Справа № 808/1999/17
Суддя: Круговий О.О.
Дата ухвалення: 2019-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

04 лютого 2019 року м. Дніпросправа № 808/1999/17
Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Кругового О.О. (доповідач),

суддів: Суховарова А.В., Шлай А.В.,

за участю секретаря судового засідання Іотової А.О.

за участю:

представника відповідача: Лазарук В.В.,

представників позивача: Шайдановського С.О., Кисельова А.В..

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційні скарги товариства з обмеженою відповідальністю «Україна», Головного управління ДФС у Запорізькій області

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 08 травня 2018 року, (суддя суду першої інстанції Садовий І.В.), прийняте в м. Запоріжжя, повний текст рішення складено 18.05.2018 року, в адміністративній справі №808/1999/17 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Україна» до Головного управління ДФС у Запорізькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень,-

в с т а н о в и в :

05 липня 2017 року товариство з обмеженою відповідальністю «Україна» звернулось до суду з адміністративним позовом в якому просило: визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 21.06.2017 №, №, №, №, №.

Адміністративний позов обґрунтовано тим, що підприємством було обраховано зобов'язання з ПДВ з продажу продукції власного виробництва виходячи з бази оподаткування, що є не нижче звичайних цін, вказаний підхід повністю узгоджується з нормами ПК в редакції від 01.01.2016 року. Згідно квитанції №1 позивачем звітну декларацію з ПДВ за жовтень 2015 року було направлено засобами електронного зв'язку до органів ДФС 17 листопада 2015 року, за листопад 2015 року - 18 грудня 2015 року, а за грудень 2015 року - 18 січня 2016 року. Таким чином, на думку позивача, товариством задекларовано та сплачено суму податкових зобов'язань з ПДВ за період грудень 2015 року у цілковитій відповідності зі змінами до Податкового кодексу України, які набрали чинності 01.01.2016 року. Також, позивач наголошує, що ТОВ «Україна» сплачувалась орендна плата за використовувані земельні ділянки у повній відповідності до укладених договорів з Куйбишевською районною державною адміністрацією договорів оренди із урахуванням цільового призначення земельних ділянок. Жодних пропозицій щодо укладення додаткових договорів стосовно перегляду розміру орендної плати в зв'язку із нецільовим використанням земельних ділянок або актів обстеження робочої групи на адресу ТОВ «Україна» не надходило. На вимогу головного бухгалтера ТОВ «Україна» надати документи щодо обстеження робочою групою «Урожай 2016» орендованих земельних ділянок будь-якої відповіді отримано не було.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 08 травня 2018 року адміністративний позов ТОВ «Україна» задоволено частково:

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Запорізькій області від 21.06.2017 № про визначення суми грошового зобов'язання з податків та зборів, у тому числі з податку на доходи фізичних осіб, пені частково на загальну суму 168111 (сто шістдесят вісім тисяч сто одинадцять) грн. 20 коп., в тому числі за податковим зобов'язанням у розмірі 122850 (сто двадцять дві тисячі вісімсот п'ятдесят) грн. 68 коп., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у розмірі 30712 (тридцять тисяч сімсот дванадцять) грн. 67 коп., за сумою пені у розмірі 14547 (чотирнадцять тисяч п'ятсот сорок сім) грн. 85 коп.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Запорізькій області від 21.06.2017 № про збільшення суми грошового зобов'язання за платежем військовий збір частково на загальну суму 13925 (тринадцять тисяч дев'ятсот двадцять п'ять) грн. 64 коп., в тому числі за податковим зобов'язанням у розмірі 10241 (десять тисяч двісті сорок одна) грн. 94 коп., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у розмірі 2560 (дві тисячі п'ятсот шістдесят) грн. 49 коп., за сумою пені у розмірі 1123 (одна тисяча сто двадцять три) грн. 21 коп.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції позивач звернувся з апеляційною скаргою у даній справі, в якій посилаючись на порушення судом вимог норам матеріального та процесуального права просить оскаржуване рішення суду першої інстанції скасувати частково в частині відмови в задоволенні позовних вимог та прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована фактично доводами адміністративного позову. Також, позивач зазначає, що судом першої інстанції не було надано правової оцінки доводам позивача, що за перевіряємий період ТОВ «Україна» сплачувалась орендна плата за використання земельних ділянок у повній відповідності до укладених з Куйбишевською районною державною адміністрацією договорів оренди з урахуванням цільового призначення земельних ділянок. Жодних пропозицій щодо укладення додаткових договорів стосовно перегляду розміру орендної плати у зв'язку з нецільовим використанням земельних ділянок або актів обстеження робочої групи на адресу ТОВ «Україна» не надходило.

Відповідач також звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що відповідачем правомірно донараховано ПДФО та військовий збір на підставі видаткових накладних №372 від 30.10.2015 на суму 463.33 грн, №404 від 30.11.2015 на суму 368.33 грн., №442 від 31.12.2015 на суму 40 грн., №97 від 30.04.2016 на суму 370 грн., №157 від 14.07.2016 на суму 356.67 грн., №308 від 30.11.2016 на суму 726.67 грн., оскільки вказаними видатковими накладними оформлено продаж молока населенню шляхом внесення готівки до каси підприємства, а не видачу молока робітникам за працю в шкідливих умовах, як це зазначено судом першої інстанції. Відповідач зазначає, що згідно вимог закону про бухгалтерський облік якщо реалізовується будь-який товар виписується видаткова накладна на придбання товару та сплачується в касу підприємства, якщо товар видається робітникам безкоштовно виписується відомість, в якій зазначається ПІБ особи та робиться позначка видано, а також проставляється підпис отримувача товару. Також, відповідач зазначає, що судом першої інстанції зроблено неправильний висновок про безпідставне нарахування позивачу ПДФО на суму 122 042.41 грн. та військового збору на суму 412825 грн. на підставі повторно врахованих податкових накладних №36 від 29.02.2016 року та №292 від 14.11.2016 року. Так, відповідач вказує, що зазначені видаткові накладні мають різний характер та різні суми, а також номер прибуткового ордеру. Як вбачається з матеріалів перевірки, а саме наданих первинних документів підприємством самостійно було двічі зареєстровано видаткові накладні з однаковими номерами. До перевірки були надані первинні документи, а саме видаткові накладні на реалізацію товару (за кожен місяць окремо), а також реєстр на видачу товару (за кожен місяць окремо) в якому зазначено кількість та сума реалізованого товару. Шляхом додавання видаткових накладних за кожен місяць сума реалізованого товару відповідала реєстру реалізованого товару за місяць.

