Справа № 1340/3973/18
Суддя: Мричко Наталія Іванівна
Дата ухвалення: 2019-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 1340/3973/18
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 лютого 2019 року м. Львів
Львівський окружний адміністративний суд в складі:
Головуючого-судді Мричко Н.І.,
за участі секретаря судового засідання Мусій С.В.,
представника позивача ОСОБА_1,
представника відповідача ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції до Головного управління Держпраці у Львівській області, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3 про визнання протиправними та скасування постанови та припису,-
встановив:
Західне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції (далі ЗМУ МЮ, Позивач) звернулося до Львівського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Держпраці у Львівській області (далі ГУ Держпраці у Львівській області, Відповідач) за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3 (далі ОСОБА_3, третя особа), у якій просило суд:
- визнати протиправним та скасувати припис про усунення виявлених порушень від 27.07.2018 ЛВ 733/592/АВ/П Головного управління Держпраці у Львівській області;
- визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу від 17.08.2018 № ЛВ 733/592/АВ/ФС Головного управління Держпраці у Львівській області.
Разом із позовною заявою Позивач подав заяву про забезпечення позову.
Ухвалою судді від 04.09.2018 заяву про забезпечення позову повернено заявнику без розгляду.
Ухвалою судді від 06.09.2018 позовну заяву залишено без руху із наданням строку для усунення недоліків.
Ухвалою судді від 27.09.2018 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 07.11.2018 до участі у справі залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_3. Закрито підготовче провадження в адміністративній справі та призначено справу до судового розгляду по суті.
Позивач обґрунтовує позовні вимоги своєю незгодою з висновками акта інспекційного відвідування від 19.07.2018 № ЛВ733/592/АВ згідно з якими, зі сторони Позивача мало місце порушення статей 116, 117 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України) при звільненні з роботи працівника ОСОБА_3 Наголошує, що звільнення ОСОБА_3 здійснено не відповідно до КЗпП України, а згідно з діючим спеціальним законодавством. Крім того, вказує на порушення посадовими особами Відповідача процедури проведення перевірки. З наведених підстав, Позивач вважає оскаржувані припис та постанову протиправними та такими, що підлягають скасуванню.
Відповідач позову не визнав. Подав на адресу суду відзив на позовну заяву. Зазначає, що у звязку з встановленням факту порушень вимог частини 1 статті 116 та частини 1 статті 117 КЗпП України винесено припис від 27.07.2018 ЛВ 733/592/АВ/П. На підставі акта інспекційного відвідування винесено постанову про накладення штрафу від 17.08.2018 № ЛВ 733/592/АВ/ФС. Наголошує, що оскаржувані рішення прийняті Відповідачем з дотриманням вимог Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 № 295 та Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 № 509. Вважає позовні вимоги Позивача безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення.
Позивач подав відповідь на відзив. Зазначив, що всі виплати, належні підполковнику внутрішньої служби ОСОБА_3 при звільненні виплачені повністю Щодо грошової допомоги при звільненні, Позивач вважає, що така не є видом грошового забезпечення та виплатою, яка виплачується при звільненні, тому виплата такої здійснена в часі пізніше.
Відповідач подав заперечення на відповідь на відзив та додаткові пояснення. Зазначив про правомірне застосування норм статті 116 КЗпП України, яка містить вимогу про те, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Відповідач наголосив, що станом на день звільнення ОСОБА_3 08.06.2018 у Позивача були наявні необхідні кошторисні призначення для виплати грошового забезпечення, відтак Позивач не був позбавлений можливості виплатити грошову допомогу при звільненні в день звільнення ОСОБА_3
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити повністю.
Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив, просив відмовити.
Третя особа в судове засідання не прибув. Належним чином повідомлявся про дату, час та місце проведення судового засідання шляхом скерування на його адресу судової кореспонденції. Відношення щодо позову суду не повідомив.
Зясувавши зміст спірних правовідносин, дослідивши долучені до матеріалів справи докази, суд встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини.
У період з 18.07.2018 по 19.07.2018, відповідно до направлення від 16.07.2018 № 1483, інспектором праці ГУ Держпраці у Львівській області було здійснено інспекційне відвідування стану додержання вимог законодавства про працю у Західному міжрегіональному управлінні з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції.
Предметом здійснення вказаного заходу була перевірка дотримання вимог законодавства про працю в частині оформлення трудових відносин з найманим працівником, тривалості робочого часу, часу відпочинку, оплати праці, праці неповнолітніх, гарантії для працівників на час виконання державних або громадських обовязків.
За результатами інспекційного відвідування складено акт від 19.07.2018 №ЛВ733/592/АВ.
У вказаному акті зафіксовані виявлені порушення статей 116 та 117 КЗпП України, зокрема:
- порушення вимог статті 116 КЗпП України, а саме: при звільненні працівника у день звільнення йому не виплачені належні усі кошти. Відповідно до наказу № 43/ос 18 від 08.06.2018 ОСОБА_3 звільнено з роботи з 08.06.2018. У день звільнення вказаній особі не виплачено належні при звільненні кошти, а виплачено лише 11.07.2018 відповідно до платіжної відомості сум для зарахування на картрахунки від 11.07.2018 та виписки по рахунках від 11.07.2017;
- порушення вимог статті 117 КЗпП України, а саме частини 1 вказаної статті, згідно якої, керівництво повинно виплатити ОСОБА_3 середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, чого станом на день перевірки здійснено не було.
