Справа № 344/19012/18
Суддя: Шамотайло О. В.
Дата ухвалення: 2019-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/344/277/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді Шамотайла О.В.,

секретаря Устинської Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області в особі інспектора взводу 1 роти №2 батальйону Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області лейтенанта поліції Солонини Тетяни Ігорівни про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся в суд із адміністративним позовом, в якому просив скасувати постанову серії ВР №206384 від 07 листопада 2018 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі. Позовні вимоги обґрунтував тим, що відповідно до оскаржуваної постанови він визнаний винним у тому, що 07 листопада 2018року о 14год.45хв., керуючи транспортним засобом BMW 320, номерний знак НОМЕР_1, в м.Івано-Франківську на перехресті вулиць Галицька-Довга, проїхав перехрестя на заборонений червоний сигнал світлофору, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.122 КУпАП. Відповідно до даної постанови, до позивача застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425грн. Відповідно до поданої заяви, позивач заперечує факт порушення ним вимог правил дорожнього руху, крім того вказав, що при винесенні оскаржуваної постанови, поліцейським не було взято до уваги пояснення позивача стосовно проїзду перехрестя на мигаючий зелений сигнал світлофора, а в момент переключення сигналу світлофора із зеленого на мигаючий зелений автомобіль позивача знаходився за межею розмітки дороги для зупинки автомобілів і рухався із швидкістю 40км/год. Щоб не застосовувати екстрене гальмування, автомобіль рухався далі, при цьому, небезпека дорожнього руху створена не була і ПДР, за твердженням позивача, порушені не були. Крім того, позивачем вказано на відсутність під час винесення оскаржуваної постанов по справі про адміністративне правопорушення доказів, визначених ст.251 КУпАП, які б засвідчували факт вчинення ним правопорушення.

Позивач в судове засіданні не зявився, при цьому в позовній заяві просив справу розглядати без його участі, про постановлене рішення повідомити поштою.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-франківської області від 19.11.2018 року відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження.

В судове засідання інспектор взводу 1 роти №2 батальйону Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області лейтенант поліції Солонина Тетяна Ігорівна не з'явилася. Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду 29.11.2018 року. Відповідач заперечила проти задоволення позову та просила розглядати справу за відсутності відповідача.

Ухвалою суду у відповідності до положень ст. 48 КАС України замінено неналежного відповідача інспектора взводу 1 роти №2 батальйону Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області лейтенанта поліції Солонини Тетяни Ігорівни на належного - Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області.

На підтвердження своєї позиції, відповідачем зазначено, що 07 листопада 2018р. під час патрулювання у м.Івано-Франківську на перехресті вулиць Галицька-Довга, близько 14год.45хв. інспекторами патрульної поліції виявлено порушення водієм транспортного засобу BMW, номерний знак НОМЕР_2 п.п.8.7.3 (е) ПДР, оскільки він здійснив проїзд регульованого перехрестя на заборонений сигнал світлофора червоного кольору.

Після зупинки транспортного засобу, яким керував позивач, відповідачем було повідомлено водія про причини зупинки, ознайомлено з правами, передбаченими ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП та проявлено законну вимогу до водія про пред'явлення документів, передбачених п.2.1 (а), (б), (ґ) ПДР. Як вказав відповідач, водій в грубій формі відмовився пред'явити документи, мотивуючи, що він не порушував ПДР. Встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення, яке передбачене ч.2 ст.122 КУпАП, а саме проїзд регульованого перехрестя вулиць Галицька-Довга на заборонений сигнал світлофора червоного кольору, відповідачем винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не автоматичному режимі серії ВР №206384 від 07.11.2018року.

Відповідачем разом із відзивом на позовну заяву від 28.11.2018р. через канцелярію суду на підтвердження обставин вказаних в якості додатку 29.11.2018р. подано диск з відеозаписом із службового нагрудного відеореєстратора поліцейського.

Суд, розглянувши у відповідності до вимог ст.262 КАС України справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи, оглянувши речовий доказ - відеозапис із камери патрульного та дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги, а також відзив на позовну заяву, встановив наступне.

Інспектором взводу №1 роти №2 батальйону Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області Департаменту патрульної поліції лейтентантом поліції Солониною Тетяною Ігорівною 07.11.2018р. винесено постанову про накладання адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, у вигляді штрафу в розмірі 425 гривень. Із змісту постанови серії ВР №206384 від 07.11.2018р. вбачається, що близько 14год.45хв. 07.11.2018р. ОСОБА_1, керуючи транспортним засобом BMW, номерний знак НОМЕР_2, в м.Івано-Франківську проїхав регульоване перехрестя вулиць Галицька-Довга на забороняючий рух сигнал світлофора червоного кольору та не пред'явив посвідчення водія відповідної категорії, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, поліса обов'язкового страхування, чим порушив п.п.7.7.3 (е), п.2.1 (а), п.2.1 (б), п.2.1 (ґ) ПДР України, чим скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч.2 ст.122 КУпАП.