Від відповідача на адресу суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, який обґрунтовано тим, що позивачем в порушення вимог закону використовувались сільськогосподарські земельні ділянки в супереч їхньому цільовому призначенню, що підтверджується інформацію моніторингу використання земель. Відтак, відповідачем було правомірно донараховано позивачу суму орендної плати за землю, а також єдиного податку с/г товаровиробників. Також, відповідачем зазначено, що статистична звітність за формою 50-СГ, яка подана 26.02.2016 року ТОВ «Україна» є прийнятою для формування статистичних даних СГД, а звітність за формою 50-СГ від 08.02.2017 року, яка подана після оприлюднення даних Державною службою статистики України - звітні дані від 26.02.2016 року не змінює. Таким чином, статистичні дані ТОВ «Україна» сформовано відповідно до статистичної звітності за формою 50-СГ за №1053, яка подана 26.02.2016 року та оприлюднена Державною службою статистики. Крім того, відповідачем зазначено, що фактичну собівартість власної виробленої сільськогосподарської продукції підприємство визначає в кінці року відповідно до Методичних рекомендацій з планування, обліку і калькулювання собівартості продукції (робіт, послуг) сільськогосподарських підприємств, затверджених наказом Міністерства аграрної політики України від 18.05.2001 р. №132. Позивач в порушення вимог зазначених рекомендацій не складено податкові накладні на суму перевищення фактичної собівартості продукції на дії договірною вартістю при реалізації продукції сільського господарства з типом причини « 17», не реєструвало їх в ЄРПН. Таким чином в порушення п. 188.1 ст. 188 ПК України, позивачем занижено податкові зобов'язання з податку на додану вартість за рахунок не включення до бази оподаткування ПДВ різниці між фактичною собівартістю та договірною вартістю реалізованої продукції сільгоспвиробництва (ячменю ярового, ячменю озимого, великої рогатої худоби, молока, свиней).

Від позивача на адресу суду також надійшла заява про долучення до матеріалів справи колективного договору 2012-2013 р., в якому визначено перелік професій і посад працівників, зайнятих на роботах із шкідливими умовами праці, яка мають право на безкоштовне отримання молока по 0.5 л. у день. (додаток №13 до Колективного договору на 2012 рік)

Також, від позивача на адресу суду надійшли додаткові пояснення, в яких він зазначає, що в судовому засіданні 10.12.2018 року представником відповідача долучено до матеріалів справи документи на електронних та паперових носіях щодо обстеження земельних ділянок. Позивач зазначає, що акт обстеження земельних ділянок, орендованих позивачем, який покладено в основу донарахування податкових зобов'язань, складений в липні 2016 року, в той час як нарахування податкового зобов'язання позивачу здійснені з жовтня 2015 року по грудень 2016 року. Також, позивач зазначає, що неправомірним є висновок податкового органу про заниження позивачем ПДФО, оскільки відповідно до чинного законодавства, якщо знижка поширюється на будь-якого платника податку та не є індивідуальною, сума такої знижки не враховується до місячного оподаткованого доходу. Крім того, позивач ще раз наголошує, що податкові зобов'язання з ПДВ при продажу власновиробленої сільськогосподарської продукції з 01.01.2016 року повинні бути обраховані з бази, що є не нижчою від рівня звичайних цін (тобто договірної ціни в розумінні ст. 14 ПК України) Тобто, якщо підприємство продає власно вироблену продукцію собі в збиток - то воно не повинне нараховувати додаткові податкові зобов'язання з ПДВ.

Від відповідача на адресу суду надійшли пояснення до апеляційної скарги, в якому він зазначає, що відомості стосовно безоплатної видачі молока робітникам ТОВ «Україна», визначені п. 8.11. додатку №13 до Колективного договору, не були подані позивачем ні до перевірки, ні до суду першої інстанції, відтак слід вважати, що вони у позивача відсутні. Також, відповідач знову наголошує на тому, що видаткові накладні, які включені в додаток №6 до акту перевірки по яким було донараховано ПДФО та військовий збір свідчать саме про реалізацію молока населенню шляхом внесення готівки в касу підприємства.

Представник відповідача в судовому засіданні доводи апеляційної скарги ГУ ДФС у Запорізькій області підтримав, просив суд апеляційну скаргу задовольнити, скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову. Апеляційну скаргу позивача просив залишити без задоволення.

Представники позивача в судовому засіданні доводи апеляційної скарги ТОВ "Україна" підтримали, просили суд апеляційну скаргу задовольнити, скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови в позову та прийняти в цій частині нову постанову про задоволення позовних вимог. Апеляційну скаргу ГУ ДФС у Запорізькій області просили залишити без задоволення.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, відзовів на апеляційні скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, суд вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, а апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 31 травня 2017 року Головним управління ДФС у Запорізькій області проведено планову виїзну документальну перевірку ТОВ «Україна» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної фіскальної служби, за період з 01.10.2015 року по 31.12.2016 року, за результатами якої складено акт від 31.05.2017 року №305/08-01-14-13-13/03749037.

В ході проведення планової виїзної перевірки встановлено порушення ТОВ «Україна»:

- п.188,1 ст.188, п. 189.1 ст.189, п.198.5 ст. 198 Податкового кодексу України (далі - ПК України), що призвело до заниження податку на додану вартість на суму 819400 грн., у т.ч. за грудень 2015 р. - 589820 грн., за грудень 2016 р.;

- абз. «е» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст.164, пп.168.1.1, пп.168.1.2 п. 168.1 ст. 168, п.176.2 ст.176 ПК України, що призвело до не нарахування, не утримання та не перерахування до бюджету податку на доходи фізичних осіб в загальній сумі 543055,90 грн., в т.ч. за період 01.10.2015 - 197270,57 грн., за період 01.01.2016 -31.12.2016 - 345785,33 грн.

