Справа № 460/2721/18
Суддя: Зозуля Д.П.
Дата ухвалення: 2019-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

30 січня 2019 року м. Рівне №460/2721/18

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Зозулі Д.П. за участю секретаря судового засідання Минько Н.З. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник Лазарчук Микола Васильович, Майструк Сергій Миколайович,

відповідача: представник Форет Майя Сергіївна, Давидович Світлана Володимирівна,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

Державного підприємства "Клеванське лісове господарство"
доГоловного управління ДФС у Рівненській області
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги та рішення, -
В С Т А Н О В И В:

Державне підприємство "Клеванське лісове господарство" (далі - ДП "Клеванське лісове господарство", позивач) звернулося до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Рівненській області (далі - ГУ ДФС у Рівненській області, відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 31.07.2018 № та № , податкової вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ю-37 від 31.07.2018 та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 31.07.2018.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що у акті перевірки контролюючий орган, дійшов висновку, що підприємством не було застосовано коефіцієнт відповідно п. 164.5 ст. 164 Податкового кодексу України та донараховано суму податку у розмірі 72 403 грн. при виплаті додаткового блага у формі здешевлення харчування та забезпечення працівників паливною нормою згідно умов колективного договору. Крім того, відповідачем встановлено не вчасне перерахування ПДФО та застосовано штрафну санкцію згідно п. 127.1 ст. 127 Податкового кодексу України. Разом з тим, позивач вважає, що за не вчасне перерахування ПДФО слід було застосувати санкцію передбачену ст. 126 Податкового кодексу України, а тому, враховуючи дискрецію контролюючого органу, суду слід скасувати податкове повідомлення-рішення № від 31.07.2018 повністю. З ідентичних підстав позивач вказує на протиправність та необхідність скасування податкового повідомлення-рішення № від 31.07.2018, яким збільшено грошове зобов'язання з військового збору. Щодо неправомірності вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ю-37 від 31.07.2018 про сплату недоїмки із сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у сумі 285 473,44 грн. та рішення № від 31.07.2018 про застосування штрафу у сумі 154 106,18 грн. за несплату єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у сумі 308212,35 грн. Відповідно до п. 3 ч. 11 ст. 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску загальнообов'язкове державне соціальне страхування", то позивач зазначає, що відповідачем у акті перевірки, забезпечення працівників здешевленим харчуванням та забезпечення працівників паливною нормою відповідно до умов колективного договору було віднесено до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку (працівників), як додаткове благо, із відповідним нарахуванням ПДФО, військового збору та єдиного соціального внеску. Разом з тим, позивач вказує, що відповідно до положень ст. 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 1 (крім абзацу сьомого) частини першої статті 4 цього Закону, - на cyму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці", та суму нагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами. Додаткове благо, що виплачується згідно умов колективного договору, не входить до фонду оплати праці позивача та не є заробітною платою. Таким чином, додаткове благо не є об'єктом оподаткування єдиним соціальним внеском, а нарахування відповідачем єдиного соціального внеску та застосування штрафних санкцій за донарахування єдиного соціального внеску, згідно зазначеної вимоги та рішення, є безпідставним та протиправним. Крім того, в частині позовних вимог щодо скасування вказаного рішення, позивач зазначає, що згідно п. 3 ч. 11 ст. 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" територіальним органом доходів і зборів накладається штраф у відсотках, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету. Проте, ГУ ДФС у Рівненській області не нараховувався єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у сумі 308212,35 грн. і рішень відповідача про донарахування вказаної суми на адресу позивача не надходило, а тому позивач вважає, що є відсутнім об'єкт застосування штрафу. Враховуючи викладене ДП "Клеванське лісове господарство" вважає, що висновки контролюючого органу є безпідставними, а позов підлягає до задоволення повністю.

Ухвалою суду від 09.11.2018 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 05.12.2018.

