництва фізичних та юридичних осіб, які використовують найману працю та працю фізичних осіб, експлуатують машини, механізми, устаткування підвищеної небезпеки, та у разі виявлення фіксувати факти порушення законодавства, здійснення нагляду та контролю за додержанням якого віднесено до повноважень Держпраці (пп. 5 п.6 Положення № 96).

Держпраця здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи (Пункт 7 Положення № 96).

Стаття 1 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05.04.2007 року № 877-V (далі Закон № 877-V) надано визначення поняттю державного нагляду (контролю), відповідно якої це діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі органи державного нагляду (контролю) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб'єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.

Заходи державного нагляду (контролю) планові та позапланові заходи, які здійснюються у формі перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та в інших формах, визначених законом.

З огляду на викладене, Управління Держпраці у Черкаській області це територіальний орган Державної служби України з питань праці, вповноважений, серед іншого на здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю.

Процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю (далі - обєкт відвідування) визначено Порядком здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету ОСОБА_9 України від 26 квітня 2017 р. № 295 (далі Порядок № 295).

Пунктом 2 Порядку № 295 передбачено, що державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці: Держпраці та її територіальних органів; виконавчих органів міських рад міст обласного значення та сільських, селищних, міських рад об'єднаних територіальних громад (з питань своєчасної та у повному обсязі оплати праці, додержання мінімальних гарантій в оплаті праці, оформлення трудових відносин) (далі - виконавчі органи рад).

Статтею 2 Закону № 877-V встановлено, що дія цього Закону поширюється на відносини, пов'язані зі здійсненням державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Дія Закону не поширюється на відносини, що виникають під час здійснення заходів валютного контролю, митного контролю на кордоні, державного експортного контролю, контролю за дотриманням бюджетного законодавства, банківського нагляду, державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції, державного нагляду (контролю) в галузі телебачення і радіомовлення.

Заходи контролю здійснюються органами Державної фіскальної служби (крім митного контролю на кордоні), державного нагляду за дотриманням вимог ядерної та радіаційної безпеки (крім здійснення державного нагляду за провадженням діяльності з джерелами іонізуючого випромінювання, діяльність з використання яких не підлягає ліцензуванню), державного архітектурно-будівельного контролю (нагляду), державного нагляду у сфері господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім діяльності з переказу коштів, фінансових послуг з ринку цінних паперів, похідних цінних паперів (деривативів) та ринку банківських послуг), державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зокрема державного нагляду (контролю) в галузі цивільної авіації - з урахуванням особливостей, встановлених Повітряним кодексом України, нормативно-правовими актами, прийнятими на його виконання (Авіаційними правилами України), та міжнародними договорами у сфері цивільної авіації.

Зазначені у частині четвертій цієї статті органи, що здійснюють державний нагляд (контроль) у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зобов'язані забезпечити дотримання вимог ст. 1, ст. 3, ч. 1, 4, 6 8, абз. 2 ч. 10, ч. 13 та 14 ст. 4, ч. 1-4 ст. 5, ч. 3 ст. 6, ч. 1 4 та 6 ст. 7, статей 9, 10, 19, 20, 21, ч. 3 ст.22 цього Закону.

Наведеними нормами встановлено, що дія Закону №877-V поширюється, зокрема, на органи державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення, які, здійснюють заходи контролю у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами.

Таким чином Управління Держпраці у Черкаській області при реалізації повноважень щодо державного нагляду (контролю) має діяти з обов'язковим врахуванням положень Закону № 877-V.

Стаття 3 Закону № 877-V передбачає, що державний нагляд (контроль) здійснюється, серед іншого, за принципами: гарантування прав та законних інтересів кожного суб'єкта господарювання; об'єктивності та неупередженості здійснення державного нагляду (контролю), неприпустимості проведення перевірок суб'єктів господарювання за анонімними та іншими безпідставними заявами, а також невідворотності відповідальності осіб за подання таких заяв; здійснення державного нагляду (контролю) лише за наявності підстав та в порядку, визначених законом; презумпції правомірності діяльності суб'єкта господарювання у разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів допускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків суб'єкта господарювання та/або повноважень органу державного нагляду (контролю).