У звязку з виявленими порушеннями, Відповідачем винесено припис від 27.07.2018 № ЛВ733/592/АВ/П.
09.08.2018 Позивач скерував на адресу ГУ Держпраці у Львівській області скаргу на припис.
16.08.2018 за результатами розгляду вказаної скарги Відповідач виніс рішення про розгляд скарги на припис інспектора праці ОСОБА_4 про усунення виявлених порушень № ЛВ733/592/АВ/П від 27.07.2018, яким відмовив у задоволенні скарги.
17.08.2018 ГУ Держпраці у Львівській області прийнята постанова про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ЛВ733/592/АВ/ФС. Вирішено накласти на Західне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції штраф у розмірі 3723,00 грн.
Позивач не погоджуючись з вказаними приписом та постановою звернувся до суду за захистом свого права.
При вирішенні спору, суд застосовує наступні норми права.
Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов'язки та відповідальність суб'єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначає Закон України Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності від 05.04.2007 № 877-V.
Відповідно до статті 1 вказаного Закону державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб'єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.
Центральні органи виконавчої влади здійснюють контроль за додержанням законодавства про працю на підприємствах, в установах і організаціях, що перебувають у їх функціональному підпорядкуванні, крім органів доходів і зборів, які мають право з метою перевірки дотримання податкового законодавства здійснювати такий контроль на всіх підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування.
Відповідно до пункту 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 96 (далі - Положення № 96), Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.
Відповідно до положень статті 259 КЗпП України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Так, згідно з пунктом 2 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 № 295 (далі - Порядок № 295), державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці Держпраці та її територіальних органів; виконавчих органів міських рад міст обласного значення; та сільських, селищних, міських рад об'єднаних територіальних громад (з питань своєчасної та у повному обсязі оплати праці, додержання мінімальних гарантій в оплаті праці, оформлення трудових відносин).
Відповідно до підпункту 1 пункту 5 Порядку № 295 інспекційні відвідування проводяться, зокрема, за зверненням працівника про порушення стосовно нього законодавства про працю.
З матеріалів справи видно, що на адресу ГУ Держпраці у Львівській області надійшло звернення ОСОБА_3 від 18.06.2018 № Х 661 про проведення перевірки службових осіб Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції до Головного управління Держпраці у Львівській області на предмет дотримання статей 116 та 117 КЗпП України при звільненні ОСОБА_3
Наказом ГУ Держпраці у Львівській області від 16.07.2018 № 1634-П призначено проведення інспекційного відвідування Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції до Головного управління Держпраці у Львівській області.
На підставі вказаного наказу оформлено направлення від 16.07.2018 № 1483 на проведення інспекційного відвідування.
Відповідно до частини 4 статті 2 Закону України Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності заходи контролю здійснюються органами державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами.
Згідно зі статтею 12 Конвенції Міжнародної організації праці № 81 1947 року, інспектори праці, забезпечені відповідними документами, що засвідчують їхні повноваження, мають право безперешкодно, без попереднього повідомлення і в будь-яку годину доби проходити на будь-яке підприємство, яке підлягає інспекції, та здійснювати будь-який огляд, перевірку чи розслідування, які вони можуть вважати необхідними для того, щоб переконатися у тому, що правові норми суворо дотримуються.
Відповідно до статті 16 цієї Конвенції інспекції на підприємствах проводяться так часто і так ретельно, як це необхідно для забезпечення ефективного застосування відповідних правових норм.
Тобто, вказана Конвенція визначає безумовне дискреційне повноваження інспектора самостійно приймати рішення щодо необхідності проведення інспектування того чи іншого роботодавця для того, щоб переконатися у тому, що правові норми суворо дотримуються.
Інспекторами праці є посадові особи Держпраці та її територіальних органів, виконавчих органів рад, посадовими обов'язками яких передбачено повноваження щодо здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю (пункт 3 Порядку № 295).
За результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення (пункт 19 Порядку № 295).
Акт складається в останній день інспекційного відвідування або невиїзного інспектування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та керівником об'єкта відвідування або його уповноваженим представником. Один примірник акта залишається в об'єкта відвідування (пункт 20 Порядку № 295).
Пунктом 21 Порядку № 295 визначено, що якщо об'єкт відвідування не погоджується з викладеною в акті інформацією, акт підписується із зауваженнями, які є його невід'ємною частиною.
Згідно з пунктом 23, 24 Порядку № 295 припис є обов'язковою для виконання у визначені строки письмовою вимогою інспектора праці про усунення об'єктом відвідування порушень законодавства про працю, виявлених під час інспекційного відвідування або невиїзного інспектування. Припис вноситься об'єкту відвідування не пізніше ніж протягом наступного робочого дня після підписання акта (відмови від підписання), а в разі наявності зауважень - наступного дня після їх розгляду. У приписі зазначається строк для усунення виявлених порушень. У разі встановлення строку виконання припису більше ніж три місяці у приписі визначається графік та заплановані заходи усунення виявлених порушень з відповідним інформуванням інспектора праці згідно з визначеною у приписі періодичністю. Припис складається у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, який проводив інспекційне відвідування або невиїзне інспектування, та керівником об'єкта відвідування або його уповноваженим представником. Один примірник припису залишається в об'єкта відвідування.