03.12.2018 відповідачем - ГУ ДФС у Рівненській області подано відзив на позовну заяву. В обґрунтування своїх заперечень відповідач зазначає, що ДП "Клеванське лісове господарство" відповідно до розділу VIII "Соціальний захист та задоволення духовних потреб" Колективних договорів на 2015-2016, 2016-2017, 2017-2018, 2018-2019 роки укладених між адміністрацією та профспілковим комітетом, надавало додаткове благо у формі паливної норми та здешевленого гарячого харчування в їдальні "Діброва". Разом з тим, у порушення пп.14.1.180 п.14.1 ст. 14, п. 54.2 ст. 54, п. l63.l ст. l63, пп. l64.2.17 п. 164.2, п. 164.5 ст. l64, п. 167.1 ст. 167, п. 168.l ст. 168, ст. l71, пп. "а" п. 176.2 ст. l76 Податкового кодексу України позивачем не утриманий і не перерахований до бюджету податок на доходи фізичних осіб на загальну суму 75503,55 грн. Крім того, перевіркою повноти сплати та дотримання встановлених строків сплати (перерахування) до бюджету податку на доходи фізичних встановлено порушення пп. 14.1.180, пп. 14.1.156, пп. 14.l.175 п. 14.1 ст.14, п. 31.l ст. 31, п. 54.2 ст.54, абз. 2 п. 57.1 ст. 57, п. 168.1 ст.168, п. 171.1 ст.171 та пп. "а" п.176.2 ст. 176 Податкового кодексу України, за якими встановлено: несплата (неперерахування) до бюджету ДП "Клеванське лісове господарство" узгоджених сум належного до сплати податку на доходи фізичних осіб під час виплати доходу, у випадках коли виплата доходу на користь платників податків передувала сплаті податку (реєстр № 1, 2 акта перевірки); неподання податковим агентом ДП "Клеванське лісове господарство" платіжних доручень, належного до сплати податку на доходи фізичних осіб, під час виплати доходу на користь платників податків за граничними термінами сплати податку на доходи фізичних осіб до бюджету. Пеня за не своєчасне внесення до бюджету податку на доходи фізичних осіб згідно ст. l29 Податкового кодексу України ДП "Клеванське лісове господарство" за період, що перевірявся не нараховувалася і до бюджету не вносилася. Також, відповідач зазначає, що позивачем безпідставно не нараховано та не утримано військовий збір із сум додаткового блага у формі паливної норми та здешевленого гарячого харчування. Разом з тим, відповідач зазначив, що положеннями ст. 127 Податкового кодексу України встановлюється санкція, як міра відповідальності, яка покладається на податкового агента, саме за несплату (неперерахування) податків, до або під час виплати доходу громадянам. При цьому відповідність розміру штрафних санкцій за вчинення такого порушення визначається не з часу затримки такої несплати, як передбачено ст. 126 Податкового кодексу України, а з кількості разів допущених таких порушень протягом певного періоду часу. Склад порушення передбачає, що нарахування, сплата чи утримання податку не відбулися до чи на момент виплати доходу. Таким чином, якщо до моменту виплати доходу на користь громадян податковий агент хоч і з порушенням передбаченого ст. 168 Податкового кодексу України строку сплачує суму податку, застосуванню підлягає ст.126 Податкового кодексу України. Аналогічні наслідки мають місце у разі їх одночасної сплати. Водночас, якщо виплата доходу передувала сплаті податку, податковий агент має нести відповідальність на підставі ст. 127 Податкового кодексу України. При цьому розмір штрафних санкцій за вчинення такого порушення визначається (обчислюється) з кількості допущених порушень протягом певного періоду часу. Кваліфікуючою ознакою застосування збільшених розмірів штрафів, визначених ст.127 Податкового кодексу України, є допущення податковим агентом декількох правопорушень протягом 1095 днів, а не факт їх виявлення (визначення) контролюючим органом. Отже, на підставі п. 127.1 ст.127 Податкового кодексу України, застосовано до ДП "Клеванське лісове господарство" штрафну (фінансову) санкцію по податку на доходи фізичних осіб в сумі 983059,64 грн. та по військовому збору в сумі 20390,77 грн. Враховуючи наведене, відповідач зазначає, що податкові повідомлення-рішення є такими, що прийняті згідно норм чинного законодавства України. Просить суд в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Ухвалою суду від 05.12.2018 закрито підготовче провадження, розгляд справи по суті призначено на 14.01.2019.

