Справа № 803/1383/16
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2019-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2019 року

Київ

справа №803/1383/16

адміністративне провадження №К/9901/31670/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача - Бившевої Л.І., суддів: Шипуліної Т.М., Хохуляка В.В., розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Захід-Агросервіс Плюс» на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 13.10.2016 та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 09.03.2017 у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Захід-Агросервіс Плюс» до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення та податкової вимоги,

У С Т А Н О В И В:

ТОВ «Захід-Агросервіс Плюс» у вересні 2016 року подало до суду позов, в якому, з рахуванням заяви про зменшення позовних вимог, просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 16.08.2016 № в частині застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій в сумі 27 360,85 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що податкове повідомлення-рішення про застосування до позивача штрафних санкцій в оскаржуваній частині є протиправним, оскільки камеральна перевірка податкових накладних за жовтень 2015 року - травень 2016 року проведена 26.07.2016, а граничний термін проведення перевірки за даними податковими накладними закінчився на наступний місяць після їх реєстрації. Порушення строку проведення камеральної перевірки, передбаченого у пункті 200.10 статті 200 Податкового кодексу України, є підставою для визнання податкового повідомлення-рішення протиправним.

Волинський окружний адміністративний суд постановою від 13.10.2016 адміністративний позов задовольнив частково, визнав протиправним та скасував податкове повідомлення-рішення від 16.08.2016 № в частині застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій в сумі 21 341,73 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог суд відмовив. Присудив на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір в сумі 965,01 грн.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що контролюючий орган неправомірно застосував штрафні санкції, передбачені статтею 120-1 Податкового кодексу України, за порушення терміну реєстрації податкових накладних у період з жовтня по грудень 2015 року, оскільки пунктом 120-1.3 цієї норми закону (у редакції, чинній до 01.01.2016) передбачено обов'язкове застосування контролюючим органом порядку застосування штрафних санкцій, затверджених центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. Натомість такого порядку станом на час вчинення порушень (жовтень-грудень 2015 року) не існувало. Відсутність правового механізму притягнення до відповідальності за правопорушення розцінюється як невизнання законом правопорушення.

Львівський апеляційний адміністративний суд постановою від 09.03.2017 скасував постанову суду першої інстанції та відмовив в задоволенні позову.

Скасовуючи постанову суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що у випадку виявлення факту несвоєчасної реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, у тому числі за період до 01.01.2016, контролюючий орган вправі застосовувати штрафні санкції на підставі статті 120-1 Податкового кодексу України.

ТОВ «Захід-Агросервіс Плюс» подало до Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Волинського окружного адміністративного суду від 13.10.2016 та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 09.03.2017 та прийняти нове рішення про задоволення позову повністю.

В обґрунтування вимог касаційної скарги скаржник посилається на те, що постанова суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову та постанова суду апеляційної інстанції прийняті з порушенням судами норм процесуального права: частин першої і третьої статті 2, статей 11, 69, 76 Кодексу адміністративного судочинства України, та матеріального права: пункту 75.1 статті 75, пункту 76.3 статті 76 та пункту 200.10 Податкового кодексу України, наказу Міністерства доходів і зборів від 14.06.2013 № 165 «Про затвердження методичних рекомендацій щодо організації та проведення камеральних перевірок податкової звітності платників податків, крім перевірок податкової декларації про майновий стан і доходи та податкової декларації платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця».

Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» від 02.06.2016 № 1401-VIII, який набрав чинності з 30.09.2016, статтю 125 Конституції України викладено в редакції, згідно з якою Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України.

Згідно з пунктом 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року №1402-VIII, який набрав чинності з 30.09.2016, з дня початку роботи Верховного Суду у складі, визначеному цим Законом, Верховний Суд України, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Вищий господарський суд України, Вищий адміністративний суд України припиняють свою діяльність та ліквідуються у встановленому законом порядку.

Відповідно до пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII, який набрав чинності з 30.09.2016, постановою Пленуму Верховного Суду від 30.11.2017 №2 «Про визначення дня початку роботи Верховного Суду» днем початку роботи Верховного Суду визначено 15.12.2017.

Законом України від 03.10.2017 №2147-VIII, який набрав чинності з 15.12.2017, Кодекс адміністративного судочинства викладено в новій редакції.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VIII, який набрав чинності з 15.12.2017) касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями у справі визначено склад колегії суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду: Бившева Л.І. (суддя-доповідач, головуючий суддя), Хохуляк В.В., Шипуліна Т.М.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду ухвалою від 04.02.2019 призначив справу до касаційного розгляду у спрощеному провадженні без повідомлення сторін на 05.02.2019.

Верховний Суд, переглядаючи судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та перевіряючи правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права на підставі фактичних обставин справи, зважає на таке.