- абз. «е» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст.164, пп.168.1.1, пп.168.1.2 п. 168.1, ст. 168, п.176.2 ст.176 ПК України, що призвело до не нарахування, не утримання та не перерахування до бюджету військового збору в загальній сумі 48542,50 грн., в т.ч. за період 01.10.2015 - 31.12.2015 р. 19727,06 грн., за період 01.01.2016 - 31.12.2016 - 28815,44 грн.

- ст. 271 ПК України, що призвело до заниження суми орендної плати за землю та несплати до бюджету суми податкового зобов'язання ТОВ «Україна» по орендній платі за землю, у розмірі 252658,93 грн., за період з 01.10.2015 по 31.12.2016.

- п. 292-1.2 ст.292 ПК України, що призвело до заниження суми єдиного податку четвертої групи за землю та несплати до бюджету суми податкового зобов'язання ТОВ «Україна» у розмірі 54912,91 грн., період з 01.10.2015. по 31.12.2016.

ТОВ «Україна» скористалось правом адміністративного оскарження вказаного акту перевірки до Головного управління ДФС у Запорізькій області (а.с.97-103, т.1).

За результатом розгляду заперечень до акту документальної планової виїзної перевірки відповідачем прийнято рішення №7155/10/08-01-14-13-08 від 16.06.2017, яким заперечення ТОВ «Україна» задоволено частково (а.с.104-118, т.1).

На підставі акту перевірки Головним управлінням ДФС прийнято податкові повідомлення-рішення від 21.06.2017:

- № про збільшення суми грошового зобов'язання за платежем військовий збір на загальну суму 72988,70 грн., в тому числі за податковим зобов'язанням у розмірі 48542,50 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у розмірі 12135,63 грн., за сумою пені - 12310,57 грн. (а.с.119, т.1).

- № про визначення суми грошового зобов'язання з податків та зборів, у тому числі з податку на доходи фізичних осіб, пені на загальну суму 810021,80 грн., в тому числі за податковим зобов'язанням у розмірі 513055,90 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 135763,98 грн., за сумою пені - 131201,92 грн. (а.с.121, т.1).

- № про збільшення суми грошового зобов'язання за платежем єдиний податок з с/г товаровиробників, у яких частка с/г товарів за попередній податковий (звітній) рік дорівнює або перевищує 75% на загальну суму 68641,14 грн., в тому числі за податковим зобов'язанням - 54912,91 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 13728,23 грн. (а.с.123, т.1).

- № про збільшення суми грошового зобов'язання за платежем орендна плата з юридичних осіб на загальну суму 315823,67 грн., в тому числі за податковими зобов'язаннями - 252658,93 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 63164,74 грн. (а.с.125, т.1).

- № про збільшення суми грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на загальну суму 884730 грн., в тому числі за податковими зобов'язаннями у розмірі 589820 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 294910 грн. (а.с.127, т.1).

Правомірність та обґрунтованість податкових повідомлень - рішень №, №, №, № є предметом спору, переданого на вирішення суду.

Вирішуючи спір між сторонами та частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що позивачем було використано земельні ділянки сільськогосподарського призначення не за їх цільовим визначенням, відтак відповідачем було правомірно винесено податкові повідомлення - рішення про донарахування податку на оренду земельної ділянки, та збільшено грошового зобов'язання за платежем єдиний податок з с/г товаровиробників. Також, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем було занижено суму податкових зобов'язань з податку на додану вартість в результаті реалізації продукції сільськогосподарського виробництва по ціні нижчій за собівартість. Частково скасовуючи податкове повідомлення - рішення про нарахування податку на доходи фізичних осіб, суд апеляційної інстанції зазначив, що позивач повинен був як податковий агент здійснити нарахування суми податку на доходи платника податку, при цьому вказав на неправомірність нарахування відповідачем суми податку та військового збору, з урахуванням того, що частину податку та збору нараховано відповідачем за операціями по видачі молока працівникам за тяжкий характер праці.

Суд апеляційної інстанції частково погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Надаючи оцінку правомірності прийняття у відношенні ТОВ «Україна» податкового зобов'язання про збільшення суми орендної плати за землю та несплати до бюджету суми податкового зобов'язання по орендній платі за землю у розмірі 252658,93 грн. за період з 01.10.2015 по 31.12.2016, суд зазначає наступне.

Згідно з п. 288.4 ст. 288 ПК України розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.

Відповідно до п. 288.5 ст. 288 ПК України розмір орендної плати встановлюються у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою: для земель сільськогосподарського призначення - розміру земельного податку, що встановлюється розділом XIII Кодексу; для інших категорій земель - трикратного розміру земельного податку, що встановлюється розділом XIII Кодексу (пп. 288.5.1 п. 288.5 ст. 288 ПК України); не може перевищувати: а) для земельних ділянок, наданих для розміщення, будівництва, обслуговування та експлуатації об'єктів енергетики, які виробляють електричну енергію з відновлюваних джерел енергії, включаючи технологічну інфраструктуру таких об'єктів (виробничі приміщення, бази, розподільчі пункти (пристрої), електричні підстанції, електричні мережі), - 3 відсотки нормативної грошової оцінки; б) для інших земельних ділянок, наданих в оренду, - 12 відсотків нормативної грошової оцінки (пп. 288.5.2 п. 288.5 ст. 288 ПК України); може бути більшою граничного розміру орендної плати, ніж зазначений у пп. 288.5.2, у разі визначення орендаря на конкурентних засадах (пп. 288.5.3 п. 288.5 ст. 288 ПК України).

Відповідно до пп. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 ПК України платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до ст. 37. Закону України «Про охорону земель» від 19.06.2003 № 962-IV власники та землекористувачі, в тому числі орендарі, земельних ділянок зобов'язані здійснювати заходи щодо охорони родючості ґрунтів, передбачені цим Законом та іншими нормативно- правовими актами України.

Використання земельних ділянок способами, що призводять до погіршення їх якості, забороняється.

На землях сільськогосподарського призначення може бути обмежена діяльність щодо:

вирощування певних сільськогосподарських культур, застосування окремих технологій їх вирощування або проведення окремих агротехнічних операцій; розорювання сіножатей, пасовищ; використання деградованих, малопродуктивних, а також техногенно забруднених земельних ділянок; необґрунтовано інтенсивного використання земель.

