Справа № 810/3017/18
Суддя: Панова Г. В.
Дата ухвалення: 2019-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2019 року м. Київ справа № 810/3017/18

Київський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Панової Г.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Управління соціального захисту населення Києво-Святошинської районної

державної адміністрації Київської області

про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

До Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до Управління соціального захисту населення Києво-Святошинської районної державної адміністрації (далі- відповідач),в якому просить суд:

- визнати протиправними дії Управління соціального захисту населення Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області щодо неприйняття документів для оформлення ОСОБА_1 посвідчення постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 та видачі відповідного посвідчення;

- зобов'язати Управління соціального захисту населення Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області прийняти документи ОСОБА_1 та направити подання до Київської обласної державної адміністрації для встановлення статусу та видачі посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи та має відповідне посвідчення категорії 4, у 2017 році їй встановлено третю групу інвалідності та встановлено причинний зв'язок захворювання, що призвело до інвалідності з впливом аварії на ЧАЕС.

З урахуванням викладеного, позивач у квітні 2018 звернулася до Управління соціального захисту населення Києво-Святошинської районної державної адміністрації з заявою про оформлення подання до Київської обласної державної адміністрації для встановлення та видачі їй посвідчення особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії.

Проте, листом № 1246 від 03.05.2018 Управління соціального захисту населення Києво-Святошинської РДА відмовило їй в оформленні подання до Київської обласної державної адміністрації для видачі посвідчення особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, оскільки з 01.01.2015 у Департаменті (структурному підрозділі Київської обласної державної адміністрації) не приймаються подання райдержадміністрацій та міськвиконкомів на оформлення громадянам посвідчень, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 з числа потерпілих від Чорнобильської катастрофи категорії 4.

Зазначене рішення позивач вважає протиправним та необґрунтованим, оскільки Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" передбачено, що потерпілим від Чорнобильської катастрофи щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, присвоюється статус потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи категорія 1.

За наведених обставин, позивач стверджує, що відмова Управління соціального захисту населення Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області є незаконною та порушує право позивача на отримання статусу особи потерпілої внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС категорія 1.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 26.06.2018 було відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Крім того, вказаною ухвалою суд запропонував відповідачу подати відзив на позовну заяву та роз'яснив, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин справа буде вирішена за наявним матеріалами.

До суду надійшов відзив на позовну заяву Управління соціального захисту населення Києво-Святошинської районної державної адміністрації, у якому вказано, що Законом України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28.12.2014 № 76-VIII виключено абзац п'ятий частини другої статті Закону України "Про правовий режим територій, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи", а саме виключено зону посиленого радіоекологічного контролю, а також виключено визначені категорії зон радіоактивного забруднення та компенсації і пільги громадянам, віднесеним до потерпілих від Чорнобильської катастрофи категорії 4. Крім того, відповідач зазначає, що статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи 4 категорії та відповідне посвідчення діє на час постійного проживання або роботи чи постійного навчання у зоні посиленого радіоекологічного контролю, у свою чергу, причинний зв'язок захворювання та інвалідності з наслідками Чорнобильської катастрофи позивачу було встановлено після набуття чинності вказаного Закону № 76-VIII, тобто за відсутності статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 4.

Враховуючи викладене, Управління соціального захисту населення Києво-Святошинської районної державної адміністрації просило суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог та закрити провадження у справі у зв'язку з відсутністю протиправних дій з боку управління.

У судове засідання, призначене по справі, сторони не з'явилися, явку уповноважених представників не забезпечили, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце проведення судового засідання, що підтверджується наявними у справі рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення зі штриховими ідентифікаторами № 524; №532.

Водночас, судом встановлено, що від позивача до суду надійшло клопотання про розгляд справи без її участі.

Відповідач у судове засідання не з'явився, будь-яких заяв чи клопотань не надавав.

Згідно з частиною 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з'явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

За вказаних обставин, розгляд даної справи здійснено в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до довідки відділу реєстрації місця проживання громадян та формування і ведення реєстру територіальної громади виконавчого комітету Боярської міської ради від 04.12.2017 № 5534-1255 ОСОБА_1 з 15.03.1983 по теперішній час зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_2(а.с.10).

Згідно з відомостями, які містяться у трудовій книжці позивача (а.с.15-16), ОСОБА_1, зокрема:

- з 09.04.1980 по 14.11.1995 працювала у Боярському машинобудівному заводі «Іскра»;

- з 09.11.1995 зарахована на роботу до Києво-Святошинської центральної районної лікарні;

- з 01.05.2000 переведена на посаду молодшої медичної сестри Києво-Святошинської центральної районної лікарні.

