Справа № 420/6702/18
Суддя: Юхтенко Л.Р.
Дата ухвалення: 2019-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/6702/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2019 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Юхтенко Л.Р., розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні Одеського окружного адміністративного суду справу за позовною заявою ОСОБА_1 (ІН НОМЕР_1, місцезнаходження: 65007, АДРЕСА_1) до Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі(, місцезнаходження: 65121, м. Одеса, вул. Ільфа і Петрова, 4А) про визнання протиправними дії щодо невиплати пенсійної заборгованості, зобовязання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До суду 26 грудня 2018 року з позовом звернувся ОСОБА_1 (ІН НОМЕР_1, місцезнаходження: 65007, АДРЕСА_1) до Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі(, місцезнаходження: 65121, м. Одеса, вул. Ільфа і Петрова, 4А) про визнання протиправними дії щодо невиплати пенсійної заборгованості за період з 01.05.2018 року по 31.07.2018 року в сумі 22 957,74 грн. та зобовязання виплатити пенсійну заборгованість в період з 01.05.2018 року по 31.07.2018 року в сумі 22 957,74 грн.

Ухвалою від 28 грудня 2018 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрите спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є пенсіонером, який отримує пенсію за вислугу років, що підтверджується пенсійним посвідченням № та відповідно до довідки Управління з питань соціального захисту населення в Приморському районі м. Одеси від 16.04.2018 року взятий на облік як внутрішньо переміщена особа.

Так, позивач зазначив, що Центральним обєднаним управлінням Пенсійного фонду в м. Одесі було припинено виплату пенсії з травня 2018 року, яку згодом було поновлено, але не виплачено заборгованість, яка виникла за цей період з 01.05.2018 року по 31.07.2018 року в сумі 22 957,74 грн.

В позові зазначено, що позивач неодноразово звертався до урядового контактного центру з порушеного питання, але на жодне із його звернень не було надано інформації про підстави припинення виплати пенсії, крім посилання на те, що пенсійна заборгованість не може бути виплачена за відсутності окремого порядку виплати пенсії.

У встановлений судом строк до суду від відповідача (вхід. № 1975/19 від 18.01.2019 року) надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач проти задоволення позову заперечував та просив відмовити у задоволенні позову, зазначивши, що позивач отримує пенсію за віком за Списком №1 згідно з Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», проте, виплату пенсії позивачу було зупинено з 01.05.2018 року, підставою чого стало надходження інформації про відсутність позивача за місцем реєстрації як внутрішньо переміщеної особи.

Представник відповідача зазначив, що позивач звернувся до Управління із заявою про поновлення виплати пенсії на підставі витягу з протоколу від 10.05.2018 року комісії по розгляду заяв з призначення населення субсидій, в окремих випадках, для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива, надання пільг за фактичним місцем проживання та призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщенним особам Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради, яким управління зобовязано призначити позивачу пенсію, та управлінням поновлено виплату пенсії з 01.05.2018 року, а борг за травень-липень 2018 року у розмірі 22 957 грн. обліковується в управлінні та не виплачується до особливого розпорядження згідно з постанови КМУ від 25.04.2018 року №335 «Про внесення змін до постанови КМУ від 08 червня 2016 року №365».

На перше відкрите судове засідання, призначене на 24 січня 2019 року, позивач не зявився, належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання, про що свідчить поштове повідомлення про вручення судової повістки, в прохальній частині позову позивач просив розглядати справу без його участі.

Представник відповідача на перше відкрите судове засідання також не зявився, належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання, про що свідчить розписка, про причини незявлення суд не повідомив.

Однак, представник відповідача подав суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позовні вимоги не визнає, заперечує проти їх задоволення та просить відмовити у задоволенні позовних вимог, а також надав суду витребувану судом належним чином засвідчену копію пенсійної справи.

Згідно з ч. 9 ст. 205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не зявилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З цих підстав, суд ухвалою, яка занесена до протоколу судового засідання вирішив продовжити розгляд справи у письмовому провадженні на підставі наявних матеріалів.