Базою оподаткування відповідно до п.п.271.1.1 п. 271.1 ст. 271 ПК України є нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленим цим розділом.

Водночас ст. 271 ПК України визначено, що базою оподаткування плати за землю є нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого розділом XIII ПК України, а у разі якщо нормативну грошову оцінку не проведено - площі земельних ділянок.

Як видно з акту перевірки, підставою для нарахування позивачу суми податкового зобов'язання з орендної плати за землю, послугував висновок про те, що з 01.10.2015 по 31.12.2016 підприємство використовувало земельні ділянки на території Куйбишевської селищної ради Куйбишевського району Запорізької області загальною площею 333,1044 га, в тому числі: рілля - 117,6622 га, пасовища - 2,2022 га, сіножатей - 213,2400 га, згідно договорів оренди землі, укладених строком на 10 років (а.с.163-180, т.1).

Згідно із розпорядженням голови Більмацької райдержадміністрації від 27.04.2016 №163 зі змінами від 24.05.2016 №202 робочою групою з організації проведення операції «Урожай 2016» проведено моніторинг стану використання сільськогосподарських земель на території Більмацького (Куйбишевського) району, в тому числі земель орендованих ТОВ «Україна».

Відповідно до наявної в матеріалах справи інформації Куйбишевського району робочою групою з організації проведення операції «Урожай 2016» встановлено, що на земельних ділянках: 13,5000 га (сіножаті), 49,3000 га (сіножаті), 17,1 га (сіножаті) відповідно до договору від 20.05.2009 №204; 45 га (сіножаті) відповідно до договору від 19.10.2010 №528; 53,3400 га, 35,0000 га відповідно до договору від 14.05.2012 №312 використовуються ТОВ «Україна» як рілля - засіяна посівна культура єкспорцет, озима пшениця.

На підтвердження вказаного факту в матеріалах справи міститься лист Куйбишевської районної державної адміністрації Запорізької області від 22.07.2016 №01-16/0780 з інформацією щодо використання земельних ділянок ТОВ «Україна» з порушенням їх цільового призначення (а.с.159-167, т.2).

Між тим, зазначені лист та інформація про стан використання земельних ділянок не можуть свідчити про фактичне використання позивачем земельних ділянок сільськогосподарського призначення не за їх цільовим призначенням.

Так, в матеріалах справи відсутні документи на підтвердження факту обстеження робочою групою з організації проведення операції «Урожай 2016» земельних ділянок на місцевості, відсутні акти, складені за наслідками такого обстеження, які містили б інформацію про склад групи, дату, час та місце проведення відповідного заходу.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що ухвалою суду першої інстанції від 12.12.2017 витребувано від Запорізької обласної державної адміністрації належним чином засвідчені документи (таблиці за затвердженими формами, акти обстеження, фотофіксація), що містять результати моніторингу стану використання сільськогосподарських земель на території Більмацького (Куйбишевського) району, здійсненою робочою групою з організації проведення операції «Урожай 2016», згідно з розпорядженням голови Більмацької райадміністрації від 27.04.2016 №163 зі змінами від 24.05.2016 №202 відносно ТОВ «Україна» ().

На виконання вимог ухвали суду від 12.12.2017, 09.01.2018 на адресу суду надійшов супровідний лист з додатками, а саме: копією таблиці моніторингу К-1 «Стан використання колективних земель (невитребуваних, нерозподілених земельних часток (паїв) на території Куйбишевської с/р станом на липень 2016 року», фотофіксацією з геолокацією земельних ділянок, що розташовані на території Куйбишевської (Більмацької) селищної ради та використовуються ТОВ «Україна» в електронному вигляді на електронному носії CD-R в 1 прим. (а.с.232-234, т.2).

Додатково, відповідачем до суду апеляційної інстанції також надано такі документи: 1) копію листа заступника голови Запорізької обласної державної адміністрації від 07.12.2018 року про надання матеріалів для проведення судового засідання; 2) копії актів про співставлення наявних площ земель з обліковими даними; 3) узагальнену інформаційну довідку стану використання земель Куйбишевської (Більмацької) селищної ради; 4) копії таблиць «Стан використання колективних земель (невитребуваних, нерозподілених земельних часток (паїв) на території Куйбишевської с/р станом на липень 2016 року»; 5) копію Розпорядження Голови Куйбишевської РДА від 27.04.2016 р.; 6) копію листа Затвердженого складу робочої групи з проведення в районі операції «Урожай 2016», 7) роздруковані зображення земельних ділянок.

Між тим, з наданих таблиць моніторингу видно, що вони сформовані станом на липень 2016 року, відтак не можуть бути підтвердженням нецільового використання позивачем землі в період з 2015 року. Також, з зазначених таблиць видно, що їх сформовано за допомогою інформаційних баз комп'ютерного програмного забезпечення, документів на підставі яких інформацію про використання земельних ділянок внесено до відповідних інформаційних баз до матеріалів справи не надано, відсутня також інформація чи було притягнуто посадових осіб позивача до відповідальності за нецільове використання землі. Тобто, яким чином було встановлено та зафіксовано порушення, та чим це порушення підтверджується, залишилось нез'ясованим як під час податкової перевірки, так і під час розгляду справи судом першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції також зазначає, що фотофіксація з геолокацією земельних ділянок, що розташовані на території Куйбишевської (Більмацької) селищної ради містить фото земельних ділянок, однак встановити з зазначених фото час їх створення та безпосередньо спосіб, в якій використовуються земельні ділянки, встановити неможливо.

Більш того, суд апеляційної інстанції враховує, що станом на час проведення перевірки, у відповідача була наявна лише письмова інформація у вигляді листа про неналежне використання позивачем земельних ділянок, під час перевірки відповідач належним чином не з'ясував обставини щодо використання ТОВ «Україна» земельних ділянок, не витребував належних та допустимих доказів на користь підтвердження фактів порушення позивачем вимог земельного законодавства. Внаслідок чого, відповідачем прийнято податкове повідомлення - рішення, яке не відповідає критеріям обґрунтованості.

Відповідачем в суді апеляційної інстанції було подано клопотання про витребування доказів, а саме документів, що були складені за наслідками проведеного моніторингу, а також допит свідка - голови Більмацької районної адміністрації.

