Справа № 855/31/19
Суддя: Ганечко Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2019-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 855/31/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Ганечко О.М.

суддів Федотова І.В.

Коротких А.Ю.

при секретарі Левченко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Центральної виборчої комісії про визнання протиправною та скасування постанови, зобов'язати вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 звернувся з позовом до Центральної виборчої комісії, у якому просив скасувати постанову Центральної виборчої комісії № 273 від 07.02.2019 року «Про відмову ОСОБА_2 в реєстрації кандидатом на пост Президента України на чергових виборах Президента України 31.03.2019 року», зобов'язати Центральну виборчу комісію зареєструвати ОСОБА_2 кандидатом на пост Президента України на чергових виборах Президента України 31.03.2019 року та постановити окрему ухвалу суду щодо притягнення до відповідальності посадових осіб ЦВК, які, в порушення ст. 3 Закону України «Про Центральну виборчу комісію», керуються в своїй діяльності Федеральним законом Російської Федерації від 19.02.1993 року № 4528-I «Про біженців».

В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач вказує, що з вини правоохоронної системи держави України, ОСОБА_2 позбавлений можливості сам особисто подати заяву про самовисунення кандидатом на пост Президента України, внести грошову заставу та особисто подати декларацію.

Крім того, ОСОБА_2 не може засвідчити свій підпис в установленому законом порядку, оскільки, згідно з роз'ясненнями Міністерства юстиції України щодо засвідчення справжності підпису на документах для реалізації особами прав та обов'язків, передбачених Законом України "Про вибори Президента України" від 20.11.2009 N 31-32/338, справжність підпису зазначених осіб може бути засвідчена в порядку, передбаченому статтею 78 Закону України "Про нотаріат" ( 3425-12 ) та розділом 28 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 N 20/5 (х0283-04 ) (із змінами).

При цьому, текст заяви, щодо якої Закон ( 474-14 ) передбачає засвідчення підпису, викладається на спеціальних бланках нотаріальних документів.

Засвідчення підпису на бланку нотаріуса України можливе тільки при в'їзді на територію України, чого ОСОБА_2 позбавлений можливості зробити, оскільки змінив місце свого проживання поза своєю волею.

Також вказує, що позиція Центральної виборчої комісії в тій частині, що в поданих ОСОБА_2 документах відсутні однозначні відомості про його місце проживання із зазначенням часу проживання в Україні, не ґрунтується на вимогах Закону, оскільки посадові особі Центральної виборчої комісії не дали оцінки тому факту, шо в наданих ОСОБА_2 документах є копія його паспорта громадянина України із зазначенням часу та місця проживання в Україні.

Крім того, в обґрунтування позовних вимог, зазначає, що Центральна виборча комісія, відмовляючи ОСОБА_2 в реєстрації, з посиланням на пп. 1-3 ч. І ст. 52 Закону «Про вибори Президента України», аргументувала свою позицію тим, що кандидат в Президенти в своїй передвиборчій програмі вжив таке речення : «Не буду сам та буду закликати інших не визнавати вибори та їх результати, якщо у виборчому процесі не будуть приймати участь громадяни України, які проживають в ЛНР і ДНР, тимчасово проживають або працюють в Російській Федерації», що є ознаками визнання ОСОБА_2 легітимності так званих ЛНР та ДНР, та несе в собі ознаки підриву національної безпеки України.

Однак, в даному випадку, в згадуваному реченні йшлося не про ДНР і ЛНР як про структури, які перебрали на себе функції державної влади на непідконтрольних територіях, а про громадян України, що перебувають за лінією розмежування і яких ніхто виборчих прав не позбавляв і на яких продовжують поширюватися всі передбачені Конституцією України права громадян, включаючи право обирати. У фразі «...громадяни України, які проживають в ЛНР і ДНР...» абревіатури самопроголошених держформувань ЛНР» і «ДНР» вжиті як другорядний член речення для більш стислого визначення актуального місця проживання громадян України.

Також, представник позивача вказує, що ЦВК було визнано порушенням норм закону Російської Федерації «Про біженців», який передбачає здавання документів, що засвідчують особу, при отриманні посвідчення біженця.