Вивчивши матеріали справи, а також обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення, докази, якими вони підтверджуються, суд встановив таке.

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є громадянином України, місце народження якого є адреса: м. Донецьк, що підтверджено паспортом громадянина України (а.с. 11-13).

ОСОБА_1 є пенсіонером та отримує пенсію за віком, що підтверджено пенсійним посвідченням № від 09.09.2010 року (а.с. 15).

Також суд встановив, що ОСОБА_1 є внутрішньо переміщеною особою, що підтверджено довідкою від 16 квітня 2018 року № НОМЕР_2 (а.с. 14) про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, виданої Управлінням з питань соціального захисту населення в Приморському районі м. Одеси.

Матеріалами пенсійної справи позивача підтверджено, що ОСОБА_1 взятий на облік Центрального обєднаного управління Пенсійного фонд України в м. Одесі.

Сторони не заперечують з приводу того, що позивачу було припинено виплату пенсію з 01.05.2018 року.

Матеріалами справи підтверджено, що за результатами розгляду звернення позивача на гарячу лінію ГУПФУ в Одеській області, позивачу була відновлена пенсія з 01.05.2018 року, про що позивач був повідомлений листом від 23.07.2018 року № ЯС-8296619 (а.с. 17).

Суд встановив, що не заперечується відповідачем, що за період з травня 2018 року по липень 2018 року позивачу була нарахована пенсія в загальному розміру 22 957, 74 грн., що підтверджено повідомленням про розмір призначеної і фактично отриманої пенсії (а.с. 18), але не була виплачена.

Суд встановив, що позивач подав на адресу Центрального обєднаного управління Пенсійного фонд України в м. Одесі заяву від 16.08.2018 року з проханням виплатити йому пенсію з травня 2018 року по 01 серпня 2018 року (а.с. 16).

Також позивач двічі звертався до Урядового контактного центру ГУПФУ в Одеській області з порушеного питання, на які отримав відповідь від 30.08.2018 року № ЯС -8296619/2, про те, що за інформацією Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі, починаючи з серпня 2018 року пенсія зараховується на поточний рахунок в банківській установі АТ «Ощадбанк» та повідомило стосовно пенсійної виплати з 01.05.2018 року по 31.07.2018 року, що відповідно до постанови КМУ від 25.04.2018 року №335, суми соціальних виплат, які не виплачені з минулий період обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати та виплачується на умовах окремого порядку, визначеного КМУ, та борг по пенсійній виплаті з 01.05.2018 року по 31.07.2018 року буде виплачено після прийняття окремого порядку (а.с.19).

Проаналізувавши положення чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, обставини справи, що мають значення для розгляду та вирішення справи, дослідивши матеріали пенсійної справи ОСОБА_1 суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог повністю, з огляду на таке.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законами України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11 грудня 2003 року № 1382 -IV (далі - Закон № 1382-IV), "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV), постановою Кабінету Міністрів України "Про деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей, а також інших платежів з рахунків, відкритих в органах Казначейства" № 595 від 07 листопада 2014 року (далі - Постанова № 595), постановою Кабінету Міністрів України «Про облік внутрішньо переміщених осіб» від 01 жовтня 2014 року № 509 (далі - Постанова № 509), постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 року № 365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 року № 335.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 2 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» передбачено, що Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, створення умов для добровільного повернення таких осіб до покинутого місця проживання або інтеграції за новим місцем проживання в Україні.

Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов'язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання.

Згідно зі ст. ст. 44, 46, 47 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що зобов'язання здійснювати облік пенсіонерів та проводити виплату призначених їм пенсійних виплат покладено на орган ПФУ за місцем реєстрації особи.

Питання виплати пенсій врегульовані статтею 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», за якою пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавство.

У квітні 2014 році на території постійного місця проживання позивача, розпочалася антитерористична операція, яка продовжується по сьогодні.