Судом апеляційної інстанції було відмовлено в задоволенні зазначених клопотань, з огляду на те, що судом першої інстанції під час розгляду справи вказані клопотання були задоволенні, внаслідок чого, до матеріалів справи вже додані документи щодо стану використання позивачем земельних ділянок, які проаналізовані судом першої інстанції. Допит голови Більмацької районної адміністрації суд вважає недоцільним, тим більше з урахуванням того, що судом першої інстанції вказаний свідок викликався до судового засідання, однак за відсутності коштів для відрядження він до суду не прибув.

При цьому, в судовому засідання представник позивача неодноразово наголосив на тому, що жодних заходів з фактичної перевірки стану використання земельних ділянок не проводилось, позивачу не було вручено актів обстеження земельних ділянок, не надано жодних приписів, посадових осіб не притягувалось до відповідальності, а також не надходило жодних пропозицій про внесення змін до чинних договорів оренди землі.

Отже, з урахуванням вищевикладеного, з огляду на встановлені обставини справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що достатніми є підстави для скасування податкового повідомлення - рішення № про збільшення суми грошового зобов'язання за платежем орендна плата з юридичних осіб на загальну суму 315823,67 грн., в тому числі за податковими зобов'язаннями - 252658,93 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 63164,74 грн..

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що з огляду на вищевикладені обставини, достатніми є також підстави для скасування податкового повідомлення - рішення про збільшення суми грошового зобов'язання за платежем єдиний податок з с/г товаровиробників, у яких частка с/г товарів за попередній податковий (звітній) рік дорівнює або перевищує 75% на загальну суму 68641,14 грн., в тому числі за податковим зобов'язанням - 54912,91 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 13728,23 грн., оскільки воно є похідним від податкового повідомлення - рішення № про збільшення суми грошового зобов'язання за платежем орендна плата з юридичних осіб.

Надаючи правову оцінку податковому повідомленню - рішенню № про збільшення суми грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на загальну суму 884730 грн., в тому числі за податковими зобов'язаннями у розмірі 589820 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 294910 грн. суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Відповідно до ст. 188.1 ПК України від 02.12.2010 № 2755-VІ із змінами та доповненнями визначено, що база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв'язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб'єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

При цьому, база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижчою ціни придбання таких товарів/послуг, база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче їх собівартості (з 01.01.2016 не нижче звичайних цін), а база оподаткування операцій з постачання необоротних активів не може бути нижче балансової (залишкової) вартості за даними бухгалтерського обліку, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), за винятком: товарів (послуг), ціни на які підлягають державному регулюванню; газу, який постачається для потреб населення.

До бази оподаткування включаються вартість товарів/послуг, які постачаються (за виключенням суми компенсації на покриття різниці між фактичними витратами та регульованими цінами (тарифами) у вигляді виробничої дотації з бюджету та/або суми відшкодування орендодавцю - бюджетній установі витрат на утримання наданого в оренду нерухомого майна, на комунальні послуги та на енергоносії), та вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо отримувачем товарів/послуг, поставлених таким платником податку.

Собівартість продукції (робіт, послуг) - це витрати підприємства, пов'язані з виробництвом, збутом продукції, виконанням робіт та наданням послуг.

Собівартість одержаної продукції (робіт, послуг) визначається у загальноприйнятому порядку.

Під собівартістю реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг із метою оподаткування слід розуміти витрати, що прямо пов'язані з виробництвом та/або придбанням реалізованих протягом звітного податкового періоду товарів, виконаних робіт, наданих послуг, які визначаються відповідно до П(С)БО, що застосовуються в частині, яка не суперечить нормам ПК України (пп. 14.1.228 ПК України).

Встановлені обставини справи свідчать, що ТОВ «Україна» є сільгоспвиробником, основними видами діяльності якого є вирощування зернових та технічних культур, розведення свиней. Оподаткування ПДВ операцій з постачання власної сільськогосподарської продукції протягом року проводиться підприємством виходячи з вартості такої продукції, обрахованої на підставі планових показників, які визначаються при складанні зведеного плану на поточний рік.

Фактичну собівартість власно виробленої сільськогосподарської продукції підприємство визначає в кінці року, відповідно до Методичних рекомендацій з планування, обліку калькулювання собівартості продукції (робіт, послуг) сільськогосподарських підприємств, затверджених наказом Міністерства аграрної політики України від 18.05.2001 № 132 (далі - Методичні рекомендації № 132).

Відповідно до п. 6.1 Методичних рекомендацій № 132 фактична собівартість продукції (робіт та послуг) в сільськогосподарських підприємствах розраховується в цілому за рік, крім продукції (робіт, послуг) допоміжних виробництв, фактична собівартість яких визначається щомісяця.

Методичними рекомендаціями № 132 визначено, що продукція власного виробництва поточного року відноситься на витрати за плановою собівартістю з коригуванням в кінці року до рівня фактичних витрат.

Розрахунок фактичної собівартості за 2015 рік на ТОВ «Україна» здійснено наприкінці року та відображено у меморіальних ордерах 22,23,24,25, що відповідає даним обліку, відповідно до розрахунку здійснено відображення у бухгалтерському обліку сум перевищення фактичної собівартості над плановою.

Дані бухгалтерського обліку щодо визначення собівартості виробленої продукції рослинництва та тваринництва також підтверджуються даними статистичної звітності №50-СГ за 2015 рік.

ГУ ДФС у Запорізькій області направлено запит від 19.08.2017 №11641/10/08-01-14-13-08 до Районного відділу статистики у Більмацькому районі щодо статистичної звітності за формою № 50-СГ за № 1053 поданою 26.02.2016 ТОВ «Україна» (а.с.147, т.2).

Згідно відповіді від 23.08.2017 № 29-14/211 Районного відділу статистики у Більмацькому районі встановлено, що статистична звітність за формою № 50-СГ за №1053, яка подана 26.02.2016 ТОВ «Україна» є прийнятою для формування статистичних даних СГД, а звітність за формою № 50-СГ від 08.02.2017, яка подана після оприлюднення даних Державною службою статистики України - звітні дані від 26.02.2016 не змінює. Таким чином, статистичні дані ТОВ «Україна» сформовано відповідно статистичної звітності за формою № 50-СГ за № 1053, яка подана 26.02.2016 та оприлюднено Державною службою статистики України (а.с.145, т.2).