У разі наявності порушень вимог законодавства про працю, зафіксованих актом інспекційного відвідування або актом невиїзного інспектування, після розгляду зауважень об'єкта відвідування (у разі їх надходження) інспектор праці проводить аналіз матеріалів інспекційного відвідування або невиїзного інспектування, за результатами якого вносить припис та/або вживає заходів до притягнення винної у допущенні порушень посадової особи до встановленої законом відповідальності (пункт 27 Порядку № 295).
У разі виконання припису в установлений у ньому строк заходи до притягнення об'єкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності не вживаються (пункт 28 Порядку № 295).
Заходи до притягнення об'єкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності за використання праці неоформлених працівників, несвоєчасну та не у повному обсязі виплату заробітної плати, недодержання мінімальних гарантій в оплаті праці вживаються одночасно із внесенням припису незалежно від факту усунення виявлених порушень у ході інспекційного відвідування або невиїзного інспектування (пункт 29 Порядку № 295).
Відповідно до частини другої статті 265 КЗпП України юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі:
- недотримання мінімальних державних гарантій в оплаті праці - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення (абзац 4);
- порушення інших вимог трудового законодавства, крім передбачених абзацами другим - сьомим цієї частини, - у розмірі мінімальної заробітної плати (абзац 8).
Як уже зазначалося, в ході проведення інспекційного відвідування, Відповідачем встановлено порушення з боку Позивача вимог частини 1 статті 116 та частини 1 статті 117 КЗпП України.
Так, відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.
Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
У відповідності до частини 1 статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 вказаного Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Позивач при обґрунтуванні позовних вимог покликався на те, що підполковник внутрішньої служби ОСОБА_3 проходив службу в органах Державної кримінально виконавчої служби України в період з 07.06.2017 по 08.06.2018 на посаді старшого інженера (з оперативного звязку та спеціальної техніки) групи організації та експлуатації засобів звязку, спеціальної техніки та озброєння воєнізованого формування Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції, а не перебував трудових відносинах з Позивачем.
Позивач наголошував, що проходження служби в органах Державної кримінально виконавчої служби України, в тому числі нарахування та виплата грошового забезпечення і компенсаційних виплат, регламентується законом України Про Державну кримінально виконавчу службу України та Законом України Про Національну поліції.
Крім того, Позивач покликався на лист Міністерства соціальної політики України від 24.07.2013 №774/13/84-13, згідно з яким, на військовослужбовців, які проходять військову службу у військових формуваннях, утворених відповідно до законів України, Кодексу законів про працю України не поширюються, а також на постанову Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999, згідно якої, передбачені законодавством про працю норми її оплати і порядок вирішення спорів про останню не поширюються на військовослужбовців та прирівняних до них осіб (рядовий і начальницький склад органів внутрішніх справ).
Суд погоджується з твердженням Позивача щодо того, що на осіб рядового і начальницького складу кримінально виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України Про національну поліцію, а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських.
Також суд погоджується, що за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, водночас, суд наголошує, що трудове законодавство підлягає застосуванню у випадку, якщо норми спеціального законодавства не врегульовують спірних правовідносин або коли про це йдеться у спеціальному законі.
Суд зазначає, що норми КЗпП України не поширюються на посадових осіб Державної кримінально виконавчої служби України щодо умов визначення норм оплати праці (грошового забезпечення) та порядку вирішення спорів щодо оплати праці. Питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні осіб рядового та начальницького складу органів Державної кримінально виконавчої служби України зі служби (зокрема, затримка виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати коштів за період вимушеного прогулу на виконання рішення суду, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористану відпустку, які не є складовими грошового забезпечення) не врегульовані положеннями спеціального законодавства., що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення. В той же час такі питання врегульовані КЗпП України.
Враховуючи те, що спеціальним законодавством, яке регулює оплату праці поліцейських, не встановлено дату проведення остаточного розрахунку зі звільненими працівниками та відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, застосовуються норми статей 116 та 117 КЗпП України як такі, що є загальними та поширюються на правовідносини, які виникають під час звільнення зі служби з органів Державної кримінально виконавчої служби України.
Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 01.03.2018 у справі 806/1551/17.
Таким чином, суд вважає необґрунтованими доводи Позивача щодо відсутності підстав для застосування до спірних правовідносин положень КЗпП України.
Щодо доводів Позивача, що всі виплати, належні підполковнику внутрішньої служби ОСОБА_3 при звільненні виплачені повністю, а грошова допомога при звільненні, яка не є видом грошового забезпечення, виплачена пізніше, оскільки не є виплатою, яка виплачується при звільненні, суд зазначає наступне.