У зв'язку з набранням чинності постанови Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 595, якою затверджений Тимчасовий порядок фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей (далі - Тимчасовий порядок), у населеному пункті, де мешкав позивач, було припинено здійснення повноважень відповідним управлінням пенсійного фонду України, а також зупинені до моменту повернення непідконтрольної території під контроль органів державної влади видатки з державного бюджету, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Відповідно до п. 8 Тимчасового порядку, особам, які переміщені на контрольовану територію та взяті на облік відповідно до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 509 (Офіційний вісник України, 2014 р., № 81, ст. 2296), пенсії та інші соціальні виплати з бюджетів усіх рівнів та фондів загальнообовязкового державного соціального страхування виплачуються за заявами таких осіб до органів (установ), які здійснюють такі виплати протягом усього строку дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 є внутрішньо переміщеною особою, що підтверджено довідкою від 16 квітня 2018 року № НОМЕР_2 (а.с.14) про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, виданої Управлінням з питань соціального захисту населення в Приморському районі м. Одеси та у звязку з цим, пенсійну справу позивача взято на облік у Центральному обєднаному управлінні Пенсійного фонду України у м. Одесі та отримує пенсію за віком.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 року № 365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» затверджений Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам (надалі Порядок призначення), та Порядок здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування (надалі Порядок контролю).

Відповідно до п. 4 Порядку призначення (в редакції, на момент початку виникнення спірних правовідносин), соціальні виплати внутрішньо переміщеним особам призначаються і виплачуються структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - структурні підрозділи з питань соціального захисту населення), територіальними органами Пенсійного фонду України, робочими органами Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, центрами зайнятості (далі - органи, що здійснюють соціальні виплати) за місцем їх фактичного проживання/перебування, незалежно від факту реєстрації місця проживання/перебування.

Згідно з п. 12 Порядку контролю, в редакції станом на 01.03.2018 року, соціальні виплати припиняються у разі: 1) наявності підстав, передбачених законодавством щодо умов призначення відповідного виду соціальної виплати; 2) встановлення факту відсутності внутрішньо переміщеної особи за фактичним місцем проживання/перебування згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов сімї; 3) отримання рекомендацій Мінфіну щодо фактів, виявлених під час здійснення верифікації соціальних виплат; 4) скасування довідки внутрішньо переміщеної особи з підстав, визначених статтею 12 Закону України Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб; 5) отримання інформації від Держприкордонслужби, МВС, СБУ, Мінфіну, Національної поліції, ДМС, Держфінінспекції, Держаудитслужби та інших органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування.

Станом на 01.06.2018 року, до цього пункту були внесені зміни постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 року № 335, які полягали в тому, що «соціальні виплати за рішенням комісій або органів, що здійснюють виплати, припиняються».

Відповідно до п. 15. Порядку контролю, поновлення соціальних виплат внутрішньо переміщеній особі, припинених відповідно до підпункту 2 пункту 12 цього Порядку, здійснюється за рішенням комісії, прийнятим на підставі подання структурного підрозділу з питань соціального захисту населення, що внесене разом з актом обстеження матеріально-побутових умов сімї.

Згідно з пунктом 16 цього Порядку, у разі прийняття позитивного рішення комісією згідно з пунктом 15 цього Порядку соціальні виплати поновлюються через два місяці з місяця прийняття рішення про припинення таких виплат. Комісія може прийняти рішення про поновлення соціальних виплат внутрішньо переміщеній особі з місяця припинення таких виплат у разі, коли така особа перебуває у складних життєвих обставинах і з поважних причин не виконала вимоги структурного підрозділу з питань соціального захисту населення, передбачені пунктами 6 і 7 цього Порядку. Суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.

Матеріалами справи підтверджено, що Управлінням позивача на підставі протоколу від 10.05.2018 року №9/п Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради по розгляду справ з призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам позивачу поновлено виплату пенсію з 01.05.2018 року, а борг за травень-липень 2018 року обліковується в управлінні та не виплачується до особливого розпорядження згідно Постанови КМУ від 25.04.2018 року №335 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 08 червня 2016 року №365».

Відповідач обґрунтовує відмову у виплаті здійсненого пенсії за минулий період тим, що відсутній окремий порядок виплати таких коштів, визначений Кабінетом Міністрів України.

