Справа № 522/23905/17     
Суддя: Білостоцький О. В.
Дата ухвалення: 2019-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2019 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Білостоцького О.В.

При секретарі: Єренкевич О.А.

За участю сторін:

Позивач: ОСОБА_1

Представника позивача: ОСОБА_2

Представника відповідача не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Центрального об'єднаного управління Пенсійного Фонду України в м. Одесі про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1, в якому позивач просила суд визнати протиправною бездіяльність Центрального об'єднаного управління Пенсійного Фонду України в м.Одесі щодо не витребування останнім відомостей про сплату позивачем сум єдиного податку і не включення їх до складу призначеної позивачу пенсії; зобов'язати відповідача провести ОСОБА_1 перерахунок призначеної пенсії.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що вона з 01.10.1996 року по 30.09.2003 року перебувала на обліку в ДПІ у Приморському районі м.Одеси та здійснювала підприємницьку діяльність на спрощеній системі оподаткування. Разом з тим пенсійний орган при призначені їй пенсії за віком, протиправно не витребував відомості про даний період роботи та не включив його до її трудового стажу, що суттєво вплинуло на розмір пенсії за віком в сторону зменшення.

Ухвалою суду від 26.03.2018 року позовну заяву ОСОБА_1 до Центрального об'єднаного управління Пенсійного Фонду України в м. Одесі було прийнято до розгляду, у справі було відкрито спрощене позовне провадження із повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання

17.05.2018 року ухвалою суду подальший розгляд справи було вирішено проводити в порядку загального позовного провадження із призначенням підготовчого судового засідання.

31.05.2018 року, 16.07.2018 року, 22.10.2018 року, 16.11.2018 року у справі були проведені підготовчі судові засідання, в яких представниками позивача та відповідача були надані пояснення, відзив на адміністративний позов (т. 1 а.с. 92-87, 98-102), відповідь на відзив (т. 1 а.с. 113), а також додаткові письмові докази (т. 1 а.с. 132-244, т. 2 а.с. 26, 55-65).

За клопотанням представника позивача ухвалою суду від 16.07.2018 року провадження у справі було зупинено на підставі п. 1 ч. 2 ст. 236 КАС України.

22.10.2018 року провадження у справі було поновлено та продовжено розгляд справи.

16.11.2018 року протокольною ухвалою суду підготовче провадження у справі було закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.

17.12.2018 року провадження у справі було зупинено на підставі п. 6 ч. 2 ст. 236 КАС України. 30.01.2019 року провадження у справі було поновлено та продовжено розгляд справи.

У судовому засіданні 30.01.2019 року позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити.

Представник Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Одесі до суду не з'явився, про дату час та місце розгляду справи відповідач повідомлявся належним чином та своєчасно. Відповідач надав до суду відзив на адміністративний позов, з якого вбачається, що Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м.Одесі позов не визнає, оскільки в пенсійній справі позивача відсутні документи, які б підтверджували що ОСОБА_1 у період з 01.10.1996 року по 30.09.2003 року була зареєстрована як фізична-особа підприємець і сплачувала відповідні страхові внески.

Судом у справі встановлено наступне.

ОСОБА_1 з 24.11.2004 року перебуває на обліку в Центральному об'єднаному управлінні Пенсійного Фонду України в м. Одесі та з 19.11.2015 року отримує пенсію за віком у відповідності до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (т. 1 а.с. 3, 31).

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 з 30.09.1996 року була зареєстрована як фізична особа-підприємець, що підтверджується копією свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця (т. 1 а.с. 11, 27-28).

У відповідності до довідки Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси від 25.05.2016 року №552/т/15-53-13-06 позивач з 01.10.1996 року по 30.09.2003 року перебувала на обліку в ДПІ у Приморському районі м. Одеси, та здійснювала підприємницьку діяльність на спрощеній системі оподаткування (т. 1 а.с. 13).

Рішенням Господарського суду Одеської області від 21.06.2005 року у справі №4/144-05-4481 підприємницьку діяльність фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 було припинено (т. 1 а.с. 18). Підставою для такого припинення слугувало неподання позивачкою протягом року до органів державної податкової служби податкових декларацій та документів фінансової звітності.

