Справа № 804/3812/17
Суддя: Юхно Ірина Валеріївна
Дата ухвалення: 2018-08-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 серпня 2018 року Справа № 804/3812/17

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Юхно І.В, розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС України у Дніпропетровській області про скасування податкового повідомлення-рішення, -
06 червня 2018 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду на підставі ухвали Верховного Суду від 04 квітня 2018 року надійшла на новий розгляд адміністративна справа №804/3812/17 за позовом ОСОБА_1 до Лівобережної обєднаної податкової інспекції м. Дніпра Головного управління ДФС у Дніпропетровській області в частині позовних вимог про скасування податкового повідомлення-рішення від 12 квітня 2017 року №002921302.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 червня 2018 року прийнято до провадження адміністративну справу №804/3812/17 за позовом ОСОБА_1 до Лівобережної обєднаної податкової інспекції м. Дніпра Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 12 квітня 2017 року №002921302 та призначено до розгляду правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи 02 липня 2018 року о 10 год. 00 хв.
02 липня 2018 року у звязку з відсутністю у матеріалах справи відомостей про вручення повідомлення відповідачу про дату, час та місце судового засідання на підставі положень пункту 1 частини другої статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України судом відкладено розгляд справи до 11 липня 2018 року об 11 год. 30 хв.
11 липня 2018 року відповідач у судове засідання не зявився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Від відповідача повідомлення причин неявки до суду не надходило.
За положеннями пункту 1 частини третьої статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.
11 липня 2018 року у судовому засіданні представник позивача надав до суду клопотання про заміну неналежного відповідача у справі, у якому просив суд:
Копію вищевказаної ухвали відповідачем отримано 24.07.2018 року, що підтверджується матеріалами справи. Таким чином, строк на подання відзиву у відповідача до 08.08.2018 року.
01.08.2018 року від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.
З метою забезпечення права відповідача на подання відзиву на позов розгляд справи відкладено до 10.08.2018 року об 11:30 год.
Станом на 10.08.2018 року Головне управління ДФС у Дніпропетровській області правом на подання відзиву на позов не скористалось.
Відповідно до частини шостої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
10.08.2018 року сторони у судове засідання не зявились, про дату час та місце підготовчого судового засідання повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи.
Враховуючи вищезазначене та відсутність перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених статтею 205 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ухвалив розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними матеріалами відповідно до положень частини девятої вказаної норми.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.
ОСОБА_1 є власником транспортного засобу легкового автомобіля марки LEXUS, модель GХ 460, 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, об'єм двигуна 4608 куб.см., що підтверджується наданою до матеріалів справи свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії САО № 162152.
08.06.2015 року Лівобережною обєднаною державною податковою інспекцією м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області прийнято податкове повідомлення-рішення №5458-15, яким ОСОБА_1 було визначено грошове зобовязання за платежем транспортний податок з фізичних осіб в сумі 25 000,00 грн.
Відповідно до квитанції № 1/44 транспортний податок з фізичних осіб в сумі 25 000,00 грн. сплачено ОСОБА_1 19.05.2016 року.
Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області за результатами проведеної камеральної перевірки своєчасності сплати транспортного податку з фізичних осіб складено акт від 28 березня 2017 року №3124-04-36-13-05, за висновками якого позивачем порушено терміни сплати транспортного податку за 2015 рік, а саме: строк прострочення у 239 днів.
Згідно з розрахунком до вказаного податкового повідомлення-рішення штраф нараховано у розмірі 20% за 239 днів прострочення за період з 23.09.2015 року по 20.05.2016 року.
Не погодившись із наведеними податковими повідомленнями-рішеннями, 15 червня 2017 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Лівобережної обєднаної податкової інспекції м. Дніпра Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про скасування податкового повідомлення-рішення від 08.06.2015 року №5458-15 про нарахування транспортного податку з фізичних осіб за 2015 рік в сумі 25 000 грн. та визнання незаконними дій в питанні нарахування пені за прострочення податкового боргу, що виник у звязку зі сплатою транспортного податку з фізичних осіб за 2015 рік.
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що нові податки не можуть бути визнані обовязковими до сплати принаймні в 2015 році, адже місцеві ради не приймали і не могли прийняти і офіційно оприлюднити до 15 липня 2014 року рішення про встановлення таких податків і зборів, оскільки стягнення транспортного податку з фізичних осіб врегульовано статтею 267 Податкового кодексу України, яка набрала чинності з 01.01.2015 року.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 червня 2017 року було відкрито провадження у справі та призначено до розгляду у судовому засіданні.
Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2017 року у справі №804/3812/17 відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Лівобережної обєднаної податкової інспекції м. Дніпра Головного управління ДФС у Дніпропетровській області.
Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 10 жовтня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а вищезазначену постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду без змін.
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 04 квітня 2018 року:
- касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково;
- постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2017 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 10 жовтня 2017 року скасовано;
- в частині позовних вимог про скасування податкового повідомлення-рішення Лівобережної обєднаної податкової інспекції м. Дніпра Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 08 червня 2015 року №5458-15 прийнято нове рішення про їх задоволення;
- визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Лівобережної обєднаної податкової інспекції м. Дніпра Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 08 червня 2015 року №5458-15;
- справу в частині позовних вимог про скасування податкового повідомлення-рішення від 12 квітня 2017 року №002921302 направлено до суду першої інстанції на новий розгляд.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За приписами частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.
Згідно з частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Отже, суд вважає за необхідне зазначити, що під час розгляду спорів щодо оскарження рішень (дій) субєктів владних повноважень, суд зобовязаний незалежно від підстав, наведених у позові, перевіряти оскаржувані рішення (дії) на їх відповідність усім зазначеним вимогам.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обовязковим до виконання.
Згідно з частиною другою статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення, що набрали законної сили, є обовязковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх обєднаннями на всій території України.
В силу положень підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Підпунктом 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що податковий борг це сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.
Пунктом 126.1 Податкового кодексу України встановлено, що у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобовязання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах:
при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобовязання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу;
при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобовязання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.
При цьому, відповідно до пункту 57.4 статті 57 Податкового кодексу України пеня та штрафні санкції, нараховані на суму грошового зобов'язання (її частку), скасовану за результатами адміністративного чи судового оскарження, також підлягають скасуванню, а якщо такі пеня та санкції були сплачені, вони підлягають зарахуванню в рахунок погашення податкового боргу, грошових зобов'язань або поверненню в порядку, встановленому статтею 43 цього Кодексу.
Частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до положень статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно з частинами першої та четвертої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Відповідно до приписів статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах субєкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Із заявлених позовних вимог, на підставі системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що оскаржувані податкове повідомлення-рішення є протиправним та підлягає скасуванню.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд керується вимогами частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якими при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Таким чином, судовий збір у розмірі 640,00 грн., сплачений ОСОБА_1 при поданні адміністративного позову до суду відповідно до квитанції від 13.06.2017 року №0.0.784061548.1, підлягає стягненню з Головного управління ДФС України у Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань.
Керуючись статтями 9, 73-77, 86, 139, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління ДФС України у Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 640,00 грн. (шістсот сорок гривень нуль копійок).
Відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Згідно з частиною першою статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
На підставі положень статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга подається безпосередньо до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду.
До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя ОСОБА_2