Справа № 807/2303/16
Суддя: Ільчишин Надія Василівна
Дата ухвалення: 2019-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2019 рокуЛьвів№ 857/2088/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ільчишин Н.В.,

суддів Гуляка В.В., Коваля Р.Й.,

за участі секретаря судового засідання Федак С.Р.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Тячівському районі Головного управління ДФС у Закарпатській області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2018 року (головуючого судді Гаврилка С.Є.) ухвалене у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород о 16 год. 45 хв. повний текст рішення складено 03.09.2018 у справі № 807/2303/16 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Тячівському районі Головного управління ДФС у Закарпатській області про визнання протиправним та скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

ФОП ОСОБА_1 27.12.2016 звернувся в суд з позовом до Державної податкової інспекції у Тячівському районі Головного управління ДФС у Закарпатській області в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення відповідача № від 16 лютого 2016 року яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб на 9517,65 грн., стягнути з Державного бюджету України на користь позивача судовий збір в розмірі 640 грн..

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2018 року позов задоволено.

Не погодившись з прийнятим рішенням Державна податкова інспекція у Тячівському районі Головного управління ДФС у Закарпатській області оскаржила його в апеляційному порядку та просить скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову, апеляційну скаргу мотивовано тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допущено порушення норм процесуального та матеріального права. Вказує, що позивачем 09 грудня 2014 року було отримано дохід з податку на доходи фізичних осіб від анулювання (прощення) заборгованості за кредитним договором в сумі 46221,90 грн. шляхом надання повідомлення про анулювання боргу від 09 грудня 2014 року особисто під підпис позивача. В даному повідомленні позивача було ознайомлено з обов'язком щодо сплати податку на доходи фізичних осіб з доходу у вигляді суми анульованих боргових зобов'язань та відображення суми отриманого доходу у річній податковій декларації. Дані про отримання доходу позивачем було відображено у податковому розрахунку за формою 1-ДФ про суми нарахованого (виплаченого) доходу за ознакою 126 «додаткове благо» у розмірі 46221,90 грн. Позивач фактично повинен був сплатити за кредитним договором не тільки «тіло» кредиту, а і пеню за користування ним, однак внаслідок анулювання (прощення) банком боргу отримав пасивні доходи. Таким чином, позивачеві донараховано податок на доходи фізичних осіб за 2014 рік, з суми доходу отриманого платником податку, як додаткове благо в сумі 7614,12 грн. та штрафні санкції у розмірі 1903,53 грн., також посилається на позицію Вищого адміністративного суду України від 12.03.2015 №К/800/62063/14, ухвалу Вищого адміністративного суду України від 01.06.2016 №К/800/42518/15, ухвалу Вищого адміністративного суду України від 13.07.2016 №К/800/17483/15 та ухвалі Вищого адміністративного суду України від 27.04.2016 №К/800/14115/15 та роз'ясненнях ДФС України від 07.09.2016 №19353/6/99-99-13-02-03-15.

Відзиву позивачем до апеляційного суду не подано, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання апеляційного суду не з'явилися, хоча належним чином повідомленні про дату, час та місце розгляду справи, що відповідно до частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), що не перешкоджає судовому розгляду. Відповідно до частини 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. В порядку статті 230 КАС України секретарем судового засідання забезпечено ведення протоколу судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що відповідачем в період з 11 січня 2016 року по 15 січня 2016 року було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку позивача з питань відображення в податковій декларації про майновий стан і доходи, доходів отриманих з інших джерел за період з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2014 року, а результати документальної позапланової невиїзної перевірки відображені в Акті від 22 січня 2016 року № 75/17-01/НОМЕР_2, та встановлено порушення позивачем статті 163 пункту 163.1 підпункту 163.1.1, статті 164 пункту 164.2 підпункту 164.2.17 абзацу «д» Податкового кодексу України та донараховано податок на доходи фізичних осіб за 2014 рік, з суми доходу отриманого платником податків, як додаткове благо в сумі 7614,12 грн..

На підставі Акту перевірки від 22 січня 2016 року №75/17-01/НОМЕР_2 відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 16.02.2016 року № згідно якого збільшено позивачеві суму грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб на 9517,65 грн., а саме: за основним платежем в сумі 7614,12 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) в сумі 1903,53 грн.

26 лютого 2016 року позивачем було подано до Головного управління ДФС у Закарпатській області скаргу на податкове повідомлення-рішення від 16 лютого 2016 року №, а за результатами розгляду скарги від 11 березня 2016 року № 102/А/07-16-10-04-47 було залишено без змін податкове повідомлення-рішення від 16 лютого 2016 року №, а скаргу позивача від 26 лютого 2016 року без задоволення.

Як вбачається з Акту перевірки від 22 січня 2016 року №75/17-01/НОМЕР_2 підставою для прийняття оскаржуваного повідомлення-рішення від 16 лютого 2016 року № слугувало те, що позивач суму доходу, отриманого як додаткове благо, в розмірі 46221,90 грн. не задекларував у податковій декларації про майновий стан і доходи за 2014 рік та податкові зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб з суми доходу отриманого платником податку як додаткове благо в сумі 7614,12 грн.

Згідно листа від 09 грудня 2014 року АТ «Райфайзен Банк Аваль» повідомив позивача, що за кредитним договором йому анульовано (прощено) заборгованість за нарахованою пенею в розмірі 46221,90 грн.