Виключно законами встановлюються: органи, уповноважені здійснювати державний нагляд (контроль) у сфері господарської діяльності; види господарської діяльності, які є предметом державного нагляду (контролю); повноваження органів державного нагляду (контролю) щодо зупинення виробництва (виготовлення) або реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг; вичерпний перелік підстав для зупинення господарської діяльності; спосіб та форми здійснення заходів здійснення державного нагляду (контролю); санкції за порушення вимог законодавства і перелік порушень, які є підставою для видачі органом державного нагляду (контролю) припису, розпорядження або іншого розпорядчого документа.

Орган державного нагляду (контролю) не може здійснювати державний нагляд (контроль) у сфері господарської діяльності, якщо закон прямо не уповноважує такий орган на здійснення державного нагляду (контролю) у певній сфері господарської діяльності та не визначає повноваження такого органу під час здійснення державного нагляду (контролю) (ч. 4 ст. 4 Закону № 877-V).

Частина 8 статті 4 Закону № 877-V визначає, що органам державного нагляду (контролю) та суб'єктам господарювання надано право фіксувати процес здійснення планового або позапланового заходу чи кожну окрему дію засобами аудіо- та відеотехніки, не перешкоджаючи здійсненню такого заходу.

Для здійснення планового або позапланового заходу орган державного нагляду (контролю) видає наказ (рішення, розпорядження), який має містити найменування суб'єкта господарювання, щодо якого буде здійснюватися захід, та предмет перевірки (ч.1 ст.7 Закону №877-V).

П. 5 Порядку № 295 встановлено, що інспекційні відвідування проводяться, зокрема, за рішенням керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин, прийнятим за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4-7 цього пункту.

Так, відповідно до постанови управління Держпраці у Черкаській області, порушення законодавства в галузі праці зі сторони ФОП ОСОБА_3 виразились у фактичному допущенні до роботи у їдальні торгівельного центру, за адресою: АДРЕСА_2, з виконанням трудової функції кухаря та без укладення трудового договору ОСОБА_6, яка згідно письмового пояснення виконувала функції помічника-кухаря. А саме, письмовий трудовий договір не укладався, наказ про прийняття на роботу не видавався, орган Державної фіскальної служби не повідомлено, чим порушено ч. І ст. 21, ч.1,3 ст. 24 КЗпП України, постанови Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 № 413 «Про порядок повідомлення Державної фіскальної служби та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу»

Актом про неможливість проведення інспекційного відвідування невиїзного інспектування № ЧК-243/789/НД, від 11 квітня 2018 року, а також вимогою про надання/поновлення документів № ЧК-243/789/ПД підтверджуються ті обставини, що 11.04.2018 інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_3 не відбулось з підстав передбачених ст. 16 Порядку №295, однак в основу підтвердження порушень законодавства про працю зі сторони ФОП ОСОБА_3 лягли відомості викладені в поясненні ОСОБА_6

В судовому засіданні позивач та його представник наголошували на тому, що вказане пояснення було написане під диктовку інспектора Держпраці, та в ньому ОСОБА_6 вказала на те, що 11.04.2018 перебувала у їдальні ФОП ОСОБА_3 як помічник - кухаря (свого чоловіка) та в трудових відносинах з ФОП ОСОБА_3 не перебуває.

Водночас, як слідує з матеріалів справи, інспекторами управління Держпраці, виключно, на підставі пояснення ОСОБА_6 було зроблено висновки про існування між ФОП ОСОБА_3 та ОСОБА_6 трудових відносин, без укладення трудового договору. Будь якими іншими доказами, дані обставини не підтверджуються.