10.03.1998 Київська обласна державна адміністрація видала позивачу посвідчення громадянина, який (яка) постійно проживає або постійно працює на території зони посиленого радіоекологічного контролю серії НОМЕР_2 (категорія 4), що підтверджується копією дубліката відповідного посвідчення (а.с. 11).

Згідно з експертним висновком Центральної міжвідомчої експертної комісії МОЗ та МНС України від 12.06.2017 № 4037 на засіданні № 46 від 08.06.2017 за результатами розгляду звернення позивача та наданої згідно Переліку та зареєстрованої в ЦМЕК 17.05.2017 документації на предмет встановлення причинного зв'язку хвороб, інвалідності і смерті з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС, встановлено основний діагноз: « Рак щитовидної залози, папілярна форма ст. ІІ, Т2N0М0, кл.гр.ІІІ. Післяопераційний гіпотиреоз». Згідно експертного висновку захворювання ОСОБА_1 пов'язане з впливом аварії на ЧАЕС (а.с.13).

Відповідно до копії довідки до акту огляду медико-соціальної експертної комісії обласної спеціалізованої МСЕК від 10.07.2017 серії АВ №0769867 позивачу з 05.07.2017 довічно встановлено третю групу інвалідності та зазначено причину інвалідності - захворювання, пов'язане з впливом аварії на ЧАЕС (а.с.14).

Судом встановлено, що у квітні 2018 позивач звернулася до Управління соціального захисту Києво-Святошинської районної державної адміністрації з заявою про оформлення подання до Київської обласної державної адміністрації для встановлення та видачі посвідчення особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1.

Проте, листом від 03.05.2018 № 1246 позивачу було відмовлено, посилаючись на те, що Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 №76-VІІІ виключено абзац п 'ятий частини другої статті 2 Закону України «Про правовий режим територій, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи», а саме виключено зону посиленого радіоекологічного контролю. Тому починаючи з 01.01.2015 в Департаменті не приймаються подання райдержадміністрацій та міськвиконкомів на оформлення громадянам посвідчень постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 з числа потерпілих від Чорнобильської катастрофи категорії 4.

Вважаючи, протиправними дії Управління соціального захисту населення Києво-Святошинської районної державної адміністрації щодо оформлення подання до Київської обласної державної адміністрації для встановлення їй статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, позивач звернулася за захистом своїх прав та інтересів до суду із даним адміністративним позовом.

Стосовно заявленого клопотання Управління соціального захисту населення Києво-Святошинської районної державної адміністрації про закриття провадження у справі у зв'язку з відсутністю протиправних дій з боку Управління, викладеного у відзиві на позовну заяву, суд зазначає таке.

Відповідно до частини 1 статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України, суд закриває провадження у справі:

1) якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства;

2) якщо позивач відмовився від позову і відмову прийнято судом;

3) якщо сторони досягли примирення;

4) якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав;

5) у разі смерті або оголошення в установленому законом порядку померлою фізичної особи або припинення юридичної особи, за винятком суб'єкта владних повноважень, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва;

6) щодо оскарження нормативно-правових актів суб'єктів владних повноважень чи окремих їх положень, якщо оскаржуваний нормативно-правовий акт або відповідні його положення визнано протиправними і нечинними рішенням суду, яке набрало законної сили;

7) щодо оскарження індивідуальних актів та дій суб'єкта владних повноважень, якщо оскаржувані акти та дії суб'єкта владних повноважень було змінено або скасовано рішенням суду, яке набрало законної сили;

8) щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності суб'єкта владних повноважень, якщо оскаржувані порушення були виправлені суб'єктом владних повноважень і при цьому відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання рішень, дій або бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправними після такого виправлення.

Суд зазначає, що наведений у частині 1 статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України перелік підстав для закриття провадження є вичерпним.

У той же час, жодних підстав для закриття провадження з наведеного переліку відповідач у заяві про закриття провадження у справі не зазначив.

Натомість фактично заява про закриття провадження у справі мотивована доводами відповідача про безпідставність позовних вимог та у звя'зку з відсутністю протиправних дій з боку Управління соціального захисту населення Києво-Святошинської районної державної адміністрації. Разом з цим, незгода відповідача з заявленими позовними вимогами та вислвовлене суб'єктивне твердження про відсутність протиправних дій з боку УСЗН Києво-Святошинської РДА не є підставою для закриття провадження у справі, і має розглядатись при вирішенні спору по суті.

За викладених обставин заява відповідача про закриття провадження у справі є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, що виникли між сторонами у справі, суд зазначає про таке.