Однак, посилаючись на вимогу ч. 8 ст. 7 Федерального закону РФ «Про біженців», ЦВК надто вузько витлумачило вимогу норми закону, яка вимагає здавання документа, що посвідчує особу. Членами ЦВК зовсім не врахована можливість того, що гр. ОСОБА_2, виконуючи вимоги закону РФ «Про біженців», міг здати як документ, що посвідчує його особу, власний дипломатичний паспорт, залишивши собі паспорт громадянина України.

Представник позивача вказує, що Посилання ЦВК на ту обставину, що кошти, які надійшли на спеціальний рахунок ЦВК, не є грошовою заставою кандидата на пост Президента України, не відповідає дійсності, оскільки ЦВК своїми діями допустила неправомірне тлумачення закону, так як зазначена сума перерахована близькими родичами ОСОБА_2, такими як син - ОСОБА_4, племінник - ОСОБА_5, та близькими друзями - ОСОБА_6 і ОСОБА_7, що підтверджено відповідними офіційними документами (квитанціями).

Вказане вище, не протирічить пункту 4 частини 1 статті 51 Закону України «Про вибори Президента України», оскільки в Законі немає прямої заборони про внесення коштів саме такими особами в інтересах кандидата в Президента України ОСОБА_2, який є власником цих коштів.

Відповідач, 12.02.2019 року надіслав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволені позовних вимог в повному обсязі з підстав того, що позивачем при подачі заяви не виконано вимоги чинного законодавства України.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позов в повному обсязі, просив його задовольнити з підстав, викладених у ньому.

Представники відповідача позовні вимоги не визнали, надали письмовий відзив, просили відмовити в задоволені позову. Пояснили, що відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, не порушуючи прав позивача. Уточнили, що підставою для відмови позивачу у реєстрації кандидатом на пост Президента України було те, що позивач не подав особисто заяву про самовисунення, його підпис у цій заяві не посвідчено в установленому законодавством порядку, грошова застава не внесена позивачем особисто і декларація про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру не відповідає встановленій чинним законодавством формі.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача та представників відповідача, перевіривши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, оцінивши письмові докази, що мають юридичне значення для вирішення даного спору, колегія суддів доходить до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, 02.02.2019 року до ЦВК, від представника за довіреністю ОСОБА_3, надійшла заява про самовисунення кандидатом на пост Президента України ОСОБА_2 разом із доданими документами для реєстрації кандидатом на пост Президента України на чергових виборах Президента України 31.03.2019 року.

Розглянувши зазначену заяву та додані до неї документи, постановою Центральної виборчої комісії від 07.02.2019 року № 273, ОСОБА_2 відмовлено у реєстрації його кандидатом на пост Президента України, оскільки заява про самовисунення кандидатом на пост Президента України подана до комісії ОСОБА_2 не особисто, а також вказана заява не засвідчена в установленому порядку, що свідчить про порушення ч. 1 ст. 48 Закону.

До заяви додано чотири квитанції про переказ у безготівковому порядку на спеціальний рахунок ЦВК коштів у сумі 1 005 тис. грн., від ОСОБА_6, дві квитанції на суму 598 тис. грн., від ОСОБА_7, дві квитанції на суму 598 тис. грн., від ОСОБА_4, та квитанцію на суму 299 тис. грн., від ОСОБА_5, що є порушенням ч. 1 ст. 49 Закону. А тому вказані кошти не є грошовою заставою в розумінні Закону України «Про вибори Президента України».

Крім того, ОСОБА_2 не подав, передбаченої п. 5 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про вибори Президента України», декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за рік, що передує року початку виборчого процесу ( на паперових носіях та в електронному вигляді), за формою, визначеною відповідно до Закону України «Про запобігання корупції». Передвиборча програма ОСОБА_2, містить ознаки підриву національної безпеки України.

Відповідно до пунктів 1-3 частини першої статті 52 Закону, комісія відмовляє у реєстрації кандидата на пост Президента України, в разі порушення встановленого цим Законом порядку висунення кандидата; встановлення нею наявності у передвиборній програмі кандидата положень, спрямованих на ліквідацію незалежності України, зміну конституційного ладу насильницьким шляхом, порушення суверенітету і територіальної цілісності держави, підрив її безпеки, незаконне захоплення державної влади, пропаганду війни, насильства, розпалювання міжетнічної, расової, релігійної ворожнечі, посягання на права і свободи людини, здоров'я населення; відсутності документів, зазначених у статтях 48 або 51 цього Закону.

Відповідно до частини шостої ст. 103 Конституції України, порядок проведення виборів Президента України встановлюється законом.