Копію постанови позивачем отримано 07.11.2018р., до суду позов поданий 16.11.2018р., тобто визначений постановою строк для скарження не порушений.

Нормами КУпАП регламентовано, що відповідно до вимог ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Враховуючи, що розгляд адміністративної справи здійснений за правилами спрощеного позовного провадження з викликом осіб, однак, позивач не був присутній в призначених судових засідання та подав заяву про розгляд справи без його участі, суд при вирішенні справи виходить виключно з позиції позивача, яка відображена у позовній заяві та ґрунтується на матеріалах, що подані стороною в якості додатків.

Згідно вимог ст.252 КУпАП оцінка доказів відбувається за внутрішнім переконанням посадової особи, що розглядає справу, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Згідно положень ст.245 КАС України завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Позивач не заперечує той факт, що 07.11.2018року о 14год.45хв., керуючи транспортним засобом BMW, номерний знак НОМЕР_2 в м.Івано-Франківську, проїхав перехрестя вулиць Галицька-Довга, яке регулюється світлофором. У доведення неправомірного характеру винесеної 07.11.2018р. патрульними постанови про накладення адміністративного стягнення, позивач вказав, що відповідний проїзд був здійснений на мигаючий зелений сигнал світлофора. Більше того, в поданій суду позовній заяві, позивачем заявлено, що в момент переключення сигналу світлофора із зеленого на мигаючий зелений його автомобіль знаходився за межами розмітки дороги для зупинки автомобілів і рухався із швидкістю 40км/год.

Із відеозапису нагрудної камери поліцейського, який поданий відповідачем разом з відзивом вбачається, що на момент зупинки патрульними поліції транспортного засобу, яким керував позивач в автомобілі позивача знаходилися пасажири.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Суд враховує, що згідно вимог ч.2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Разом з тим, положення ст.9 КАС України визначають, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до ст.14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов'язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до ч.2 ст.122 КУпАП передбачена відповідальність за порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз'їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв'язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди.

Згідно постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ВР №206384 від 07.11.2018р. позивач відмовився пред'явити посвідчення водія відповідної категорії, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, поліса обов'язкового страхування, чим порушив п.п.7.7.3 (е), п.2.1 (а), п.2.1 (б), п.2.1 (ґ) ПДР України. Допущення вказані адміністративних порушеннь позивачем підтверджені згідно відеозапису з нагрудної камери патрульного поліцейського, які подані відповідачем в якості доказів. Крім того, дані порушення не заперечуються позивачем, як і не заперечується правомірність фіксації даних порушень поліцейськими у постанові серії ВР №206384 від 07.11.2018р. Разом з тим, позивачем не надано доказів, які б підтверджували наявність реєстраційних документів на транспортний засіб, посвідчення водія відповідної категорії, а також полісу обов'язкового страхування.

Статтею 31 визначено, що поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Таким чином, фактичні дані, на основі яких встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи у його вчиненні та інші обставини, встановлюються, зокрема, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, іншими визначеними законодавством доказами.

Поданий відповідачем відеозапис є належним та допустимим доказом у розумінні КАС України та КУпАП.

При цьому, за нормами ч.2 ст.36 КУпАП, якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

Згідно п.1 ч.1ст.35 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі порушення Правил дорожнього руху.

Таким чином, зважаючи на обставини справи, суд вважає, що дії відповідача стосовно перевірки посвідчення водія відповідної категорії, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, поліса обов'язкового страхування в позивача, в даному випадку були правомірними та законними.

Разом з тим, стосовно тверджень позивача щодо порушення відповідачем порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення суд зазначає наступне.

У висновку Науково-консультативної ради при Вищому адміністративному суді України (далі - НКР) щодо застосування положень ст. 258 КУпАП під час вирішення справ про оскарження постанов про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушень, передбачених статтею 122 КУпАП (далі - Висновок) зазначено, що випадки розгляду справ про адміністративні правопорушення уповноваженими на те особами на місці вчинення правопорушення визначені статтею 258 КУпАП, в інших випадках справи про адміністративні правопорушення розглядаються за місцем вчинення правопорушення, відповідно до статті 276 КУпАП.

При цьому, варто звернути увагу на те, що словосполучення «на місці вчинення правопорушення», яке містяться у статті 258 КУпАП та словосполучення «за місцем вчинення правопорушення», вжитого у статті 276 КУпАП мають різний правовий зміст.

