Справа № 826/15678/18
Суддя: Земляна Галина Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Земляної Г.В.

суддів Лічевецького І.О., Ісаєнко Ю.А.

за участю секретаря Антоненко К.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2

на ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 23 листопада 2018 року

у справі №826/15678/18

за позовом ОСОБА_2

до відповідача Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури

третя особа: Кваліфікаційно-дисциплінарна комісія адвокатури Київської області

про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И Л А :

25 вересня 2018 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури, третя особа: Кваліфікаційно-дисциплінарна комісія адвокатури Київської області, в якому просила визнати протиправним та скасувати рішення від 24.03.2016.

Ухвалою Окружного адміністративного суд міста Києва від 01 жовтня 2018 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою Окружного адміністративного суд міста Києва від 23 листопада 2018 року позовну заяву повернуто позивачу на підставі п. 1 ч. 4 ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду, оскільки зазначені в ухвалі висновки не відповідають нормам процесуального права, та винести нову з направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на незаконності, необґрунтованості та необ'єктивності рішення суду, неповне з'ясування всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, порушення судом норм процесуального права, що є підставою для скасування судового рішення.

Відповідачем було подано відзив (заперечення) на апеляційну скаргу в якому зазначено, що апеляційна скарга є безпідставною та необґрунтованою, просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги та доводи апеляційної скарги та просив скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти нову постанову про направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду, посилаючись на порушення судом при винесенні рішення норм процесуального права.

Представник відповідача в судовому засіданні вимоги та доводи апеляційної скарги заперечував та просив в задоволенні апеляційної скарги відмовити з огляду на її необґрунтованість та безпідставність, а рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала судді - скасуванню з направленням справи для продовження розгляду справи до суду першої інстанції, з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Повертаючи позовну заяву, місцевий суд виходив із того, що вимоги суду, викладені в ухвалі про залишення позовної заяви без руху, щодо обов'язковості надання доказів на підтвердження своїх доводів до заяви про поновлення строку не виконані позивачем в повному обсязі.

Колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується із таким висновком, виходячи з наступного.

З матеріалів справи убачається, що позивачем оскаржується рішення Вищої кваліфікаційно - дисциплінарної комісії адвокатури від 24.03.2016 №III-018/2016 про залишення без змін рішення дисциплінарної палати кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Київської області від 19.11.2015р. про відмову в порушенні дисциплінарної справи відносно адвоката ОСОБА_4

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до ч. 3 ст. 39 Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», рішення про порушення дисциплінарної справи або про відмову в порушенні дисциплінарної справи може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його прийняття до Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури або до суду.

З даним адміністративним позовом позивач звернулася у суд 25 вересня 2018 року, що підтверджується штампом вхідної кореспонденції суду, тобто з пропуском строку встановленого законом.

Разом з тим, одночасно з адміністративним позовом позивачем подано заяву про поновлення строку звернення до суду.

В обгрунтування підстав пропуску строку звернення до суду позивач посилається на те, що вона вже зверталась до суду з позовом про скасувати рішення від 24.03.2016, але ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 29.03.2018 року у справі №826/10394/16 позов залишено без розгляду через те, що позивач вдруге поспіль не забезпечив явку свого представника у судові засідання, повідомлення про причини неприбуття представника до суду не надходили, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду також не надходили, а також зважаючи на те, що неявка позивача перешкоджає розгляду справи.

При цьому, позивач вказує на те, що суд перейшов в письмове провадження, вона не отримувала жодних повісток щодо розгляду справи №826/10394/16 та неодноразово зверталася щодо руху вказаної справи, однак відповідь про рух справи, зокрема про те, що її позов залишений без розгляду вона отримала тільки 01.08.2018 року та відразу звернулася за правовою допомогою до Четвертого Київського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги, а після отримання правової допомоги і до суду із даним позовом.

Ухвалою Окружного адміністративного суд міста Києва від 01 жовтня 2018 року позовну заяву ОСОБА_2 залишено без руху.

На виконання вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху, позивач подала заяву про усунення недоліків, до якої додала заяву про поновлення строку звернення до суду та копії документів на підтвердження поважності причин пропуску строку, зокрема: копії наказів Четвертого київського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги від 20.08.2018 № 04-0000150, від 22.10.2018 № 28-а-г, копію протоколу першого побачення з клієнтом від 21.08.2018, копії заяв до ПАТ "Укрпошта" від 22.08.2018 та від 13.09.2018., від14.09.2018 та копії відповідей на них від 29.08.2018, № 1853-К-29836, від20.09.2018р. № 1853-К-32164, від 01.10.2018р. № 1953-К-32930, копію протоколу побачення з клієнтом від 21.09.2018.

Дослідивши вказані документи, колегія суддів дійшла до висновку, що такі підтверджують поважність підстав пропуску позивачем строку звернення до суду з даним позовом.

Також, матеріали справи свідчать про те, що позивач не втратила інтересу до оскарження рішення Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури № III-018/2016 від 24 березня 2016 року.

Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до п. 4 частини 1 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці наголошує на тому, що право на розгляд справи означає право особи звернутися до суду та право на те, що його справа буде розглянута та вирішена судом. При цьому особі має бути забезпечена можливість реалізувати вказані права без будь-яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист є змістом поняття доступу до правосуддя. Перешкоди у доступі до правосуддя можуть виникати як через особливості внутрішнього процесуального законодавства, так і через передбачені матеріальним правом обмеження.

Так, у справі Bellet v. France Європейський суд з прав людини зазначив, що «стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13 січня 2000 року та у рішенні по справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступ до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням пункту 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод

Зміст права на захист полягає в тому, що кожен має право звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.

Суд першої інстанції, повертаючи позовну заяву позивачу, вищенаведене не врахував та не надав оцінки наведеним доводам позивача щодо поважності підстав пропуску звернення до суду та доданим доказам на підтвердження наведених доводів.

При цьому, місцевий суд виходив з того, що, усупереч вимог ст. 94 КАС України, жоден з доданих позивачем доказів не засвідчено в порядку, встановленому законом, з огляду на що, такі документи не можуть бути прийняті судом до уваги як доказ.

Однак, такі висновки суду першої інстанції є необґрунтованими та передчасними. Позаяк, місцевий суд не позбавлений можливості витребувати оригінали вказаних документів під час підготовки справи до розгляду та оглянути їх в судовому засіданні.

Колегія суддів наголошує на тому, що відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Статтею 6 КАС України передбачено, що звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

За вимогами ст. 9 КАС України одним із принципів адміністративного судочинства є офіційне з'ясування всіх обставин у справі. Суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин, у тому числі щодо виявлення та витребування з власної ініціативи.

Отже, враховуючи завдання та основні засади адміністративного судочинства, колегія суддів дійшла до висновку про передчасність та необґрунтованість висновків місцевого суду про те, що надані позивачем документи не можуть бути прийняті судом до уваги як доказ поважності підстав пропуску позивачем строку до суду.

З огляду на зазначене, апеляційний суд приходить до висновку, що допущені судом першої інстанції порушення норм процесуального права є такими, що призвели до неправильного вирішення питання, та є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції з постановленням нової ухвали про направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

За змістом частини першої статті 320 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Таким чином апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції скасуванню з винесенням нової ухвали про направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 34, 243, 246, 310, 312, 320, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 23 листопада 2018 року - скасувати, направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскарження протягом тридцяти днів із дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного суду у порядку ст. 329-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: Г.В. Земляна

Судді: Ю.А. Ісаєнко

І.О. Лічевецький

(Повний текс постанови виготовлений 07 лютого 2019 року).