В судовому засіданні 14.01.2019 представники позивача надали пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві та просили суд позов задовольнити повністю.

В судовому засіданні 14.01.2019 представники відповідача надали пояснення аналогічні викладеним у відзиві на позов. Просили суд у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Усною ухвалою суду від 14.01.2019 у судовому засіданні було оголошено перерву до 30.01.2019.

В судовому засіданні 30.01.2019 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши вступні слова представників сторін, з'ясувавши усі обставини справи, перевіривши їх дослідженими доказами, суд дійшов висновку, що адміністративний позов слід задовольнити частково, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що на підставі направлень виданих ГУ ДФС у Рівненській області та відповідно до ст. 20 розділу І, ст. 75, 77, 81, 82 глави 8 розділу ІІ Податкового кодексу України, на підставі наказу Головного управління ДФС у Рівненській області від 29.05.2018 № 1599 відповідачем було проведено планову виїзну документальну перевірку ДП "Клеванське лісове господарство" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 по 31.03.2018.

За результатами проведеної перевірки контролюючи органом складено акт № 1712/17-00-14-01/00992852 від 16.07.2018.

Документальною перевіркою зроблено висновки про порушення ДП "Клеванське лісове господарство" в тому числі:

- пп. 14.1.180 п. 14.1 ст. 14, п. 54.2 ст. 54, п. 163.1 ст. 163, пп. 164.2.17 п. 164.2, 164.5 ст. l64, п. 167.1 ст. 167, п. l68.1 ст. 168, ст.171, пп. "а" п.176.2 ст. 176 Податкового кодексу України, у результаті чого визначено суму податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб при виплаті (нарахуванні, наданні) платникам податків доходів за період, що перевірявся, а саме: не утриманий і не перерахований до бюджету податок на доходи фізичних осіб на загальну суму 75503,55 грн. за 2015-2017 роки;

- пп. 1.1, пп. l.2, пп. l.3, пп. l.4, пп. 1.5, пп. 1.6 п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України, а саме: не утриманий та не перерахований до бюджету військовий збір в сумі 28977,44 грн. за 2015-2017 pоки;

- п. 1 ч. l ст. 7, п. 1 ч. 2 ст. 6, ч. 5 ст. 8, ч. 2 ст. 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", по яких встановлено заниження платником єдиного внеску;

- ч. 1 ст.4, п. 1 ч. 1 ст. 7, п. 1 ч. 2 ст. 6, ч. 5, ч. 6, ч. 7, ч. 12 ст. 8, ч. 2 ст. 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", по яких встановлено, що платником занижено єдиний внесок на загальну суму 285473,44 грн. за 2015-2018 роки, в тому числі за ставкою 37,3 % на 75058,41 грн., 33,2% на 824,01 грн., за ставкою 22% - 201242,09 грн., за ставкою 8,41% 1946,32 грн., за ставкою 3,6% - 6402,61 грн.;

- пп. 14.1.180, пп. 14.1.156, пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14, п. 31.1 ст. 31, п. 54.2 ст. 54, абз. 2 п. 57.1 ст. 57, п. l68.l ст. l68, п. 171.1 ст. 171 та пп. "а" п. 176.2 ст.176 Податкового кодексу України, зa якими встановлено: несплата (неперерахування) до бюджету податковим агентом ДП "Клеванське лісове господарство" узгоджених сум належного до сплати податку на доходи фізичних осіб під час виплати доходу, у випадках коли виплата доходу на користь платників податків передувала сплаті податку; неподання податковим агентом ДП "Клеванське лісове господарство", платіжних доручень, належного до сплати податку на доходи фізичних осіб, під час виплати доходу на користь платників податків за граничними термінами сплати податку на доходи фізичних осіб до бюджету, передбаченими п.168.1 ст.168 Податкового кодексу України.