Основні засади щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я, соціального захисту потерпілого населення визначено Законом УРСР від 28 лютого 1991 року № 796-XII "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" із змінами і доповненнями (далі - Закон № 796-XII).

Відповідно до статті 9 Закону № 796-XII особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є: учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків; потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи; - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації інших ядерних аварій та їх наслідків, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт; - громадяни, які постраждали від радіоактивного опромінення внаслідок будь-якої аварії, порушення правил експлуатації обладнання з радіоактивною речовиною, порушення правил зберігання і захоронення радіоактивних речовин, що сталося не з вини потерпілих.

Питання віднесення осіб до потерпілих внаслідок Чорнобильської катастрофи визначенні нормами статей 11, 14 вказаного Закону.

Так, за приписами пункту 4 частини 1 статті 11 Закону № 796-XII до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 14 Закону № 796-XII для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, зокрема, особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, - категорія 4.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 14 Закону № 796-XII інваліди з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілих від Чорнобильської катастрофи (статті 10, 11 і частина третя статті 12), щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, хворі внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу, - встановлюється категорія 1.

Як вже було встановлено судом, ОСОБА_1 з 15.03.1983 по теперішній час була зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_2, що підтверджується відміткою в паспорті про місце реєстрації та довідкою виконавчого комітету Боярської міської ради (а.с.10).

Також, відповідно до відомостей про роботу, що вказані у трудовій книжці позивача, ОСОБА_1, зокрема з 09.04.1980 по 14.11.1995 працювала у Боярському машинобудівному заводі «Іскра»; з 09.11.1995 зарахована на роботу до Києво-Святошинської центральної районної лікарні; з 01.05.2000 переведена на посаду молодшої медичної сестри Києво-Святошинської центральної районної лікарні.

Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що позивач з 15.03.1983 по теперішній час проживає та працювала в м. Боярка Києво-Святошинського району, яке постановою Кабінету Міністрів УРСР «Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію законів Української РСР "Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи" та "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"» №106 від 23.07.1991 було віднесено до зони посиленого радіоекологічного контролю.

Зважаючи на те, що позивач більше 4 років проживала та працювала у зоні посиленого радіоекологічного контролю, Київською обласною державною адміністрацією 10.03.1998 було видано ОСОБА_1 дублікат посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 4 серії НОМЕР_2, яке ніким не вилучалось та/або визнавалось не дійсним.

Відповідно до частин 1-3 статті 65 Закону № 796-XII учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілим від Чорнобильської катастрофи видаються посвідчення, виготовлені за зразками, затвердженими Кабінетом Міністрів України. При зміні категорії, а також у випадках, передбачених статтею 17 цього Закону, посвідчення підлягає заміні. Посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" та "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи" є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом.

Правила видачі посвідчень учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи регулює Порядок видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 20 січня 1997 року № 51 із змінами і доповненнями на час виникнення спірних правовідносин (далі - Порядок № 51).

За визначенням, наведеним у Порядку № 51, посвідчення є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", іншими актами законодавства.

Відповідно до пункту 10 Порядку № 51 Посвідчення видаються інвалідам із числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і потерпілим від Чорнобильської катастрофи, віднесеним до категорії 1, щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, - на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про встановлення інвалідності відповідної групи, пов'язаної з наслідками Чорнобильської катастрофи.

Статтею 15 Закону № 796-XII передбачено, що підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях.

Положення статті 15 Закону № 796-XII кореспондуються з приписами пункту 10 Порядку № 51, відповідно до якого особам, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років посвідчення видаються на підставі довідки встановленого зразка (додаток № 7).

Отже, особи, які станом на 1 січня 1993 року постійно проживали або працювали на території зони посиленого радіоекологічного контролю понад чотири роки, визнаються потерпілими від Чорнобильської катастрофи 4 категорії та мають право на встановлення пільг і компенсацій, передбачених Законом № 796-XII.

Режим та правове визначення територій радіоактивного забруднення регулюється Законом України "Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Разом з тим, Законом України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28.12.2014 №76-VIII абзац п'ятий частини другої (визначення зони посиленого радіоекологічного контролю) Закону України "Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи", який визначав зони посиленого радіоекологічного контролю, виключено.

Цим же Законом було виключено статтю 2 ("Визначення категорії зон радіоактивного забруднених територій") та статтею 23 ("Компенсації та пільги громадянам, віднесеним до категорії 4") Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", вказані зміни до Закону вступили в силу з 01.01.2015.