Таким чином, відповідачем за результатами проведеної документальної невиїзної перевірки було донараховано податкові зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб за 2014 рік з суми доходу отриманого позивачем, як додаткове благо в сумі 7614,12 грн.

Даючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Згідно підпункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України (далі - ПК України, у редакції, що діяла станом на 06 грудня 2014 року) (дата анулювання (прощення) кредитором позивачеві заборгованості по пені у розмірі 46221,90 грн.), до загального місячного (річного) оподаткованого доходу платника податку включається, дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді, зокрема, суми боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Якщо кредитор повідомляє платника податку - боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто про анулювання (прощеного) боргу та включає суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано (прощеного), такий боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.

У подальшому законодавцем до цієї норми були внесені зміни (Закон України від 28 грудня 2014 року № 71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи») і станом на день ухвалення податкового повідомлення-рішення № від 16 лютого 2016 року, що оскаржується позивачем, у відповідності до підпункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2. статті 164 ПК України, до загального місячного (річного) оподаткованого доходу платника податку включається, дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді, основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов'язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов'язаний виконати всі обов'язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

Тобто законодавцем було уточнено, що додатковим благом, у спірному випадку (кредитні відносини), дохід, отриманий платником податку у вигляді, основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням,

У відповідності до пункту 56.21 статті 56 ПК України у разі коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

Згідно підпункту 163.1.1 пункту 163.1 статті 163 ПК України об'єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід.

Відповідно до пункту 164.1 статті 164 ПК України базою оподаткування податком на доходи фізичних осіб є загальний оподатковуваний дохід з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Згідно з підпунктом 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 ПК України додаткові блага - це кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов'язаний з виконанням обов'язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Згідно з підпунктом 14.1.54 пункту 14.1 статті 14 ПК України дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні, у тому числі, але не виключно, доходи у вигляді: а) процентів, дивідендів, роялті та будь-яких інших пасивних (інвестиційних) доходів, сплачених резидентами України; б) доходів від надання резидентам або нерезидентам в оренду (користування) майна, розташованого в Україні, включаючи рухомий склад транспорту, приписаного до розташованих в Україні портів; в) доходів від продажу рухомого та нерухомого майна, доходів від відчуження корпоративних прав, цінних паперів, у тому числі акцій українських емітентів; г) доходів, отриманих у вигляді внесків та премій на страхування і перестрахування ризиків на території України; ґ) доходів страховиків - резидентів від страхування ризиків страхувальників - резидентів за межами України; д) інших доходів від діяльності, у тому числі пов'язаних з повною або частковою переуступкою прав та обов'язків за угодами про розподіл продукції на митній території України або на територіях, що перебувають під контролем контролюючих органів (у зонах митного контролю, на спеціалізованих ліцензійних митних складах тощо); е) спадщини, подарунків, виграшів, призів; є) заробітної плати, інших виплат та винагород, виплачених відповідно до умов трудового та цивільно-правового договору; ж) доходів від зайняття підприємницькою та незалежною професійною діяльністю.

Підпунктом 14.1.56 пункту 14.1 статті 14 ПК України встановлено, що доходи - це загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі у виключній (морській) економічній зоні, так і за їх межами.

Визначальною ознакою доходу платника податку, як об'єкта та бази оподаткування податком з доходу фізичних осіб, в тому числі у вигляді додаткового блага, є фактичне отримання такого доходу платником податку в грошовій, матеріальній або нематеріальній формі.

А відтак, колегія суддів дійшла висновку, що на відміну від прощеного за кредитним договором боргу, скасовані банком відсотки, пеня та штрафи не є доходом, отриманим як додаткове благо.

Оскільки АТ «Райфайзен Банк Аваль» було анульовано (прощено) позивачеві заборгованість саме за нарахованою пенею в розмірі 46221,90 грн., тому це не є додатковим благом, яке включається до загального місячного (річного) оподаткованого доходу платника податку включається.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 13.03.2018 у справі №826/2226/15, від 13.03.2018 у справі 826/6380/15 (К/9901/21170/18).

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Згідно з частиною 1 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Таким чином, в адміністративному процесі, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача - суб'єкта владних повноважень, який повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, що можуть бути використані як докази у справі.

Колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, суд апеляційної інстанції не встановив неправильного застосування норм матеріального права, порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення і погоджується з висновками суду першої інстанції у справі, та вказує, що нарахування пені та штрафів є лише засобом забезпечення виконання основного зобов'язання перед банком та не є доходом платника податку у разі їх анулювання за рішенням банківської установи. Мотивація та посилання на правові позиції інших судів, які наведені у апеляційній скарзі, не дають адміністративному суду апеляційної інстанції підстави для постановлення висновків, які спростовують правову позицію суду першої інстанції та скаржником не надано суду жодних доказів на підтвердження своїх доводів зазначених в апеляційній скарзі, а тому висновок контролюючого органу є безпідставним та необґрунтованим.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підстав для розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції на підставі статті 139 КАС України у апеляційного суду немає.

Керуючись ст.ст. 308, 313, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Тячівському районі Головного управління ДФС у Закарпатській області - залишити без задоволення.

Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2018 року у справі №807/2303/16 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя Н.В. Ільчишин

Судді В.В. Гуляк

Р.Й. Коваль

Повний текст постанови складено 08.02.2019