На підставі висновків зазначеного акту відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення від 31.07.2018 № та № , податкову вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ю-37 від 31.07.2018 та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 31.07.2018.

Так, згідно податкових повідомлень-рішень від 31.07.2018 № та №, за порушення пп. 14.1.180 п. 14.1 ст. 14, п. 54.2 ст. 54, п. 163.1 ст. 163, пп. 164.2.17 п. 164.2, 164.5 ст. l64, п. 167.1 ст. 167, п. l68.1 ст. 168, ст.171, пп. "а" п.176.2 ст. 176 Податкового кодексу України та пп. 1.1, пп. l.2, пп. l.3, пп. l.4, пп. 1.5, пп. 1.6 п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України, відповідно до п. 127.1 ст. 127 Податкового кодексу України, збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, пеня на суму 1077734,19 грн., з яких за податковими зобов'язаннями - 72403,49 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 983059,64 грн. та пені 22271,06 грн. Також, збільшено суму грошового зобов'язання за платежем військовий збір, пеня на суму 55184,35 грн., з яких за податковими зобов'язаннями - 27220,73 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 20390,77 грн. та пені 7572,85 грн.

Не погоджуючись з прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями, вимогою про сплату боргу (недоїмки) та рішенням про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нараховано єдиного внеску позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Податковий кодекс України від 02.12.2010 № 2755-VI (далі - ПК України) регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до пп. 14.1.180 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов'язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу.

Підпунктом 14.1.47 п. 14.1 ст. 14 ПК України передбачено, що додаткові блага це кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов'язаний з виконанням обов'язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Підпунктом 163.1.1, 163.1.2 пункту 163.1. статті 163 ПК України об'єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання).

Згідно з абз. "б", "е" пп.164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді вартості майна та харчування, безоплатно отриманого платником податку, крім випадків, визначених цим Кодексом для оподаткування прибутку підприємств; вартості безоплатно отриманих товарів (робіт, послуг), визначеної за правилами звичайної ціни, а також суми знижки звичайної ціни (вартості) товарів (робіт, послуг), індивідуально призначеної для такого платника податку, крім сум, зазначених у підпункті 165.1.53 пункту 165.1 статті 165 цього Кодексу.

Відповідно до пп.165.1.9 п. 165.1 ст. 165 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються такі доходи, як вартість безоплатного лікувально-профілактичного харчування, молока або рівноцінних йому харчових продуктів, газованої солоної води, мийних і знешкоджувальних засобів, а також спеціального одягу, спеціального взуття та інших засобів індивідуального захисту, якими роботодавець забезпечує платника податку відповідно до Закону України "Про охорону праці", спеціального (форменого) одягу та взуття, що надаються роботодавцем у тимчасове користування платнику податку, який перебуває з ним у трудових відносинах.

Під час нарахування (надання) доходів у будь-якій негрошовій формі базою оподаткування є вартість такого доходу, розрахована за звичайними цінами, правила визначення яких встановлені згідно з цим Кодексом, помножена на коефіцієнт, який обчислюється за такою формулою: К = 100 : (100 - Сп), де К - коефіцієнт; Сп - ставка податку, встановлена для таких доходів на момент їх нарахування (п.164.5 ст. 164 ПК України).

Статтею 168 ПК України встановлено порядок нарахування, утримання та сплати (перерахування) податку до бюджету.

Податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов'язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу (пп.168.1.1 п. 168.1 ст.168 ПК України).

Судом встановлено, що між адміністрацією та профспілковим комітетом ДП "Клеванський лісгосп" було укладено колективні договори на 2015-2016 роки, 2016-2017 роки, 2017-2018 роки, 2018-2019 роки.