Дослідивши вказані пояснення ОСОБА_6, судова колегія приходить до висновку, що з них не можна зробити чітких висновків стосовно того, що вона дійсно перебуває у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_3, виконує певну роботу, за яку отримує заробітну плату, виконує вказівки та розпорядження роботодавця, та фактично являється найманим працівником.

Текст пояснення ОСОБА_6 міститься на чотирьох рядках та відповідно до нього, ОСОБА_6 перебувала в приміщенні в якості помічника кухаря свого чоловіка, однак в трудових відносинах з ним не перебуває.

З огляду на дане пояснення, зробити висновки про порушення законодавства про працю зі сторони ОСОБА_3, на переконання колегії суддів, не можливо, адже, дійсно, ОСОБА_6 виконувала певну роботу на кухні їдальні на підставі цивільно-правової угоди, що була досліджена у судовому порядку. Твердження останньої щодо відсутності трудових відносин між нею та ФОП ОСОБА_3 відповідають дійсності, адже їхні відносини врегульовані цивільним законодавством з огляду на цивільно-правову угоду, що була укладена між ФОП ОСОБА_3 та ОСОБА_6

Судом апеляційної інстанції досліджено цивільно-правову угоду N 1 та додатки до неї, укладеної між ФОП ОСОБА_3 та ОСОБА_7, та на думку колегії суддів, висновки суду першої інстанції щодо правової природи даної угоди не відповідають дійсності, з огляду на наступне.

Так, згідно зі статтею 24 КЗпП України, трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов'язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров'я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на робот)' в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Особі, запрошеній на роботу в порядку переведення з іншого підприємства, установи, організації за погодженням між керівниками підприємств, установ, організацій, не може бути відмовлено в укладенні трудового договору. Забороняється укладення трудового договору з громадянином, якому за медичним висновком запропонована робота протипоказана за станом здоров'я.

Як свідчать матеріали справи, між ФОП ОСОБА_3 та ОСОБА_6 укладена цивільно - правова угода № 1, від 10.04.2018, яка укладена згідно з вимогами Цивільного кодексу України.

Згідно з додатком № 001, від 10.04.2018, умови даної угоди виконуються на безоплатній основі та її строк дії закінчується 25.05.2018.

Згідно з актами до цивільно-правової угоди від 11.04.2018, 20.04.2018 та 27.04.2018, сторонами цивільно-правової угоди № 1, виконані усі її умови та останні один до одного жодних претензій не мають.

Відповідно до предмету даної угоди, замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов'язання виконати роботу на безоплатній основі, адже ФОП ОСОБА_3 та ОСОБА_7 являються чоловіком та дружиною і мають спільний сімейний бюджет.

Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Положення цієї статті можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

Згідно зі статтею 902 Цивільного кодексу України виконавець повинен надати послугу особисто.

У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором, (частина перша статті 903 Цивільного кодексу України).

Натомість, трудовий договір характеризується, зокрема тим, що працівники не самі організовують роботу і виконують її не на власний ризик та розсуд, а підпорядковуються відповідним посадовим особам, водночас на підприємстві має вестись табель відпрацьованого часу, що є особливістю трудових правовідносин. В трудових договорах також визначається обов'язок працівника щомісячно виконувати відповідні роботи в межах робочого процесу підприємства, а за невиконання обов'язків визначено матеріальну та/чи дисциплінарну відповідальність. Трудовий договір це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов'язаний виконувати не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договор' є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт.

Тобто, основною ознакою, що відрізняє підрядні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату.

Отже, відносини, які виникають з цивільно-правового договору послуг не є тотожними трудовим правовідносинам, а укладання цивільно-правового договору послуг не свідчить про наявність трудових відносин між ФОП ОСОБА_3 та ОСОБА_7

Підтвердженням того, що в даному випадку між ФОП ОСОБА_3 та ОСОБА_6 укладено саме цивільно-правовий договір є те, що у трудових відносинах важливим є процес трудової діяльності, її організація, якої в даному випадку не було; виконавець за цим договором, на відміну від працівника, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, а сам організовував свою роботу; за трудовим договором працівники приймаються до штату за певною кваліфікацією, професією, посадою, йому гарантується заробітна плата, гарантії, пільги, компенсації, тоді як за цивільно-правовим договором оплачується результат надання послуг і відносини сторін обмежуються лише наданням послуг і оплатою винагороди. Заяв про прийняття на роботу, яку б можна було розцінити як підтвердження прийняття на роботу ОСОБА_6 не існує.

