Справа № 520/12896/18
Суддя: Домусчі Л. В.
Дата ухвалення: 2019-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження №2-а/522/47/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2019 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси

у складі: головуючого судді - Домусчі Л.В.,

за участі секретаря судового засідання Вадуцкої В.І.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до старшого лейтенанта поліції інспектора патрульної поліції 2-го батальйону 4-ої роти Управління патрульної поліції України в Одеській області ОСОБА_2 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач 19.09.2018 року звернувся до Київського районного суду м.Одеси з позовом до старшого лейтенанта поліції інспектора патрульної поліції 2-го батальйону 4-ої роти Управління патрульної поліції України в Одеській області ОСОБА_2 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, в якому просив скасувати постанову в справі про адміністративне правопорушення Серії ЕАВ №605506 від 18.09.2018 року.

В обґрунтування позову вказано, що 18.09.2018 року старшим лейтенантом поліції інспектором патрульної поліції 2-го батальйону 4-ої роти Управління патрульної поліції України в Одеській області ОСОБА_2 було зупинено транспортний засіб Mitsubichi L200, д.н.з.НОМЕР_1, під керуванням позивача, який звинуватив його у тому, що він порушив п.16.4 ПДР України (порушення водіями транспортних засобів заборони виїзду на перехрестя при заторі), а саме у м.Одесі, вул.Космонавта Комарова, 102, здійснив виїзд на перехрестя, на якому утворився затор. За цією ж адресою відносно позивача було винесено постанову серії ЕАВ №605506 від 18.09.2018 року, про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425,00 грн.

Між тим із вказаною постановою позивач не згоден та вважає її незаконною. Посилався на те, що він рухався на вищевказаному автомобілі, але але правил дорожнього руху не порушував. Також позивач зазначив, що запропонував співробітнику поліції предявити відео фіксацію даного порушення, але в порушення закону дана вимога виконана не була. Тому позивач вважає, що постанову винесено з порушеннями діючого законодавства, без зясування всіх обставин справи, у звязку з чим вимушений був звернутися до суду з зазначеним позовом.

Ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 21.09.2018 року адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до старшого лейтенанта поліції інспектора патрульної поліції 2-го батальйону 4-ої роти Управління патрульної поліції України в Одеській області ОСОБА_2 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення передано за підсудністю до Приморського районного суду м.Одеси.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.11.2018 року, справа надійшла в провадження судді Домусчі Л.М., отримана суддею 03.12.2018 року.

Ухвалою суду від 22.12.2018 року адміністративний позов ОСОБА_3 залишено без руху.

18.01.2019 року позивачем ОСОБА_3 надано адміністративний позов в новій редакції після усунення недоліків.

Ухвалою суду від 23.01.2019 року справа прийнята до розгляду та відкрито провадження, розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін з призначенням судового засідання на 11.02.2019 року.

У судове засідання 11.02.2019 року позивач ОСОБА_3 зявився, зазначив що з постановою старшого лейтенанта поліції інспектора патрульної поліції 2-го батальйону 4-ої роти Управління патрульної поліції України в Одеській області ОСОБА_2 не згоден, просив скасувати постанову від 18.09.2018 року, та пояснив, що він рухався на автомобілі НОМЕР_2, заїжджав на перехрестя кут проспект Небесної сотні та Комарова на зелений сигнал світлофору, проте був затор на дорозі у кількості пять сім автомобілів попереду нього, та вони попереду зупинилися, а він був останнім та опинився на середині перехрестя, та закінчив маневр вже на заборонений сигнал світлофору, при цьому правил дорожнього руху не порушував, але був зупинений співробітниками поліції. На його вимогу надати відеофіксацію порушеннями ним правил дорожнього руху, йому було відмовлено та складено постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425,00 грн. позивач наполягає на тому що він виїхав на перехрестя дороги на дозволений сигнал світлофору тобто зелений , проте у звязку з затором на дорозі не встиг його закінчити на зелений що дозволено ПДР.

Відповідач у судове засідання не зявився, про час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив, будь-яких пояснень щодо зазначеної справи суду не надано.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 18.09.2018 року старшим лейтенантом поліції інспектором патрульної поліції 2-го батальйону 4-ої роти Управління патрульної поліції України в Одеській області ОСОБА_2 за постановою серії ЕАВ №605506 від 18.09.2018 року було притягнуто ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП та накладено на позивача адміністративне стягнення в розмірі 425,00 грн.

Підставою для її прийняття стали наступні обставини, а саме, старшим лейтенантом поліції інспектором патрульної поліції 2-го батальйону 4-ої роти Управління патрульної поліції України в Одеській області ОСОБА_2 було зупинено водія транспортного засобу Mitsubichi L200, д.н.з.НОМЕР_1, під керуванням позивача ОСОБА_1, у звязку з тим, що позивачем було порушено вимоги п.16.4 ПДР України (порушення водіями транспортних засобів заборони виїзду на перехрестя при заторі), а саме у м.Одесі, вул.Космонавта Комарова, 102, здійснив виїзд на перехрестя, на якому утворився затор, чим скоєно адміністративне правопорушення передбачене ч.2 ст.122 КУпАП.

У постанові серії ЕАВ №605506 від 18.09.2018 року зазначено, що ОСОБА_3, керуючи транспортним засобом Mitsubichi L200, д.н.з.НОМЕР_1, у м.Одесі, вул.Космонавта Комарова, 102, здійснив виїзд на перехрестя, на якому утворився затор, чим скоїв правопорушення, передбачене ч.2 ст.122 КУпАП. та застосував до позивача адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425,00 грн.