Відповідно до п. 8.3 розділу VІІІ "Соціальний захист та задоволення духовних потреб" колективних договорів ДП "Клеванський лісгосп" всі штатні працівники лісгоспу забезпечуються паливною нормою (дрова паливні, дрова-відходи цеху переробки) в кількості 7 м. куб. в рік згідно діючих цін із знижкою 50% вартості.

Пунктом 8.4 розділу VІІІ "Соціальний захист та задоволення духовних потреб" колективних договорів ДП "Клеванський лісгосп" всі непрацюючі пенсіонери, учасники Великої Вітчизняної війни та особи, які прирівняні до них, а також працівники, які вийшли на пенсію із лісгоспу по інвалідності забезпечуються паливною нормою (дрова паливні, дрова-відходи від цеху переробки) в кількості 7 м. куб. на рік згідно діючих цін зі знижкою їх вартості в залежності від безперервного стажу роботи в лісгоспі: до 10 років - 50% вартості, 10,1-35 років - 70% вартості, 35,1-40 років - 90% вартості, 40,1 і більше років - 100% вартості.

Згідно з п. 8.5 розділу VІІІ "Соціальний захист та задоволення духовних потреб" колективних договорів ДП "Клеванський лісгосп" учасники бойових дій, учасники АТО, інваліди війни, які вийшли на пенсію із лісгоспу і перебувають на обліку в лісгоспі та інваліди 1,2 груп, які отримали каліцтво на виробництві, дружини, чоловіки яких загинули на виробництві, забезпечуються паливною нормою (дрова паливні) в кількості 7 м. куб. безкоштовно.

Таким чином, відповідно до зазначених Колективних договорів між адміністрацією та профспілковим комітетом ДП «Клеванський лісгосп», проводилася реалізація продукції із знижкою вартості за рахунок коштів підприємства, що відображено у первинних бухгалтерських документах позивача. Тобто позивачем здійснювалося нарахування (надання) доходів у негрошовій формі. Водночас, суд зазначає, що підприємством при оподаткуванні додаткового блага у негрошовій формі була занижена база оподаткування, а саме вартість доходу, додаткового блага, не помножено на коефіцієнт відповідно до п. 164.5 ПК України. Вказана обставина не спростована позивачем у ході судового розгляду справи.

Крім того, згідно з п. 8.12 розділу VІІІ "Соціальний захист та задоволення духовних потреб" колективного договору ДП "Клеванський лісгосп" на 2018-2019 роки в січні-березні 2018 року передбачено забезпечення всіх працівників здешевленим гарячим харчуванням в їдальні «Діброва» з частковою оплатою за рахунок працівника.

Згідно наданих до перевірки первинних бухгалтерських документів відповідачем встановлено надання здешевлення харчування працівникам із утриманням із їх заробітної плати 20,00 грн. за с одне харчування.

Разом з тим, у ході перевірки, відповідачем встановлено, що позивачем, із вказаного додаткового блага найманих працівників, не утриманий і не перерахований до бюджету податок на доходи фізичних осіб, який складає 4752,72 грн. за 2018 рік, а також військовий збір, оскільки вказані суми є його об'єктом оподаткування.

Щодо наведеного суду слід вказати наступне.

Так, судом зазначалося, що додаткове благо включається до загального місячного оподаткованого доходу резидента та є об'єктом оподаткування.

Крім того, відповідно до пп. 1.2 п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень ПК України об'єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу.

Тобто, суд дійшов висновку, що податковий агент, який нараховує (виплачує) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов'язаний сплатити до бюджету податок на доходи фізичних осіб і військовий збір у повному обсязі відповідно до порядку, визначеному ст. 168 Кодексу.

Твердження представника позивача щодо застосування податковим органом до об'єкта оподаткування військовим збором коефіцієнту зазначеного у п.164.5 ст. 164 ПК України відхиляється судом за безпідставністю, оскільки спростовується донарахуванням, що вказаний у акті перевірки.