Відповідно до пункту 1 Розділу ІІІ Порядку виплати грошового забезпечення та компенсаційних виплат особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 28.03.2018 № 925/5, особам рядового і начальницького складу, які звільняються зі служби за станом здоровя (через хворобу), виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
Встановлено, що згідно наказу від 08.06.2018 № 43/ОС 18 По особовому складу ОСОБА_3 звільнений з посади старшого інженера (з оперативного звязку та спеціальної техніки) групи організації та експлуатації засобів звязку, спеціальної техніки та озброєння воєнізованого формування з 08.06.2018 на підставі підпункту 2 пункту 1 статті 77 Закону України Про Національну поліцію (через хворобу).
У звязку з звільненням ОСОБА_3 частково виплачено грошове забезпечення у сумі 4699,62 грн., що підтверджується відомістю зарахування коштів на зарплатні картки працівникам від 07.06.2018 (арк. справи 100).
Грошова допомога при звільненні у сумі 6324,68 грн. нарахована ОСОБА_3 11.07.2018 (виписка по рахунках 11.07.2018) та виплачена 18.07.2018, що видно з відомості зарахування коштів на зарплатні картки працівникам (арк. справи 99).
Відповідач зазначив, що відповідно до підпункту 4 підпункту 2.1.1.2 підпункту 2.1.1 пункту 2.1 глави 2 Інструкції щодо застосування економічної класифікації видатків бюджету, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 12.03.2012 № 333 одноразова грошова допомога при звільненні зі служби військовослужбовців, поліцейських та осіб рядового і начальницького складу належить до видатків за кодом 2112 Грошове забезпечення військовослужбовців.
У додаткових поясненнях Відповідач наголосив, що станом на день звільнення ОСОБА_3 на рахунках Позивача знаходився вихідний залишок за кодом 2112, сума якого була достатньою для виплати усіх належних ОСОБА_3 коштів у день звільнення.
Таким чином, суд вважає необґрунтованими доводи Позивача про повний розрахунок при звільненні ОСОБА_3
Щодо покликань Позивача щодо порушень процедури проведення інспекційного відвідування, суд зазначає наступне.
Позивач при обґрунтуванні позовних вимог вказав, що акт інспекційного відвідування було надіслано із порушення п.19 Порядку № 295, а саме скеровано акт інспекційного відвідування без припису про усунення порушень.
Як вбачається з матеріалів справи, а саме супровідного листа ГУ Держпраці у Львівській області від 20.07.2018 №6876/4/04.3-09 (арк. справи 62), у звязку з відмовою Позивача від підписання акту інспекційного відвідування, акт скеровано на адресу Позивача для ознайомлення та підписання.
Згідно матеріалів справи, 26.07.2018 на адресу ГУ Держпраці у Львівській області надійшли заперечення на акт інспекційного відвідування ГУ Держпраці у Львівській області від 19.07.2018 № ЛВ 733/592/АВ (арк. справи 77).
26.07.2018 інспектор праці ОСОБА_4 надала відповідь на заперечення до акту інспекційного відвідування за вихідним номером 7101/5/04.3-09 (арк. справи 81).
Відповідно до вимог п. 24 Порядку № 295 припис вноситься обєкту відвідування не пізніше ніж протягом наступного робочого дня після підписання акта (відмови від підписання), а в разі наявності зауважень - наступного дня після їх розгляду.
Таким чином, оскільки заперечення на акт відповідачем розглянуто 26.07.2018, 27.07.2017 інспектор Меленюк Г.С. на виконання вимог п. 24 Порядку 295 винесла припис про усунення порушень № ЛВ 733/592/АВ/П.
Щодо покликань Позивача про порушення його права на оскарження припису з тих підстав, що припис надійшов на адресу Позивача лише 08.08.2018, суд зазначає наступне.
Відповідно до п. 30 припис або вимога інспектора праці можуть бути оскаржені у 10 денний строк з дати їх отримання до керівника або заступника керівника відповідного територіального органу Держпраці.
У разі незгоди з рішенням керівника або заступника керівника відповідного територіального органу Держпраці таке рішення може бути оскаржене до керівника або заступника керівника Держпраці.
Подання в установлений строк скарги тимчасово припиняє виконання припису або вимоги.
Скарга розглядається у 30-денний строк з дати її надходження, якщо інше не встановлено законом.
За результатами розгляду скарг вимоги, приписи можуть бути скасовані повністю або в окремій частині.
Аналізуючи наведені норми, суд зазначає, що строк на оскарження припису обчислюється з дати його отримання.
Як зазначив Позивач, оскаржуваний припис одержано 08.08.2018, відтак саме з цієї дати розпочав обчислюватися строк на його оскарження.
Як видно з матеріалів справи (арк. справи 86-92), скарга Позивача на припис про усунення порушень від 27.07.2018 №ЛВ 733/592/АВ/П надійшла на адресу ГУ Держпраці у Львівській області 09.08.2018.
За результатами розгляду скарги ГУ Держпраці у Львівській області прийняло рішення від 16.08.2018 №7784/1/07-09 про розгляд скарги на припис інспектора праці ОСОБА_4 про усунення виявлених порушень № ЛВ 733/592/АВ/П від 27.07.2018 (арк. справи 93-95).
Таким чином, доводи Позивача про порушення його права на оскарження припису не підтвердилися матеріалами справи.
Підсумовуючи наведене, суд дійшов висновку про дотримання Відповідачем вимог законодавства при проведенні інспекційного відвідування та винесенні припису.
Щодо доводів Позивача про те, що рішення про відмову в задоволенні скарги та постанова про накладення штрафу № ЛВ 733/592/АВ/ФС від 17.08.2018, вручені представнику в один день, що позбавило Позивача часу на оскарження постанови про накладення штрафу, суд зазначає наступне.
Відповідно до пункту 2 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 № 509 (далі Порядок № 509), штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками, керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад обєднаних територіальних громад та їх заступниками.
Штрафи можуть бути накладені на підставі:
рішення суду про оформлення трудових відносин із працівником, який виконував роботу без укладення трудового договору, та встановлення періоду такої роботи чи роботи на умовах неповного робочого часу в разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, в установі, організації;