Крім того, колегія суддів наголошує на цьому, що судом встановлено наявність родинних відносин між ФОП ОСОБА_3 та ОСОБА_6, що підтверджується Актом опитування сусідів від 06.02.2019 року, зі змісту якого вбачається, що сусіди: ОСОБА_9, ОСОБА_8, ОСОБА_10 підтверджують той факт, що ОСОБА_3 та ОСОБА_6 проживають разом як чоловік та дружина, та разом виховують їхню доньку. Крім того, наявність сімейних відносин між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 підтверджується нотаріально завіреними заявами ОСОБА_11 та ОСОБА_12, де вказані особи підтверджують той факт, що позивач та ОСОБА_6 проживають разом понад сім років, ведуть спільне господарство та виховують спільну доньку.

Відповідно до статті 55 частини 1 СК України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

Таким чином, судом резюмується, що між позивачем та ОСОБА_6 існують інші ніж трудові відносини, а саме відносини, що врегульовані нормами Сімейного кодексу України, в силу яких існує обов'язок щодо надання допомоги між чоловіком та дружиною. Крім того суд вважає за необхідне наголосити на тому, що саме допомога, не свідчить про наявність трудових відносин у випадку відсутності винагороди за виконану роботу та наявності певних взаємних прав та обов'язків, які покладаються як на працівника, так і на роботодавця.

Між іншим, судова колегія вважає за необхідне також зазначити, що життя подружжя регламентує сімейний, а не трудовий кодекс. Сімейний кодекс вказує, що встановлюються також і майнові відносини між чоловіком та дружиною, і що, подружжя вирішують питання життя сім'ї спільно, на засадах рівності. Сімейний дохід, це дохід чоловіка-підприємця, який, при його формуванні одразу стає сумісною власністю чоловіка та дружини.

Крім того, висновок контролюючого органу про те, що ОСОБА_6 працювала саме помічником кухаря не підтверджується відповідними документами, а саме штатним розписом.

Відтак, колегія суддів вважає, що, оскільки ОСОБА_6 є дружиною ФОП ОСОБА_3, то допомога своєму чоловікові, у тому числі і як суб'єкту господарювання, не слід розглядати, як трудові відносини, передбачені КЗпП України.

Отже, визначальною ознакою для вирішення даного спору є характер відносин між сторонами, тому оцінюючи спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що в діях позивача відсутня будь-яка складова порушення норми ст. 265 КЗпП України, а тому останній не може нести відповідальність у вигляді фінансових санкцій, які накладені спірним рішенням, оскільки між чоловіком та дружиною фактично існували відносини сімейного характеру, які не притаманні відносинам працівника і роботодавця.

З огляду на сукупність встановлених під час судового розгляду справи по суті обставин, суд прийшов до висновку, що при прийнятті оскаржуваної постанови № ЧК-243/789/АВ/П/ПТ/ТД-ФС-226 від 18.05.2018, винесеною посадовою особою управління Держпраці у Черкаській області стосовно ФОП ОСОБА_3, відповідач не діяв на підставах, у спосіб та в межах повноважень, встановлених чинним законодавством, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції було неповно встановлено обставини та порушено норми матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи в цілому.

Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 - задовольнити.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2018 року - скасувати, та прийняти нове, яким позовні вимоги фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову відповідача про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ЧК-243/789/АВ/П/ПТ/ТД-ФС-226 від 18.05.2018 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття. Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Суддя-доповідач В.О. Аліменко

Судді Н.В. Безименна

А.Ю. Кучма