Згідно даних наданих до перевірки первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку по рахункам 20, 28, 231, 232, 233, 234, 26, 27, 70, 79, 90, 91, 92, 93, 94 та меморіальних ордерів № 7, 8, 9, 10, 12, 14, 15, 18, 20, 21, 22, 23, 24, 25, статистичної звітності (№50-СГ, завірених належним чином копій звітів за 2015, 2016 рік), даних єдиного реєстру податкових накладних, контролюючим органом встановлено реалізацію продукції сільськогосподарського виробництва нижче собівартості на загальну суму 4097000 грн., а саме: ячмінь озимий на суму 470600 грн.; ячмінь ярий на суму 221800 грн.; велика рогата худоба на суму 800300 грн. за 2015р., 378200 грн. за 2016р.; свині на суму 602100 грн. за 2015 р., 506500 грн. за 2016 р.; молоко на суму 854300 грн. за 2015 р., 263200 грн. за 2016 р.

У ході перевірки не встановлено нарахування податку на додану вартість на суму перевищення фактичної собівартості над договірною вартістю (вартістю реалізації) продукції сільгоспвиробництва у сумі 819400 грн., у т.ч. за грудень 2015 року 589820,00грн., за грудень 2016 року 229580,00грн.

Внаслідок чого, податковим органом обґрунтовано зроблено висновок про заниження позивачем грошового зобов'язання з податку додану вартість, за рахунок не включення до суми грошового зобов'язання ПДВ різниці між фактичною собівартістю та договірною вартістю реалізованої продукції.

Отже, доводи позивача з приводу того, що відповідачем проігноровано уточнену статистичну звітність за формою № 50-СГ та у зв'язку з цим, неправильно визначено собівартість товарів, є необґрунтованими, оскільки звітність за формою № 50-СГ від 08.02.2017, яка подана після оприлюднення даних Державною службою статистики України - оприлюднені звітні дані від 26.02.2016 не змінюється.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що сільськогосподарське підприємство при здійсненні операцій з постачання власно виробленої сільськогосподарської продукції визначає податкові зобов'язання з ПДВ виходячи з договірної вартості такої сільськогосподарської продукції, та складає за такою операцією податкову накладну, яку реєструє в ЄРПН, та надає покупцю на його вимогу.

Після визначення фактичної собівартості власно виробленої сільськогосподарської продукції, податкові зобов'язання, які були визначені при постачанні такої продукції, мають бути відкориговані шляхом складання розрахунку коригування до податкових накладних, які складені протягом зазначеного періоду з типом причини „17" на суму перевищення фактичної собівартості над договірною у бік збільшення - на суму перевищення фактичної собівартості договірною, якщо фактична собівартість виявиться більшою за договірну.

Податкові накладні, складені на суму перевищення собівартості (планової/фактичної) договірною вартістю поставленої сільськогосподарської продукції власного виробництва включаються до складу податкових зобов'язань з ПДВ та відображаються у податковій декларації з ПДВ, за якою здійснюються розрахунки з бюджетом. При цьому, такі податкові накладні не дають право покупцю сільськогосподарської продукції - платнику податків на збільшення податкового кредиту.

Якщо платник податку визначає собівартість продукції і при постачанні такої продукції договірна вартість є меншою, ніж фактична собівартість, то платник податку додатково складає податкову накладну на суму перевищення фактичної собівартості продукції над її договірною вартістю (з типом причини "17"), яка підлягає реєстрації в ЄРПН.

В свою чергу, самостійно виготовлені товари/послуги не можуть бути реалізовані нижче їх собівартості.

Встановлені обставини справи свідчать, що ТОВ «Україна» не складало податкові накладні на суму перевищення фактичної собівартості продукції над її договірною вартістю при реалізації продукції сільгоспвиробництва за типом причини "17", та не реєструвало їх в ЄРПН.

Також, позивачем не вчинялось дій щодо коригування податкових зобов'язань з ПДВ за загальною декларацією, не надавались уточнюючі розрахунки на збільшення/зменшення податкових зобов'язань з ПДВ загальною декларацією.

З наведених підстав, в порушення п. 188.1 ст.188 ПК України, позивачем занижено податкові зобов'язання з податку на додану вартість за рахунок не включення до оподаткування ПДВ різниці між фактичною собівартістю та договірною вартістю реалізованої продукції сільгоспвиробництва (ячменю ярого, ячменю озимого, великої рогатої худоби, молока, свиней) на суму 589820 грн., у т.ч. за грудень 2015 р. на суму 589820 грн..

Доводи позивача стосовно того, що з 01.01.2016 року ст. 188.1 ПК України визначає, що база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче від рівня звичайних цін, відтак враховуючи те, що позивачем податкову декларацію з ПДВ з а грудень 2015 року подано 18 січня 2016 року, приписи ст. 188.1 ПК України в редакції з 01.01.2016 року правомірно застосовані позивачем при визначенні сум ПДВ за грудень 2015 року, суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Тобто, за загальним правилом норма Закону діє з моменту набрання чинності і на майбутнє. Норма закону розповсюджує свою дію, на суспільні відносини, що становлять предмет її регулювання, виникли та існують в період її дії.

Так, редакція п. 188.1 ст. 188 ПК України, на яку посилається позивач набрала чинності з 01.01.2016 року, відповідно вона розповсюджує свою дію на відносини в сфері оподаткування, які становлять предмет її регулювання, саме починаючи з 01.01.2016 року.

Суд зазначає, що станом на час здійснення позивачем реалізації продукції сільгоспвиробництва (ячменю ярого, ячменю озимого, великої рогатої худоби, молока, свиней) та формування за її наслідками ПДВ, а саме станом на грудень 2015 року, був чинним п. 188.1 ст. 188 ПК України в редакції Закону № 71-VIII від 28.12.2014, який визначав, що база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче їх собівартості, норма закону саме в цій редакції підлягала застосуванню при визначенню об'єкта оподаткування ПДВ за період грудень 2015 рік незалежно від дати подання декларації з ПДВ.