акта про виявлення під час перевірки субєкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу, виконавчого органу міської ради міста обласного значення та сільської, селищної, міської ради обєднаної територіальної громади;

акта документальної виїзної перевірки ДФС, її територіального органу, в ході якої виявлені порушення законодавства про працю.

Аналізуючи наведене, суд зазначає, що накладення штрафу за порушення законодавства про працю накладається на підставі акта інспекційного відвідування, що жодним чином не повязане із приписом про усунення виявлених порушень, чи рішенням керівника про відмову у задоволенні скарги на припис.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду у постанові від 26.04.2018 у справі № 823/708/17 внесення припису про усунення виявлених порушень законодавства про працю, а також вжиття заходів щодо притягнення до відповідальності винних осіб є імперативною нормою, яка наділяє обов`язком інспектора вчиняти зазначені дії у разі виявлення даних порушень. Заходи щодо притягнення до відповідальності - штрафи у сфері порушення законодавства про працю застосовуються незалежно від факту усунення виявлених порушень в ході перевірки та не можуть бути підставою для уникнення застосування контролюючими органами та органами у сфері нагляду зазначених заходів.

Крім того, суд наголошує, що відповідно до пункту 10 Порядку 509, постанова про накладення штрафу може бути оскаржена у судовому порядку, що і було реалізовано Позивачем.