18.10.2017 року позивач звернулась до Центрального об'єднаного управління Пенсійного Фонду України в м. Одесі із заявою про з'ясування причин не зарахування при призначенні її пенсії періоду здійснення нею підприємницької діяльності, а саме з 01.10.1996 року по 30.09.2003 року (т. 1 а.с. 70).

01.11.2017 року Центральне об'єднане управління Пенсійного Фонду України в м.Одесі надало позивачці відповідь №441/Т-11, з якої вбачається, що на підставі індивідуальних відомостей про застраховану особу (ОК-5) та даних трудової книжки ОСОБА_1, було зараховано лише період її роботи з 14.02.1992 року по 16.10.2009 року в малому підприємстві «Гетьман», оскільки відповідно до зазначених відомостей в період з 1999 року по 2003 рік страхувальником було лише МП «Гетьман» (т. 1 а.с. 71-72).

15.12.2018 року Головне управління Пенсійного Фонду України листом №Т9-7592875 додатково повідомило ОСОБА_1, що у пенсійній справі позивача відсутні документи, які б підтверджували її реєстрацію в якості фізичної особи-підприємця та відомості, щодо сплати нею в даний період необхідних страхових внесків (т. 1 а.с. 26)

Не погодившись із протиправною бездіяльністю відповідача щодо невитребування Центральним об'єднаним управління Пенсійного Фонду України в м. Одесі відомостей щодо сплати позивачкою страхових внесків за період її роботи фізичною-особою підприємцем з 01.10.1996 року по 30.09.2003 року, та не включення його до її страхового стажу, ОСОБА_1 звернулась до суду з даним адміністративним позовом до суду.

Дослідивши адміністративний позов, відзив Центрального об'єднаного управління Пенсійного Фонду України в м.Одесі та інші письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному і об'єктивному дослідженні, проаналізувавши положення чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд доходить висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Згідно ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті 24 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" №1058-ІV від 09.07.2003 року (далі - Закон №1058-ІV) страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно п. 2 статті 24 Закону №1058-ІV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності і інші періоди, які враховувалися в стаж роботи для призначення пенсії до вступу у силу даного Закону, зараховуються в страховий стаж в порядку і на умовах, передбачених раніше діючим законодавством (п.4 статті 24 Закону №1058-ІV).

Пунктом «а» ч. 3 ст.56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що до стажу роботи зараховується будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в'язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.

Аналогічні положення містились і в редакції Закону України «Про пенсійне забезпечення», яка діяла у спірний період трудової діяльності позивача.

Згідно п. 2 Указу Президента від 03.07.1998 року №727/98 «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» (який був чинний на момент здійснення позивачем підприємницької діяльності) суб'єкт підприємницької діяльності - фізична особа сплачує єдиний податок щомісяця не пізніше 20 числа наступного місяця на окремий рахунок відділень Державного казначейства України.

Відділення Державного казначейства України наступного дня після надходження коштів перераховують суми єдиного податку у таких розмірах: до місцевого бюджету - 43 відсотки; до Пенсійного фонду України - 42 %; на обов'язкове соціальне страхування - 15 відсотків (у т.ч. до Державного фонду сприяння зайнятості населення - 4 відсотки) для відшкодування витрат, які здійснюються відповідно до законодавства у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, а також витрат, зумовлених народженням та похованням.

Постановою правління Пенсійного фонду України №16-6 від 19.10.2001 року «Про затвердження Інструкції про порядок обчислення і сплати підприємствами, установами, організаціями та громадянами збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, інших платежів, а також обліку їх надходження до Пенсійного фонду України» передбачено, що до Пенсійного фонду України органами місцевого бюджету перераховуються 10 відсотків від суми фіксованого податку, 17 відсотків від суми коштів, одержаних від продажу спеціальних торгових патентів, та відділеннями Державного казначейства України 42 відсотки від сум єдиного податку, 68 відсотків від сум фіксованого сільськогосподарського податку.

Із вищенаведених норм законодавства вбачається, що для зарахування періоду роботи до страхового стажу необхідною та обов'язковою умовою є сплата страхових внесків за вказаний період.

Статтею 44 Закону №1058-ІV визначено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Згідно з п. 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 року №22-1 (далі - Порядок №22-1) до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи про стаж, які визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 року № 637.