У свою чергу, суд вважає, що статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 4 зберігається за особою, якій він присвоєний, довічно, оскільки його отримання до 01.01.2015 відбулось правомірно, а зміни, внесені до законодавства про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, жодним чином не вплинули на статус потерпілих від Чорнобильської катастрофи категорії 4, який було отримано до 01.01.2015.

Прикінцевими положеннями Закону №76-VIII також не було передбачено, що раніше видані посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 4 категорії, є недійсними.

При цьому суд зазначає, що отримане та наявне у позивача на час розгляду справи дублікат посвідчення потерпілого категорії 4 серії НОМЕР_3 є чинним.

З 05.07.2018 ОСОБА_1 довічно було встанволено третю группу інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного із впливом аварії на ЧАЕС, що підтверджується копією довідки до акта огляду МСЕК АВ № 0769867 від 10.07.2018.

Разом з тим, судом встановлено, що позивач станом на час встановлення медико-соціальною експертною комісією причинного зв'язку її інвалідності з наслідками аварії на ЧАЕС вже мала статус потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 4.

Водночас, суд зауважує, що відповідно до приписів статті 12 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" право на отримання статусу особи, яка потерпіла внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії - 1, пов'язане саме з фактом встановлення причинного зв'язку інвалідності з наслідками аварії на ЧАЕС.

Разом з цим, суд наголошує, що вказані зміни в законодавстві стосуються виключно питання правового режиму відповідної території, яка зазнала радіоактивного забруднення та не відносяться до інших питань, врегульованих законодавчими актами, зокрема, щодо визначення статусу та пільг осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

При цьому, суд звертає увагу, що жодних змін у правовому регулюванні статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи в Законі України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" не відбулось.

Так, з аналізу приписів вказаних нормативно-правових актів вбачається, що виключення законодавцем з 01.01.2015 з правового поля зони посиленого радіоекологічного контролю не позбавляє особу статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 4, оскільки наявність такого статусу пов'язана, зокрема, з фактом постійного проживання або постійної роботи чи постійного навчання на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови проживання або роботи чи постійного навчання станом на 1 січня 1993 року у цій зоні не менше чотирьох років, в той час як зона посиленого радіоекологічного контролю існувала до 01.01.2015.

У свою чергу, зі змісту вказаних норм законодавства вбачається, що достатньою та необхідною правовою підставою для видачі особі посвідчення постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи, зокрема категорії - 1, є одночасна сукупність таких умов: 1) встановлення цій особі інвалідності та 2) - наявність довідки МСЕК про причинно-наслідковий зв'язок настання інвалідності особи із аварією на ЧАЕС.

Таким чином, посилання відповідача на те, що територія, на якій проживає позивач з 01.01.2015 не є зоною радіоактивного забруднення, взагалі не стосуються спірного права особи на отримання посвідчення постраждалого внаслідок аварії на ЧАЕС.

Отже, наведені обставини свідчать про те, що позивач має всі юридичні підстави передбачені діючим законодавством на отримання посвідчення особи постраждалої від Чорнобильської катастрофи категорії 1.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду від 25.05.2018 у справі № 802/1445/17-а (№к/9901/1750/17), яка відповідно до частини п'ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України повинна враховуватися судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Відмовляючи у направленні документів до Київської обласної державної адміністрації для встановлення позивачу статусу особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1, відповідач посилається на Закон України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 №76-VІІІ, яким виключено абзац п'ятий частини другої статті 2 Закону України «Про правовий режим територій, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи», а саме виключено зону посиленого радіоекологічного контролю, з приводу чого суд зазначає таке.

Приписами пункту 10 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.01.1997 № 51 (станом на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що видача посвідчень провадиться іншим потерпілим і учасникам ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, а також дружині (чоловіку) або опікуну дітей померлого громадянина, смерть якого пов'язана з Чорнобильською катастрофою - Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням місцевих органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування за місцем проживання.

У свою чергу, суд зазначає, що відповідно до приписів статті 65 Закону № 796 видача посвідчень провадиться спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською і Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням районних державних адміністрацій.

Рішення про видачу або відмову у видачі посвідчення приймається у місячний термін з дня надходження необхідних документів до органу, що видає посвідчення.

Разом з цим, суд зауважує, що підставою для видачі відповідного посвідчення є подання місцевого органу виконавчої влади за місцем проживання цієї особи. В даному випадку таким органом є Управління соціального захисту населення Києво-Святошинської районної державної адміністрації.

Отже, до функцій відповідача входить складання та направлення подання до Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації на підставі отриманих документів.