Враховуючи зазначене вище судом, збільшення відповідачем для позивача грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб на суму 72403,49 грн. та застосування за донарахування штрафної санкції на суму 54302,62 грн., а також збільшення грошового зобов'язання за платежем військовий збір на суму 27220,73 грн. та застосування за донарахування штрафної санкції на суму 20390,77 грн. відповідає вимогам чинного законодавства, що є підставою для відмови у задоволенні вказаної частини позовних вимог.

Щодо позовних вимог у частині застосування штрафних санкцій відповідно до вимог ст. 127 ПК України, то суду слід зазначити наступне.

Так, відповідно до пп.126.1 ст. 126 ПК України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Разом з тим, згідно з п. 127.1 ст. 127 ПК України ненарахування, неутримання та/або несплата (неперерахування) податків платником податків, у тому числі податковим агентом, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету. Ті самі дії, вчинені повторно протягом 1095 днів, - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 50 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету. Дії, передбачені абзацом першим цього пункту, вчинені протягом 1095 днів втретє та більше, - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 75 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.

Відповідальність за погашення суми податкового зобов'язання або податкового боргу, що виникає внаслідок вчинення таких дій, та обов'язок щодо погашення такого податкового боргу покладається на особу, визначену цим Кодексом, у тому числі на податкового агента. При цьому платник податку - отримувач таких доходів звільняється від обов'язків погашення такої суми податкових зобов'язань або податкового боргу, крім випадків, встановлених розділом IV цього Кодексу.

Виходячи з положень вказаної статті, підвищені розміри штрафів у разі повторного виявлення податкових порушень (50% та 75% суми податку) застосовуються не за сам факт виявлення будь - якого податкового порушення, а за повторне вчинення діянь.

Аналогічний правовий висновок зазначений в постанові Верховного Суду від 09.11.2018 по справі № 820/3562/17.

Згідно з ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, застосування штрафу більшого розміру можливе у разі встановлення контролюючим органом повторності порушення протягом 1095 днів.

Положення ст.126 ПК України щодо застосування штрафної санкції застосовуються у випадку, коли має місце несвоєчасність сплати платником податків узгодженої суми грошового зобов'язання. При цьому розмір такої санкції прямо залежить від часу затримки такої сплати.

Тобто, у разі, якщо платник податків не сплачує суми самостійно визначеного грошового зобов'язання протягом строків, передбачених ПК України, такий платник податків притягується до відповідальності відповідно до ст. 126 ПК України.

Статтею 127 ПК України встановлюється як міра відповідальності, яка покладається на платника податків, в тому числі і на податкового агента, саме за несплату (неперерахування) податків, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків, при чому відповідність розміру штрафних санкцій за вчинення такого порушення визначається (обчислюється) не з часу затримки такої несплати, як передбачено ст. 126 ПК України, а з кількості разів допущених таких порушень протягом певного періоду часу. Тобто, склад порушення передбачає, що нарахування, сплата чи утримання податку не відбулися до чи на момент виплати доходу.

Як вбачається з розрахунку податкового зобов'язання та штрафних (фінансових) санкцій за порушення податкового законодавства за наслідками документальної перевірки ДП "Клеванський лісгосп" контролюючим органом було застосовано до позивача штрафну санкцію у розмірі 75%, оскільки протягом 1095 днів було встановлено повторність порушення, а саме в податковому повідомленні-рішенні № від 03.03.2016, вже було застосовано штрафну санкцію 75 %.

Крім того, судом встановлено, що згідно додатків до акту перевірки прослідковується несплата податку на доходи фізичних осіб та військового збору саме на момент виплати доходу, що є складом порушення за яке передбачена відповідальність встановлена у ст. 127 ПК України.