Спеціальним законом в Україні, який регламентує порядок проведення виборів Президента України, у тому числі порядок і умови висування та реєстрації кандидатів на пост Президента України, є Закон України «Про вибори Президента України» (далі - Закон), який регулює спірні правовідносини.

Частиною 11 статті 18 Закону України «Про Центральну виборчу комісію», передбачено, що Центральна виборча комісія реєструє кандидатів на пост Президента України, їх довірених осіб, уповноважених представників.

Згідно зі статтею 48 Закону України "Про вибори Президента України", що регулює порядок самовисування, громадянин України, який, відповідно до статті 9 Закону, може бути обраний Президентом України, особисто подає до Центральної виборчої комісії засвідчену в установленому законом порядку заяву про самовисунення кандидатом на пост Президента України, яка повинна містити визначені частиною другою статті 48 Закону відомості.

Закон не встановлює іншого порядку реалізації зазначеного права, крім, як особиста подача заяви про самовисування та доданих до неї документів, та не містить винятків або особливостей його реалізації окремими категоріями громадян України.

Частиною третьою статті 48 Закону встановлено, що до заяви додаються документи, передбачені частиною першою статті 51 Закону.

Статтею 78 Закону України «Про нотаріат», передбачено, що нотаріус, посадова особа органу місцевого самоврядування, начальник установи виконання покарань засвідчують справжність підпису на документах, крім тих, які відповідно до закону або за вимогою сторін підлягають нотаріальному посвідченню.

Однак, як встановлено колегією суддів, заява про самовисунення кандидатом на пост Президента України подана до Комісії ОСОБА_2 не особисто, а також вказана заява не засвідчена, в установленому законом порядку, що є порушенням статті 48 Закону порядку самовисування.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 51 Закону, Центральна виборча комісія реєструє кандидата на пост Президента України за умови отримання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, відповідно до статті 50 Закону.

Статтею 50 Закону, передбачено, що декларація особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за рік, що передує року початку виборчого процесу, подається кандидатом на пост Президента України (на паперових носіях та в електронному вигляді) за формою, визначеною відповідно до Закону України "Про запобігання корупції".

За змістом пункту 2 Роз'яснення щодо застосування деяких положень Закону України "Про вибори Президента України" під час реєстрації кандидатів на пост Президента України на чергових виборах Президента України 31 березня 2019 року, затвердженого постановою Центральної виборчої комісії від 31 грудня 2018 року № 272, на чергових виборах Президента України 31 березня 2019 року декларація кандидата на пост Президента України за 2017 рік (усі сторінки декларації, у тому числі ті сторінки її розділів, стосовно яких у суб'єкта декларування та членів його сім'ї відсутні об'єкти для декларування у відповідному розділі) подається до Центральної виборчої комісії для реєстрації кандидатом на пост Президента України після присвоєння такій декларації унікального ідентифікатора документа в Єдиному державному реєстрі декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, на паперових носіях та в електронному вигляді:

на паперових носіях - роздруковані копії всіх сторінок декларації, розміщеної в Єдиному державному реєстрі декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, засвідчені підписом кандидата на пост Президента України шляхом проставлення його на останній сторінці декларації;

в електронному вигляді - у форматі PDF (*.pdf) на оптичному носії інформації (CD-R, DYD-R) або на USB-флеш-накопичувачі чи іншому пристрої для запам'ятовування, що використовує інтерфейс USB.

Колегією суддів встановлено, що ОСОБА_2 до заяви додав декларацію про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за формою, визначеною відповідно до Закону України "Про засади запобігання і протидії корупції" від 7 квітня 2011 року № 3206-УІ (втратив чинність згідно із Законом України від 14 жовтня 2014 року № 1700-УІІ).

Та не подав, передбаченої пунктом 5 частини першої статті 51 Закону, декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за рік, що передує року початку виборчого процесу (на паперових носіях та в електронному вигляді), за формою, визначеною відповідно до Закону України "Про запобігання корупції".

Пунктом 4 частини першої статті 51 Закону, визначено, шо до заяви про самовисунення кандидатом на пост Президента України додається документ про внесення грошової застави, відповідно до статті 49 Закону.

Частиною 1 ст. 49 Закону, встановлено, що грошова застава вноситься партією, яка висунула кандидата на пост Президента України, або кандидатом на пост Президента України у безготівковому порядку на спеціальний рахунок Центральної виборчої комісії (після початку виборчого процесу та до подання документів Центральній виборчій комісії для реєстрації) у розмірі два мільйони п'ятсот тисяч гривень.