Таким чином, суд відхиляє доводи Позивача про позбавлення його часу на оскарження постанови про накладення штрафу, у звязку з їх необґрунтованістю.

З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку, що виявлені під час інспекційного відвідування Позивача порушення частини 1 статті 116 та частини 1 статті 117 КЗпП України Позивачем не спростовані. Доводи щодо порушень Відповідачем процедури проведення інспекційного відвідування та винесення оскаржуваних припису та постанови не підтвердилися за результатами розгляду цієї справи.

Відповідно до вимог частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Беручи до уваги встановлені фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що ГУ Держпраці у Львівській області вказані вимоги щодо обовязку довести правомірність своїх рішень виконало.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Оцінюючи рішення відповідача на відповідність критеріям, визначеним частиною 2 статті 2 КАС України, суд вважає, що такі прийняті Відповідачем на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами України, неупереджено та з урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції до Головного управління Держпраці у Львівській області про визнання протиправними та скасування постанови та припису є необґрунтованими, а тому в задоволенні позову слід відмовити повністю.

Відповідно до положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати з відповідача стягненню не підлягають.

Керуючись статтями 2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

у задоволенні адміністративного позову Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції до Головного управління Держпраці у Львівській області, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3 про визнання протиправними та скасування постанови та припису - відмовити повністю.

Судові витрати стягненню не підлягають.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 14.02.2019.

Суддя Мричко Н.І.