Зазначену проблему аналізував Конституційний Суд України у своєму рішенні від 26.05.2015 №5-рп/2015 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої ст.276 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

У пункті 2.4 мотивувальної частини цього рішення зазначено, що підстав для ототожнення місця вчинення адміністративного правопорушення з місцем розгляду справи про таке правопорушення немає, а словосполучення «на місці вчинення правопорушення» і «за місцем його вчинення», які містяться у статтях 258, 276 Кодексу, мають різне цільове спрямування і різний правовий зміст. Зокрема, словосполучення «за місцем його вчинення», застосоване у положенні частини першої статті 276 Кодексу, за якою «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», вказує на місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення у межах його територіальної юрисдикції згідно з адміністративно-територіальним устроєм України. Таким чином, Конституційний Суд України дійшов висновку, що словосполучення «за місцем його вчинення», яке міститься в положенні частини першої статті 276 Кодексу, визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

У згаданому Висновку НКР дійшла висновку: під час вирішення справ про оскарження постанов про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушень, передбачених статтею 122 КУпАП, положення статті 258 КУпАП не застосовуються; винесення постанов у справі про адміністративне правопорушення, передбачене статтею 122 КУпАП, уповноваженими на те особами одразу після складення протоколу про адміністративне правопорушення на місці вчинення правопорушення є неправомірним.

Такий висновок НКР ґрунтувався на тому, що положення ст.258 КУпАП не розповсюджувалися на ст.122 КУпАП.

Окрім того, проаналізувавши п. 2.3 наведеного вище рішення Конституційного Суду України, суд дійшов висновку, що Конституційний Суд, говорячи про порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у ст.ст.257, 268, 277, 278, 279, 280 КУпАП, мав на увазі виключно випадки застосування скороченого провадження у справах, на які не розповсюджуються вимоги ст.258 КУпАП.

Однак, вже після прийняття Конституційним Судом України зазначеного рішення, норми КУпАП та, зокрема, ст.258 зазнали змін, в результаті чого на справи, які віднесено до компетенції Національної поліції розповсюджено вимоги ч. 4 ст. 258 - постанова у справі про адміністративне правопорушення виноситься на місті вчинення правопорушення.

Таким чином, аналіз законодавчих норм, чинних на момент виникнення спірних правовідносин, Висновку, рішення Конституційного Суду України від 26.05.2015№5-рп/2015, дає підстави для висновку, що працівники підрозділів Національної поліції мають право виносити постанови у справах про адміністративні правопорушення з порушення ПДР (ст. 122 КУпАП) на місці вчинення такого правопорушення.

При цьому, положення ст.ст.278, 279 КУпАП, що стосуються розгляду справи про адміністративне правопорушення, на спірні правовідносини не розповсюджуються, оскільки у даному випадку КУпАП передбачає спеціальну, спрощену процедуру притягнення особи до адміністративної відповідальності - винесення постанови на місці вчинення правопорушення.

З приводу доводів позивача про позбавлення позивача можливості скористатися у повному обсязі своїми правами, передбаченими ст.268 КУпАП, суд робить висновок про наступне.

З дослідженого відеозапису вбачається, що працівником поліції було оголошено позивачу про початок розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.122 КУпАП щодо ОСОБА_1. Після оголошення про початок розгляду справи позивачу зачитано його права, передбачені ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП.

Разом з тим, суд критично розцінює аргументи відповідача стосовно зафіксованих фактів виявлених ознак наркотичного сп'яніння позивача під час розгляду справи про адміністративне правопорушення 07.11.2018р., а також факту складення протоколу про адміністративне правопорушення серії БД №197130 за ч.1 ст.130 КУпАП, який направлений в Івано-Франківським міський суд для розгляду та прийняття рішення. Крім того, суд не може прийняти до уваги, що відповідачем встановлено неодноразове порушення позивачем правил дорожнього руху, що створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху. Суд дійшов відповідних висновків, враховуючи, що відповідачем не подано до суду жодних доказів, які б могли свідчити та підтверджувати такі факти.

З огляду на викладені обставини, за результатами розгляду адміністративного позову, з урахуванням наведених норм права, суд приходить до висновку, що матеріалами справи підтверджується вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, постанова про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ВР №206384 від 07.11.2018р. складена повноважною особою, за своєю формою і змістом відповідає нормам чинного законодавства, адміністративне стягнення накладено в межах санкції, передбаченої ч.2 ст.122 КУпАП, а отже, приймаючи спірну постанову відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, у зв'язку з чим відсутні підстави для скасування оскаржуваної постанови з огляду на її правомірність.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що оскаржувану постанову ВР №206384 від 07.11.2018р про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення слід залишити в силі, а в задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити.

На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 33, ч.2 ст.122, 251, 252 КУпАП, керуючись ст. ст. 9, 77, 241-246, 286 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення -відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 10 днів з дня його проголошення до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області.

Суддя О.В. Шамотайло