Відтак, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що податкове повідомлення-рішення № від 21.06.2017 про збільшення суми грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на загальну суму 884730 грн., в тому числі за податковими зобов'язаннями у розмірі 589820 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 294910 грн. винесено контролюючим органом правомірно та скасуванню не підлягає.

Надаючи правову оцінку податковому повідомленню - рішенню № про визначення суми грошового зобов'язання з податків та зборів, у тому числі з податку на доходи фізичних осіб, пені на загальну суму 810021,80 грн., в тому числі за податковим зобов'язанням у розмірі 513055,90 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 135763,98 грн., за сумою пені - 131201,92 грн., суд зазначає наступне.

Згідно норм діючого ПК України, а саме ст. 171 особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку. Особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з інших доходів, є: а) податковий агент - для оподатковуваних доходів з джерела їх походження в Україні.

Відповідно до п.п. 14.1.180 п.14.1 ст.14 ПК України податковим агентом щодо податку на доходи фізичних осіб є юридична особа, яка незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов'язана нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV ПК України, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому ст.18 та розділом IV ПК України.

Відповідно до ст. 164 ПК України базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду. Згідно із п.п. 164.1.1. п. 164.1 ст.164 ПК України загальний оподатковуваний дохід складається з доходів, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання), доходів, які оподатковуються у складі загального річного оподатковуваного доходу, та доходів, які оподатковуються за іншими правилами, визначеними цим Кодексом. Загальний місячний оподатковуваний дохід складається із суми оподатковуваних доходів, нарахованих (виплачених, наданих) протягом такого звітного податкового місяця. Відповідно до п. 164.2 ст.164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються:

164.2.17. дохід, отриманий платником податку як додаткове благо у вигляді:

е) вартості безоплатно отриманих товарів (робіт, послуг), а також суми знижки (вартості) товарів (робіт, послуг), індивідуально призначеної для такого платника податку, крім сум, зазначених у пп. 165.1.53 п. 165.1 ст. 165 цього Кодексу.

Згідно з пп. 14.1.47 п. 14.1 ст. 14 ПК України термін «додаткові блага» визначається як кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку, якщо такий дохід не є заробітною платою чи виплатою, відшкодуванням чи компенсацією за цивільно-правовими угодами, укладеними з таким платником податку (далі - інші виплати і винагороди). Під терміном «заробітна плата» слід розуміти також інші заохочувальні та компенсаційні виплати або інші виплати та винагороди, що виплачуються (надаються) платнику податку у зв'язку з відносинами трудового найму згідно із законом.

Підпунктом 14.1.56 п. 14.1 ст. 14 ПК України встановлено, що дохід - це сума будь-яких коштів, вартість матеріального і нематеріального майна, інших активів, що мають вартість, у тому числі цінних паперів або деривативів, одержаних платником податку у власність або нарахованих на його користь, чи набутих незаконним шляхом у випадках, протягом відповідного звітного податкового періоду з різних джерел як на території України, так і за її межами.

Згідно з нормами п. 164.5. ст.165 ПК України під час нарахування (надання) доходів у будь-якій негрошовій формі базою оподаткування є вартість такого доходу, розрахована за звичайними цінами, правила визначення яких встановлені згідно з цим Кодексом, помножена на коефіцієнт, який обчислюється за такою формулою: К = 100 : (100-Сп), де К - коефіцієнт; Сп - ставка податку, встановлена для таких доходів на момент їх нарахування.

Пунктом 176.2 ст. 176 ПК України передбачено, що особи, які мають статус податкових агентів, зобов'язані своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платників податків та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок.

При цьому, відповідно до п.п. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168 ПК України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов'язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок за ставками, визначеними ст. 167 ПК України (15 та/або 18 відсотків).

Отже, сільськогосподарське підприємство ТОВ «Україна» (як податковий агент) при здійсненні операцій з постачання власно виробленої сільськогосподарської продукції фізичним особам за цінами з урахуванням суми знижки вартості товарів визначає податкові зобов'язання з ПДФО та військового збору виходячи з ціни на товари, встановленої підприємством (згідно звітності №50-СГ) та відображає суму нарахованого доходу фізичним особам-покупцям у податковому розрахунку сум доходу, нарахованого (виплаченого) на користь фізичних осіб (звітність ф.І-ДФ).

ТОВ «Україна» у поданих звітах ф. 1-ДФ за ІV кв.2015 р., І- ІV кв. 2016 року вказані отримані доходи фізичним особам-громадянам не відображало, та відповідно ПДФО та військовий збір не нараховувало та не сплачувало.

Встановлені обставини справи свідчать, що підприємством у перевіряємому періоді (3 кв.2015 р. - 4 кв.2016 р.) здійснювалася реалізація власної с/г продукції фізичним особам-громадянам за цінами, які суперечать цінам, задекларованим підприємством у вищезазначених звітах ф.50-СГ. Вказаний факт податковим органом розцінено як надання доходу фізичним особам у негрошовій формі як додаткове благо, надане ТОВ «Україна» вказаним особам. Тобто, підприємство здійснивши продаж (реалізацію) с/г продукції фізичним особам за цінами, нижчими, ніж самостійно встановлені у статистичній звітності ф.50-СГ надало громадянам знижку вартості товарів, та не врахувало вказані суми у базу оподаткування, що є порушенням ПК України.

Суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими доводи позивача з приводу того, що податковим органом неправомірно нараховано підприємству грошові зобов'язання з ПДФО оскільки продаж (реалізацію) с/г продукції фізичним особам здійснено зі знижкою, що надавалась всім особам без винятку, відтак знижка не мала індивідуального характеру, а тому не має бути включена до складу загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку на доходи фізичних осіб з огляду на наступне.

Як вже зазначалось, реалізація підприємством власної с/г продукції фізичним особам-громадянам здійснювалась за цінами, які суперечать цінам, задекларованим підприємством у вищезазначених звітах ф.50-СГ. При цьому, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що виявивши невідповідність та помилки в звітах 50-СГ позивач намагався уточнити відомості статистичної звітності подавши новий звіт із зазначенням інших даних, чим фактично визнав допущення порушень при складанні звітності.