Абзацом 3 п.п.2 п.2.1 Порядку №22-1 (в редакції чинній на момент призначення пенсії позивачці) встановлено, що період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності, крім осіб, які здійснювали підприємницьку діяльність за спрощеною системою оподаткування, з 01 липня 2000 року підтверджується довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку.

Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року підтверджується спеціальним торговим патентом, або свідоцтвом про сплату єдиного податку, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків, а з 01 січня 2004 року - довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку.

Суд зазначає, що наказами Державної податкової адміністрації України №533 від 10.11.1998 року «Про затвердження Свідоцтва про сплату єдиного податку суб'єктом малого підприємництва - фізичною особою та Порядку його видачі» та №599 від 29.10.1999 року Про затвердження Свідоцтва про сплату єдиного податку та Порядку його видачі» (які діяли в зазначений позивачем період здійснення нею підприємницької діяльності) було затверджено єдину форму свідоцтва про сплату єдиного податку.

Відповідно до пункту 5 наказу №533 від 10.11.1998 року підставою для видачі свідоцтва на обраний звітний період, що зазначений у заяві, є подання платником єдиного податку платіжного документа (квитанція, копія платіжного доручення з відміткою банківської установи) про сплату (перерахування) єдиного податку в повній сумі за обраний звітний період.

Аналогічні положення закріплені у п.2 Наказу №599 від 29.10.1999 року. Так у вказаній нормі зазначено, що підставою для видачі Свідоцтва є подання суб'єктом підприємницької діяльності - фізичною особою письмової заяви згідно з додатком 1 до цього Порядку та платіжного документа (квитанція, копія платіжного доручення з відміткою банківської установи) про сплату (перерахування) єдиного податку за період не менше ніж календарний місяць. Заява має бути подана не пізніше ніж за 15 днів до початку кварталу, з якого він обирає спосіб оподаткування доходів за єдиним податком за умови сплати всіх установлених податків та обов'язкових платежів, термін сплати яких настав на дату подання заяви.

Аналізуючи наведені норми законодавства, суд вважає, що чинним законодавством чітко визначено умови зарахування при обрахунку пенсії періодів трудової діяльності підприємця, а саме: сплата страхових внесків, що підтверджується спеціальним торговим патентом, або свідоцтвом про сплату єдиного податку, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків, а з 01 січня 2004 року - довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку (лише довідкою форми ОК-5).

Відповідно до ч.1 ст.72 та ч. 1 ст.73 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Суд зазначає, що в матеріалах справи та у витребуваній пенсійні справі позивача (т. 1 а.с. 133-233) відсутні будь-які докази, які б підтверджували, що позивач будучи фізичною особою-підприємцем за період з 01.10.1996 року по 30.09.2003 року самостійно сплачувала страхові внески. Позивачем будь-якого документального підтвердження їх сплати до суду протягом розгляду справи надано не було.

При цьому судом в межах розгляду адміністративної справи №522/23905/17 неодноразово вживались заходи, направлені на офіційне з'ясування всіх обставин справи, зокрема судом у податкових органів та органів Пенсійного фонду України були витребувані відомості щодо сплати ОСОБА_1 вищезазначених страхових внесків, як фізичною особою-підприємцем (т. 1 а.с. 108, 109, т. 2 а.с. 12, 13, 36, 72-73).

Як вбачається із листа головного управління ДФС в Одеській області №10781/Т/15-32-50-02 від 29.11.2018 року (т. 2 а.с. 60), за період реєстрації та знаходження на обліку у ФОП ОСОБА_1 не відкрито інтегрованих карток щодо обліку нарахованих та сплачених сум, що свідчить про те, що платником не здійснено за період діяльності жодної сплати до бюджету.

Аналогічна інформація зазначена також у листі головного управління ДФС в Одеській області №11600/Т/15-32 від 12.12.2018 року (т. 2 а.с. 58) де зазначено, що за даними інформаційної системи, відомості про сплату ОСОБА_1 єдиного податку відсутні.

Із листа Центрального об'єднаного управління Пенсійного Фонду України в м. Одесі від 30.08.2018 року №14530/07 також вбачається про відсутність відомостей про сплату ОСОБА_1 страхових внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (т. 2 а.с. 26).