Однак, така відмова відповідача не ґрунтується на приписах законодавства, а тому є протиправною з огляду на таке.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 року № 335 були внесені зміни до пункту 16 Порядку контролю та передбачено, що суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.

Між тим, на час розгляду справи такого порядку не визначено Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Тому, виплата пенсії є соціальною гарантією держави.

Згідно з ст. ст. 46, 47 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Тому, порядок виплати пенсії регулюється Законом та передбачає регулярну виплату пенсії, щомісячно.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

У рішенні у справі «Суханов та Ільченко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (п. 25 рішення).

Посилання відповідача на те, що дії з невиплати нарахованої пенсії вчинені на виконання Постанови Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 року № 335 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 року № 365», суд зазначає, що дане посилання є необґрунтованим, оскільки підзаконні нормативно-правові акти не можуть змінювати в бік звуження права громадян, які встановлено нормативно-правовими актами вищої юридичної сили.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України, виключно законами України визначаються, зокрема, форми і види пенсійного забезпечення, захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Особливу увагу варто звернути на те, що у преамбулі до Закону № 1058-IV зазначено, що зміна умов і норм загальнообов'язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що не здійснюючи виплату позивачу пенсійної заборгованості, відповідач допустив протиправну бездіяльність, а тому позовні вимоги позивача про визнання протиправними дії щодо невиплати належать задоволенню шляхом визнання протиправною бездіяльність Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі щодо невиплати позивачу пенсії за період з 01.05.2018 року по 31.07.2018 року в сумі 22 957, 74 грн.

Враховуючи, що позивач має право на виплату нарахованої пенсії, суд доходить висновку щодо законності та обґрунтованості позовної вимоги про зобовязання відповідача здійснити виплату пенсії за період з 01.05.2018 року по 31.07.2018 року в сумі 22 957, 74 грн.

Відповідно до ч.1,3 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, враховуючи вищевикладені встановлені та зясовані обставини, суд доходить висновку, що відповідач не довів правомірності своєї бездіяльності, а тому позовні вимоги належать задоволенню у повному обсязі.

Приписами ч. 1 ст. 371 КАС України визначено, що негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів у межах суми стягнення за один місяць.

Ухвалою від 28 грудня 2018 року ОСОБА_1 звільнено від сплати судового збору.

Відповідно до ч. 5 ст. 139 КАС України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсуються за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України.

З огляду на те, що відсутні докази щодо понесення таких витрат, жодні витрати не належать стягненню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 6, 12, 72, 77,90, 139, 246, 255,295,297 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 (ІН НОМЕР_1, місцезнаходження: 65007, АДРЕСА_1) до Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі(, місцезнаходження: 65121, м. Одеса, вул. Ільфа і Петрова, 4А) про визнання протиправними дії щодо невиплати пенсійної заборгованості, зобовязання вчинити певні дії, - задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі(, місцезнаходження: 65121, м. Одеса, вул. Ільфа і Петрова, 4А) щодо невиплати ОСОБА_1 (ІН НОМЕР_1, місцезнаходження: 65007, АДРЕСА_1) пенсії за період з 01.05.2018 року по 31.07.2018 року у сумі 22957, 74 грн. (двадцять дві тисячі девятсот пятдесят сім гривень 74 копійки).

Зобовязати Центральне обєднане управління Пенсійного фонду України в м. Одесі(, місцезнаходження: 65121, м. Одеса, вул. Ільфа і Петрова, 4А) здійснити виплату ОСОБА_1 (ІН НОМЕР_1, місцезнаходження: 65007, АДРЕСА_1) пенсії за період з 01.05.2018 року по 31.07.2018 року в сумі 22957, 74 грн. (двадцять дві тисячі девятсот пятдесят сім гривень 74 копійки).

В частині присудження виплати пенсії в межах суми стягнення за один місяць рішення суду виконується негайно.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в строки, встановлені ст. ст. 295,297 КАС України, з урахуванням п.п.15.5 п. 15 ч. 1 Перехідних положень КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Суддя Л.Р. Юхтенко

.