Вказуючи про надання громадянам знижки при реалізації сільськогосподарської продукції, яка поширювалась на всіх без винятку, та не мала індивідуального характеру, позивач не зазначив та не надав до суду відповідних доказів про те, які саме знижки у грошовій або відсотковій формі ним було надано фізичним особам - громадян по кожній з товарних позицій, що реалізовані нижче цін, зазначених в звітності 50-СГ, на якій підставі надавались такі знижки, яким чином вони відображені в бухгалтерській та статистичній звітності підприємства.

Відповідно до ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Суд апеляційної інстанції вважає, що позивачем не доведено того, що реалізація с/г продукції фізичним особам-громадянам за цінами, які суперечать цінам, задекларованим підприємством звітах ф.50-СГ відбулась саме з підстав надання особам знижки, яка має масовий характер, а тому не має бути включена до складу загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку на доходи фізичних осіб.

При цьому, судом першої інстанції правомірно встановлено, що розрахунки контролюючого органу щодо грошових зобов'язань з ПДФО та військового збору місять неточності. Так, зокрема при визначенні податкового зобов'язання податковим органом враховано видаткові накладні, по яким двічі донараховано ПДФО на загальну суму 122042,41 грн. (пеня -14350,72грн.) та військовий збір на загальну суму 10170,20 грн. (пеня - 1104,95грн.), зокрема видаткова накладна № 36 від 29.02.2016 на суму 2045грн., видаткова накладна 292 від 14.11.2016 на суму 412825грн. (а.с.83-85,т.1, а.с.57, 104,274-277, т.2).

Також враховані видаткові накладні на видачу молока робітникам за працю в шкідливих умовах, які включені в додаток №6 до акту перевірки та згідно до яких, також було донараховано ПДФО та військовий збір, зокрема видаткові накладні: №372 від 31.10.2015 на суму 463,33грн., № 404 від 30.11.2015 на суму 368,33грн., № 442 від 31.12.2015 на суму 40грн., № 97 від 30.04.2016 на суму 370грн., № 157 від 14.07.2016 на суму 356,67грн., № 308 від 30.11.2016 на суму 726,67грн. (а.с.83-85, т.1, а.с.57, 104-126, т.2).

Таким чином, контролюючим органом неправомірно донараховано суму ПДФО у розмірі 808,27 грн. (пеня - 197,13грн.) та суму військового збору у розмірі 71,74 грн.(пеня - 18,26грн.).

Доводи відповідача про те, що висновки суду першої інстанції в цій частині не відповідають фактичним обставинам справи суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими, оскільки подвійне врахуванням видаткових накладних підтверджується, матеріалами перевірки, та наявними в матеріалах справи доказами. В свою чергу, доводи відповідача про те, що позивачем самостійно деякі видаткові накладні включено у звітність повторно, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги, оскільки нарахування податкового зобов'язання має відповідати фактичним сумам недоотриманого державою обов'язкового платежу, та не можу бути штучно збільшеним за рахунок подвійного включення до розрахунку одних і тих самих видаткових накладних.

Доводи відповідача про те, що накладні про видачу молока робітникам за працю в шкідливих умовах, фактично свідчать про продаж молока за рахунок внесення коштів до каси підприємства готівкою, суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими, оскільки а додатку №6 до акту перевірки по вказаним видатковим накладним зроблено помітку щодо видачі спеціального харчування працівникам, а в графі щодо касових ордерів про внесення готівки помітки відсутні. Також, вказані видаткові накладні продубльовано внутрішніми накладними по підприємству на видачу молока працівникам за шкідливу працю.

Додатково, позивачем до суду подано копію колективного договору між адміністрацією та профспілковим комітетом ТОВ «Україна», наказ про організацію видачі безкоштовного молока на 2015 та 2016 роки, що підтверджує організацію на підприємстві видачі працівникам молока безкоштовно.

Отже, з урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог про скасування податкових повідомлень - рішень № про збільшення суми грошового зобов'язання за платежем орендна плата з юридичних осіб на загальну суму 315823,67 грн., в тому числі за податковими зобов'язаннями - 252658,93 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 63164,74 грн.., № про збільшення суми грошового зобов'язання за платежем єдиний податок з с/г товаровиробників, у яких частка с/г товарів за попередній податковий (звітній) рік дорівнює або перевищує 75% на загальну суму 68641,14 грн., в тому числі за податковим зобов'язанням - 54912,91 грн. слід скасувати та прийняти в цій частині нову постанову про задоволення позовних вимог, в іншій частині рішення суду слід залишити без змін.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

У відповідності до ч. 6 ст. 139 КАС України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

За наслідками розгляду справи, суд апеляційної інстанції вирішує також питання щодо розподілу судових витрат пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 310, ст. 317, ст. 321 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Запорізькій області - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Україна» - задовольнити частково.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 08 травня 2018 року у справі №808/1999/17 в частині відмови в задоволенні позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю «Україна» про скасування податкових повідомлень - рішень № та № від 21.06.2017 року та розподілу судових витрат - скасувати та прийняти в цій частині нову постанову.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення № Головного управління ДФС у Запорізькій області від 21.06.2017 року про збільшення суми грошового зобов'язання за платежем орендна плата з юридичних осіб на загальну суму 315823,67 грн., в тому числі за податковими зобов'язаннями - 252658,93 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 63164,74 грн..

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення № Головного управління ДФС у Запорізькій області від 21.06.2017 року про збільшення суми грошового зобов'язання за платежем єдиний податок з с/г товаровиробників, у яких частка с/г товарів за попередній податковий (звітній) рік дорівнює або перевищує 75% на загальну суму 68641,14 грн., в тому числі за податковим зобов'язанням - 54912,91 грн..

В іншій частині рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 08 травня 2018 року у справі №808/1999/17 залишити без змін.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області (69107, м. Запоріжжя, пр-т. Соборний, буд.166, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Україна» (71001, Запорізька область, Більмацький р-н, смт. Більмак, вул. Запорізька, буд.1, ) судовий збір, сплачений за подання адміністративного позову та апеляційної скарги у розмірі 20 164 (двадцять тисяч сто шістдесят чотири) грн. 43 коп.

Постанова набирає законної сили з моменту постановлення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду .

Постанова в повному обсязі складена 08.02.2019 року.

Головуючий - суддя О.О. Круговий

суддя А.В. Суховаров

суддя А.В. Шлай