Відмовляючи позивачу в оформленні подання для встановлення статусу особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1, відповідач діяв з перевищенням своїх повноважень, оскільки в його компетенцію відповідно до чинного законодавства входить лише функція прийняття необхідного пакету документів та підготовка подання до Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації, яка у свою чергу, має повноваження приймати рішення щодо надання особі статусу постраждалого внаслідок аварії на ЧАЕС або відмови у такому статусі.

З огляду на наведене, суд вважає за необхідне визнати протиправними дії Управління соціального захисту населення Києво-Святошинської районної державної адміністрації щодо неприйняття документів для оформлення ОСОБА_1 посвідчення постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 та видачі відповідного посвідчення.

Щодо позовних вимог щодо зобов'язання Управління соціального захисту населення Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області прийняти документи ОСОБА_1 та направити подання до Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністраціїдля встановлення статусу та видачі посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії1.

Згідно з Рекомендацією № R (80) 2 Комітету Міністрів РЄ державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятою Комітетом Ради Європи 11 травня 1980 року на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Отже, дискреційним повноваженням є повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийняті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) обрати один з кількох варіантів рішення.

Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Водночас, згідно пункту 4 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення про зобов'язання відповідача вчинити певні дії.

Відповідно до частини четвертої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов'язати відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

З урахуванням тієї обставини, що оскаржувана відмова відповідача у розглядуваній ситуації не ґрунтується на дискреційних повноваженнях, суд вважає за необхідне зобов'язати Управління соціального захисту населення Києво-Святошинської районної державної адміністрації прийняти документи ОСОБА_1 та направити відповідне подання до Департаменту соціального захисту населення Київської облдержадміністрації для встановлення позивачу статусу та видачі посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1.

При цьому, суд зазначає, що у період розгляду справи судом, Кабінетом Міністрів України прийнято постанову «Деякі питання видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та іншим категоріям громадян» від 11.07.2018 № 551, якою, зокрема, затверджено Порядок видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та іншим категоріям громадян.

Суд звертає увагу, що вищевказана постанова Кабінету Міністрів України від 11.07.2018 № 551 набрала чинності з 25.07.2018.

Суд зазначає, що відповідно до частини першої пункту 11 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та іншим категоріям громадян, затвердженогопостановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2018 № 551 (далі Порядок №551), посвідчення видаються уповноваженими органами за місцем проживання (реєстрації) особи на підставі рішень комісій з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, утворених уповноваженими органами (далі - регіональні комісії).

Згідно з частиною п'ятою пункту 11 Порядку № 551 рішення про видачу або відмову у видачі посвідчення приймається у місячний строк з дня надходження необхідних документів до уповноважених органів.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Зважаючи на встановлені обставини, суд вважає, що у відповідача були наявні законні підстави для оформлення та направлення подання до Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації для оформлення ОСОБА_1 посвідчення постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню повністю.

Частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, коли судом здійснюється розгляд справ про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, у яких обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач, як суб'єкт владних повноважень, належних і достатніх доказів, які б свідчили про правомірність відмови в оформленні та направленні подання до Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації про встановлення позивачу статусу потерпілого внаслідок Чорнобильської категорії 1 та видачі відповідного посвідчення, не надав.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як встановлено судом, позивач при звернені до суду з даним позовом сплатив судовий збір у сумі 704, 80 грн, що підтверджується відповідною квитанцією від 13.06.2018 № 1259-3387-4210-0709.

Таким чином, витрати позивача, пов'язані зі сплатою судового збору у сумі 704,80 грн., підлягають відшкодуванню позивачу з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Управління соціального захисту населення Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 9, 77, 139, 242-246, 250 Кодексу адміністративного судочинстваУкраїни, суд

В И Р І Ш И В:

1.Адміністративний позов задовольнити повністю.

2.Визнати протиправними дії Управління соціального захисту населення Києво-Святошинської районної державної адміністрації (; місцезнахоження: вул. Янтарна, 12-А, м. Київ, 03170) щодо неприйняття документів для оформлення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1; місцепроживання: АДРЕСА_1) посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії.

3.Зобов'язати Управління праці, соціального захисту населення Києво-Святошинської районної державної адміністрації (; місцезнаходження: вул. Янтарна, 12-А, м. Київ, 03170) прийняти документи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1; місцепроживання: АДРЕСА_1) та направити подання до Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації для встановлення статусу та видачі посвідчення особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 та видачі відповідного посвідчення.

4. Стягнути з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Управління соціального захисту населення Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області (03170, м. Київ, вул. Янтарна, 12-А; ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1; місцепроживання: АДРЕСА_1) судові витрати у розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного судупротягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Панова Г. В.