Суди попередніх інстанцій встановили, що підставою для застосування до позивача за податковим повідомленням-рішенням від 16.08.2016 № у відповідності до вимог пункту 120-1.1 статті 120-1 Податкового кодексу України штрафних (фінансових) санкцій в сумі 30 476,39 грн, в розмірі 10 % від суми податку на додану вартість 304 763,90 грн, слугували висновки, викладені в акті від 26.07.2016 № 3386/12.1/37204601 камеральної перевірки, проведеної за податковими накладними за жовтень 2015 року - травень 2016 року, про порушення вимог 201.10 статті 201 Податкового кодексу України. Контролюючий орган виходив з того, що позивач порушив граничні терміни реєстрації податкових накладних за жовтень, листопад, грудень 2015 року та січень, лютий, квітень, травень, червень 2016 року, що підлягають наданню покупцям - платникам податку на додану вартість, в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Відповідно до пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України (далі - ПК України) передбачено, що на дату виникнення податкових зобов'язань платник податку зобов'язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Відповідно до пункту 201.10 статті 201 ПК України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.

З метою отримання податкової накладної/розрахунку коригування, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, покупець надсилає в електронному вигляді запит до Єдиного реєстру податкових накладних, за яким отримує в електронному вигляді повідомлення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних та податкову накладну/розрахунок коригування в електронному вигляді. Такі податкова накладна/розрахунок коригування вважаються зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних та отриманими покупцем.

Датою та часом надання податкової накладної та/або розрахунку коригування в електронному вигляді до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, є дата та час, зафіксовані у квитанції. Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних має бути здійснена протягом 15 календарних днів, наступних за датою виникнення податкових зобов'язань, відображених у відповідних податкових накладних та/або розрахунках коригування. У разі порушення цього терміну застосовуються штрафні санкції згідно з цим Кодексом.

Штрафні санкції за порушення термінів реєстрації податкових накладних, що підлягають наданню покупцям - платникам податку на додану вартість, та розрахунків коригування до таких податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, а також допущення помилок, при зазначенні обов'язкових реквізитів податкової накладної передбачені статтею 120-1 ПК України.

У відповідності до пункту 120-1.3 статті 120-1 ПК України (у редакції, що діяла до 01.01.2016) порядок застосування штрафних санкцій, передбачених цією статтею, затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» від 24.12.2015 № 909-VII (набрав чинності з 01.01.2016) вищезазначений пункт виключено.

Аналіз наведених норм ПК України свідчить, що порушення термінів реєстрації податкових накладних, що підлягають наданню покупцям - платникам податку на додану вартість, та розрахунків коригування до таких податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, є податковим правопорушенням, за яке законом передбачена фінансова відповідальність у вигляді штрафних (фінансових) санкцій.

Відсутність на час виникнення спірних правовідносин у жовтні-грудні 2015 року порядку застосування штрафних санкцій, передбачених статтею 120-1 ПК України, не звільняє платника податку на додану вартість від відповідальності, передбаченої зазначеною нормою Закону за несвоєчасну реєстрацію податкових накладних та не нівелює повноваження контролюючого органу щодо застосування таких санкцій.

Зважаючи на факт порушення позивачем термінів реєстрації податкових накладних, суд апеляційної інстанції правильно зазначив про правомірність застосування до позивача штрафних санкцій, передбачених пунктом 120-1.1 статті 120-1 ПК України.

Переглядаючи судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та перевіряючи правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права на підставі фактичних обставин справ, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що суд апеляційної інстанції не допустив неправильного застосування норм матеріального права.

Щодо доводів позивача про проведення контролюючим органом камеральної перевірки з порушенням строку, передбаченого у пункті 200.10 статті 200 ПК, суд касаційної інстанції зазначає таке.

Відповідно до підпункту 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 ПК України (у редакції, чинній на час проведення камеральної перевірки 26.07.2016) камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального.

Таким чином, предметом камеральної перевірки, зокрема, є дані Єдиного реєстру податкових накладних. Аналізуючи дані цього реєстру під час проведення камеральної перевірки, контролюючий орган встановив порушення позивачем вимог пункту 201.10 статті 201 ПК України.

У пункті 200.10 статті 200 ПК, на яку посилається позивач, визначено строк проведення камеральної перевірки заявлених у податковій декларації даних. Ця норма не встановлює строку проведення камеральної перевірки даних Єдиного реєстру податкових накладних.

З огляду на те, що заявлені у податковій декларації дані не були предметом камеральної перевірки, суд касаційної інстанції вважає помилковими доводи позивача про порушення контролюючим органом строку проведення камеральної перевірки, що визначений у пункті 200.10 статті 200 ПК.

Суд апеляційної інстанції дійсно не надав оцінки зазначеному аргументу позивача, водночас це не призвело до неправильного вирішення справи.

Враховуючи наведене, у задоволенні касаційної скарги належить відмовити, а постанову суду апеляційної інстанції слід залишити без змін.

Керуючись статтями 344, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Захід-Агросервіс Плюс» залишити без задоволення, а постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 09.03.2017 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

Л.І. Бившева

Т.М. Шипуліна

В.В. Хохуляк ,

Судді Верховного Суду