Також суду слід зазначити, що відповідно до пп. 129.1.3 п. 129.1 ст. 129 ПК України нарахування пені розпочинається при нарахуванні суми податкового зобов'язання, визначеного платником податків або податковим агентом, у тому числі у разі внесення змін до податкової звітності внаслідок самостійного виявлення платником податків помилок відповідно до статті 50 цього Кодексу, - після спливу 90 календарних днів (270 календарних днів у разі здійснення платником податків самостійного коригування відповідно до підпункту 39.5.4 пункту 39.5 статті 39 цього Кодексу), наступних за останнім днем граничного строку сплати податкового зобов'язання.

Враховуючи наведене, відповідачем правомірно нараховано для позивача пені в сумі 22271,06 грн. та в сумі 7572,85 грн. за порушення граничних термінів сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору до бюджету.

Таким чином, суд дійшов висновку, що податкові повідомлення-рішення від 31.07.2018 № , яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, пеня на суму 1077734,19 грн., з яких за основним зобов'язанням - 72403,49 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 983059,64 грн. та пені 22271,06 грн. та № , яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем військовий збір, пеня на суму 55184,35 грн., з яких за основним зобов'язанням - 27220,73 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 20390,77 грн. та пені 7572,85 грн. є правомірними та прийнятті згідно норм чинного законодавства, що є підставою для відмови у задоволенні вказаної частини позовних вимог.

Щодо визнання протиправними та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ю-37 від 31.07.2018 та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нараховано єдиного внеску № від 31.07.2018, суд зазначає наступне.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначається Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 №2464-VI (далі-Закон №2464-VI).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону №2464-VI платниками єдиного внеску є роботодавці підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону №2464-VI платник єдиного внеску зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Згідно з п.1 ч. 1 ст.7 Закону №2464-VI єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у п. 1 (крім абзацу сьомого), ч.1 ст. 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці", та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами.

Згідно вимог ч. 5 ст. 7 Закону №2464-VI єдиний внесок нараховується на суми, зазначені в частинах першій і другій цієї статті, незалежно від джерел їх фінансування, форми, порядку, місця виплати та використання, а також від того, чи виплачені такі суми фактично після їх нарахування до сплати.

Відповідно до висновків акта перевірки №1712/17-00-14-01/00992852 від 16.07.2018 податковим органом вказано, що в ході перевірки податковим органом виявлено порушення, зокрема, п. порушення ч.1 ст.4, ч. 1 п. 1 ст.7, п.1 ч.2 ст.6, ч. 5, 6, 7, 12 ст.8, ч.2 ст.9 Закону №2464-VI, по яких встановлено, що платником занижено єдиний внесок на загальну суму 285473,44 грн. за 2015-2018 роки, в тому числі за ставкою 37,3% на 75058,41 грн., 33,2% на 824,01 грн., за ставкою 22% - 201242,09 грн., за ставкою 8,41 % - 1946,32 грн., за ставкою 3,6% - 6402,61 грн.

Разом з тим, у відповідності з ч. 2 ст.9 Закону № 2464-VI обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Частиною 14 статті 25 Закону № 2464-VІ встановлено, що про нарахування пені та застосування штрафів, передбачених цим Законом, посадова особа органу доходів і зборів у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом, приймає рішення, яке протягом трьох робочих днів надсилається платнику єдиного внеску.

Відповідно до п. 3 ч. 11 ст. 25 Закону № 2464-VІ передбачено, що орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску.

Зі змісту акта перевірки судом встановлено, що забезпечення працівників здешевленим харчуванням та забезпечення працівників паливною нормою згідно умов колективного договору контролюючим органом, як додаткове благо, було віднесено до загального місячного (річного) оподаткованого доходу платника податку (працівників) з відповідним нарахуванням ПДФО, ВЗ та ЄФС.

Відповідно до пп. 164.2.1 164.2 ст. 164.2 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються доходи у вигляді заробітної плати, нараховані (виплачені) платнику податку відповідно до умов трудового договору (контракту).

Заробітна плата для цілей розділу IV цього Кодексу - основна та додаткова заробітна плата, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, які виплачуються (надаються) платнику податку у зв'язку з відносинами трудового найму згідно із законом (пп.14.1.48 п.14.1 ст. 14 ПК України).