У судовому засіданні позивач та представник позивача зазначили, що надати до суду докази сплати єдиного податку позивачем є не можливим, оскільки такі відомості та документи у позивача не збереглись. При цьому ОСОБА_1 та її представник, як на докази сплати єдиного податку, посилалась на наявну в матеріалах адміністративної справи довідку про відсутність у позивача боргу із сплати податків, зборів та обов'язкових платежів та на свідоцтво про державну реєстрацію позивача фізичною особою-підприємцем.

Разом з тим суд не бере до уваги вищезазначені посилання, оскільки зазначені позивачем документи не є належними доказами сплати позивачем єдиного податку та в його складі страхових внесків, як фізичною особою підприємцем у спірний період.

Суд також критично ставиться до твердження ОСОБА_1 щодо втрати Центральним об'єднаним управління Пенсійного Фонду України в м.Одесі документів, які б свідчили про сплату нею конкретних сум єдиного податку та страхових внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в його складі, оскільки зазначені твердження не були підтвердженні жодними доказами.

З огляду на вищезазначене та враховуючи відсутність у матеріалах адміністративної справи №522/23905/17 будь-яких доказів сплати позивачкою страхових внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування як фізичною особою-підприємцем, суд доходить висновку, про необґрунтованість тверджень ОСОБА_1 щодо необхідності зарахування до її страхового стажу періодів її роботи фізичною особою-підприємцем з 01.10.1996 року по 30.09.2003 року та здійснення їй з цих підстав перерахунку призначеної пенсії.

При цьому суд зазначає, що відповідно до п. 2.1 Порядку №22-1 обов'язок надати до пенсійного органу документи, які підтверджують наявність у особи певного страхового стажу, покладеного саме на особу, яка звертається до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком. Законодавцем не встановлено імперативного обов'язку для відповідача вживати будь-які заходів для самостійного збирання та отримання такої інформації, а отже посилання позивача на бездіяльність Центрального об'єднаного управління Пенсійного Фонду України в м. Одесі щодо не витребування ним відомостей про сплату позивачем сум єдиного податку і не включення їх до складу призначеної пенсій є також необґрунтованими та безпідставними.

Крім того, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» № 2148-VIII від 03 жовтня 2017 року, розділ XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV було доповнено пунктом 3-1 наступного змісту: «До страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди: 1) ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку: з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб'єкта підприємницької діяльності; з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

Разом з тим, суд зазначає, що зазначена норма визначає порядок зарахування страхового стажу для осіб, які вперше звернулись за призначенням пенсії згідно статті 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», а не встановлює порядок перерахунку раніше призначеної пенсії.

Оскільки позивачка з 24.11.2004 року отримувала пенсію по інвалідності, а з 19.11.2015 року їй вже призначено пенсію за віком, дія п.3-1 розділу XV «Прикінцеві положення», на думку суду, на неї не розповсюджується.

Крім того, слід зауважити, що п. 3-1 Перехідних положень охоплює лише період з 01 січня 1998 року по 30 червня 2000 року.

Відповідно до вимог ч. 1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

На підставі вищезазначеного, суд доходить висновку, що позивачем не наведено правових підстав бездіяльності Центрального об'єднаного управління Пенсійного Фонду України в м.Одесі щодо не витребування останнім відомостей про сплату позивачем сум єдиного податку і не включення їх до складу призначеної пенсій, а отже суд доходить висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 5 ст. 139 КАС України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Приймаючи до уваги те, що позивача звільнено від сплати судового збору, а відповідачем судові витрати не понесені, суд вирішує не здійснювати розподіл судових витрат у справі №522/23905/17.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 6-11, 12, 77, 179-183, 192-194, 205, 241-246, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ :

В задоволені адміністративного позову ОСОБА_1 (65045, АДРЕСА_1) до Центрального об'єднаного управління Пенсійного Фонду України в м. Одесі (65121, м. Одеса, вул. Ільфа і Петрова, 4-а) про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії - відмовити в повному обсязі.

Розподіл судових витрат не проводити.

Рішення суду може бути оскаржене до П'ятого апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, встановлені статтями 293, 295 та пп.15.5 п.15 ч.1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Текст рішення виготовлений та підписаний суддею 08 лютого 2019 року.

Суддя О.В. Білостоцький

.