Тобто з вимог чинного законодавства не вбачається можливості внесення грошової застави на користь кандидата на пост Президента України іншими суб'єктами, ніж ті, що визначені в частині 1 ст. 49 Закону.

Натомість, до заяви ОСОБА_2 про самовисунення кандидатом на пост Президента України додано чотири квитанції про сплату коштів у сумі 1 005 тис. грн., від ОСОБА_6, дві квитанції на суму 598 тис. грн., від ОСОБА_7, дві квитанції на суму 598 тис. грн., від ОСОБА_4, та квитанцію на суму 299 тис. грн., від ОСОБА_5, що є порушенням ч. 1 ст. 49 Закону.

Водночас, документ про внесення кандидатом на пост Президента України ОСОБА_2 у безготівковому порядку на спеціальний рахунок ЦВК (після початку виборчого процесу та до подання документів Центральній виборчі для реєстрації) грошової застави в розмірі два мільйони п'ятсот тисяч гривень до заяви про самовисунення не додано.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів приходить до висновку, що кошти, які надійшли на спеціальний рахунок Центральної виборчої комісії від ОСОБА_6., ОСОБА_7, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, були внесені не кандидатом на пост Президента України і не партією, яка висунула кандидата на пост Президента України, а тому не можуть вважатись грошовою заставою, в розумінні Закону.

Колегія суддів вважає твердження представника позивача, що з вини правоохоронної системи держави України, ОСОБА_2 позбавлений можливості сам особисто подати заяву про самовисунення кандидатом на пост Президента України, та внести грошову заставу, а також особисто подати декларацію, не можуть бути підставою для визнання постанови ЦВК неправомірною. Чинне законодавство України не передбачає випадків звернення особи із заявою про самовисунення не особисто.

Як встановлено судом, подана до Комісії передвиборна програма кандидата на пост Президента України ОСОБА_2 містить, зокрема, таке положення: "Не буду сам та буду закликати інших не визнавати вибори та їх результати, якщо у виборчому процесі не будуть приймати участь громадяни України, які проживають в ЛНР і ДНР, тимчасово проживають або працюють в Російській Федерації».

Визнання у передвиборній програмі ОСОБА_2 "ЛНР" та "ДНР", які узурпували виконання владних функцій на тимчасово окупованих територіях України, суперечить законодавству України та спрямоване на порушення суверенітету і територіальної цілісності України.

В умовах дії Закону України "Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях", та з огляду на неможливість здійснення органами державної влади України повноважень, зокрема з організації та проведення виборів, на тимчасово окупованих територіях Донецької та Луганської областей, зазначені положення передвиборної програми спрямовані на делегітимізацію влади та мають ознаки підриву національної безпеки України.

Суд не враховує інші доводи позовної заяви, оскільки усі інші обставини не були підставами для відмови позивачу у реєстрації його кандидатом на пост Президента України на чергових виборах Президента України 31 березня 2019 року.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів приходить до висновку, що позивач порушив вимоги ч. 1 ст. 49, ч. 3 ст. 48 , п.4 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про вибори Президента України».

А тому, приймаючи постанову від 07.02.2019 року № 273, Центральна виборча комісія діяла на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За таких обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.

Що стосується вимоги про постановлення окремої ухвали суду щодо притягнення до відповідальності посадових осіб ЦВК, то колегія суддів зазначає, що вказана вимога не підлягає задоволенню, оскільки постановлення окремої ухвали є правом, а не обов'язком суду, а також у зв'язку з тим, що судом не встановлено порушень відповідачем чинного законодавства України та прав, свобод чи інтересів позивача.

Керуючись ст.ст. 241, 242, 243, 245, 246, 249, 273, 277, 278 КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до Центральної виборчої комісії про визнання протиправною та скасування постанови, зобов'язати вчинити дії відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Верховного Суду через Шостий апеляційний адміністративний суд у дводенний строк з дня її проголошення.

Головуючий суддя О.М. Ганечко

Судді І.В. Федотов

А.Ю. Коротких

Повний текст рішення виготовлено 12 лютого 2019 року.

Головуючий суддя Ганечко Олена Миколаївна

Судді: Коротких Андрій Юрійович

Федотов Ігор В'ячеславович