Разом з тим, згідно з пп. 14.1.74 п. 14.1 ст. 14 ПК України додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов'язаний з виконанням обов'язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Тобто, визначаючи загальний місячний оподатковуваний дохід для позивача при донарахуванні податку на доходи фізичних осіб та військового збору контролюючим органом було враховано норми пп. «б», «е» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України, а саме додаткове благо у формі вартості безоплатно отриманих товарів та суми знижки звичайної ціни товарів (робіт, послуг), що виключає віднесення його до заробітної плати та доходу пов'язаного з виконанням обов'язків трудового найму.

Однак при донарахуванні єдиного внеску контролюючим органом віднесено вказані вище доходи до інших заохочувальних та компенсаційних виплат, що входять до фонду оплати праці. Вказані дії контролюючого органу є абсурдними та протиправними.

Разом з тим, відповідачем не надано суду жодного доказу, а саме первинних бухгалтерських документів, що є підставою для нарахування єдиного внеску, згідно яких доходи отримані, як працівниками ДП «Клеванське лісове господарство» так і не його працівниками згідно умов колективних договорів, як паливна норма та безоплатне харчування, були включені до фонду оплати праці позивача та є об'єктом оподаткування єдиним внеском.

Поряд з цим, суд вважає покликання контролюючого органу в акті перевірки на Інструкцію зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Держкомстату України від 13.01.2004 № 5, як на підставу віднесення вказаних доходів до фонду оплати праці, безпідставним, оскільки дана Інструкція не застосовується для визначення складових фонду оплати праці як бази (об'єкта) для нарахування внесків до фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що основою для нарахування єдиного соціального внеску є заробітна плата платника податку, до складу якої не входить додаткове благо, яке передбачене колективним договором, а тому на вказані додаткові блага єдиний внесок не нараховується.

Отже, позовні вимоги ДП "Клеванське лісове господарство" в частині визнання вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ю-37 від 31.07.2018 та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нараховано єдиного внеску № від 31.07.2018 в частині штрафних санкцій на суму 142736,72 грн. є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Разом з тим, рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нараховано єдиного внеску № від 31.07.2018 на суму 11369,46 грн. в частині штрафних санкцій за самостійно виправлені позивачем помилки є правомірним та не підлягає до скасування, оскільки в ході розгляду справи не спростоване позивачем на підставі належних та допустимих доказів.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач, як суб'єкт владних повноважень частково обґрунтував обставини щодо правомірності прийнятого ним рішення, а позивач частково довів ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

При зазначених обставинах, вимоги позивача частково правомірні, обґрунтовані і підлягають до задоволення частково.

Частиною 1 ст. 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Оскільки факт наявності у позивача порушеного права знайшов своє часткове підтвердження у ході розгляду справи, то адміністративний позов слід задовольнити частково.

Згідно із ч. 3 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Отже, на користь позивача слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень Головного управління ДФС у Рівненській області судові витрати у розмірі 6424,91 грн. сплачених згідно платіжних доручень № 4925 від 25.10.2018 та № 5029 від 07.11.2018, що знаходяться в матеріалах справи.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати Рішення Головного управління ДФС у Рівненській області про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 31.07.2018 в частині застосування штрафних санкцій на суму 142736 (сто сорок дві тисячі сімсот тридцять шість) грн. 72 коп.

Визнати протиправною та скасувати Вимогу Головного управління ДФС у Рівненській області про сплату боргу (недоїмки) № Ю-37 від 31.07.2018.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь Державного підприємства "Клеванське лісове господарство" (, вул. Лісова, 6, смт. Клевань, Рівненського району, Рівненської області, 35312) за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень Головного управління ДФС у Рівненській області (, вул. Відінська, 12, м. Рівне, 33023) судові витрати на суму 6424 (шість тисяч чотириста двадцять чотири) грн. 91 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 12 лютого 2019 року.

Суддя Зозуля Д.П.