Позивач із постановою у справі про адміністративне правопорушення від 18.09.2018 року серії ЕАВ №605506 був ознайомлений та отримав її копію на місці правопорушення, про що свідчить його підпис у постанові.

Проте із даною постановою не згоден, у звязку з чим ОСОБА_3В був змушений звернутися до суду з зазначеним позовом . Враховуючи зазначене суд вважає що позивач має право на захист шляхом предявлення відповідного позову.

Оскільки предметом оскарження є постанова про притягнення до адміністративної відповідальності суд повинен перевірити законність та обґрунтованість винесення постанови та дослідити, чи було дотримано порядок притягнення особи до адміністративної відповідальності, чи не пропущено строки, встановлені для розгляду справи та накладення адміністративного стягнення, чи виконано вимоги закону щодо обов'язкової присутності особи при розгляді її справи та своєчасного повідомлення цієї особи про місце та дату розгляду справи, та інше.

Згідно з ч.5 ст.14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобовязані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

У відповідності до п.1.3 Правил дорожнього руху, учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

У відповідності до п.2.3 (б) Правил дорожнього руху, водій зобовязаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Відповідно до п.16.4 Правил дорожнього руху, забороняється виїжджати на будь-яке перехрестя, у тому числі при сигналі світлофора, що дозволяє рух, якщо утворився затор, який змусить водія зупинитися на перехресті, що створить перешкоду для руху інших транспортних засобів і пішоходів.

У своєму позові та в судовому засіданні позивач зазначає, що він рухався на автомобілі НОМЕР_2, заїжджав на перехрестя у м.Одеса, вул.Комарова, 102, на зелений сигнал світлофору, був затор на дорозі у кількості пять сім автомобілів, та вони попереду зупинилися, а він був останнім та опинився на середині перехрестя, п.16.4 Правил дорожнього руху не порушував, але був зупинений співробітниками поліції та складено постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425,00 грн. На його вимогу надати відеофіксацію порушеннями ним правил дорожнього руху, йому було відмовлено

У відповідності до ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно ч.1 ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Юридичною підставою для відповідальності є склад правопорушення, елементами якого є: шкода, протиправна поведінка, причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою, вина. Відсутність хоча б одного з цих же елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

У відповідності до ст.10 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

У відповідності до ст.11 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.

Відповідно до ст.245 КУпАП, завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов'язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з'ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України від 02 липня 2015 року №580-VIII "Про Національну поліцію" визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" від 30 червня 1993 року №3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (із змінами та доповненнями, далі - ПДР України).

Відповідно до ч.2 ст.122 КпАП України, порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного розїзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами звязку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти пяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Згідно з статтею 31 Закону №580-VIII, поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Статтею 40 Закону №580-VIII встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою:

1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб;

2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Як встановлено судом, будь-яких доказів, які б свідчили про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першої статті 122 КУпАП, відповідачем не надано.

За частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.72 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З останньої норми вбачається, що законодавець встановлює презумпцію вини суб'єкта владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржується - повідомлені позивачем обставини справи про рішення, дії чи бездіяльність відповідача - суб'єкта владних повноважень відповідають дійсності, доки відповідач не спростує їх.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.2 КАС України, при цьому, у справах з приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень судом не вирішується питання щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності, а перевіряється законність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень у таких справах, за наслідками чого суд може визнати незаконним і скасувати рішення про накладення адміністративного стягнення або відмовити у цьому.

Між тим суд вбачає, що з боку відповідача не надано до суду жодних допустимих та належних доказів, щоб підтверджували обґрунтованість притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3, щодо порушення ним п.16.4 ПДР України (порушення водіями транспортних засобів заборони виїзду на перехрестя при заторі), а саме те, що ОСОБА_3 у м.Одесі, вул.Космонавта Комарова, 102, здійснив виїзд на перехрестя, на якому утворився затор на заборонений сигнал світлофору.

На спростування наведених позивачем доводів, що він здійснив проїзд перехрестя на зелений сигнал світлофору та зупинився посередині перехрестя, у звязку з тим, що був затор на дорозі, відповідач не надав.

З наданих позивачем суду доказів вбачається, що ним не порушено вимоги п.16.4 ПДР (порушення водіями транспортних засобів заборони виїзду на перехрестя при заторі).

Матеріали справи, окрім оскаржуваної постанови поліцейського, належних та допустимих доказів щодо наявності умислу та таким чином і вини ОСОБА_3 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, за яке його було притягнуто до адміністративної відповідальності, не містять.

При цьому, відповідно до закріпленого в ст.62 Конституції України принципу, особа вважається невинуватою, доки її вину не буде доведено в законному порядку; ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість; обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У справі Барбера, Мессеге і Жабардо проти Іспанії Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 6 грудня 1988 року зазначив, що докази, покладені в основу висновку суду про винність обвинуваченого, мають відповідати як вимогам достатності, так і переконливості.

Обов'язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (Рішення ЄСПЛ у справі « Дактарас проти Литви » від 24 листопада 2000 року ).

Також Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Салабіаку проти Франції» від 07 жовтня 1988 року зазначив, що тягар доведення вини покладається на обвинувачення і будь - які сумніви повинні бути на користь обвинуваченого. З метою судового переслідування необхідно приєднати до справи достатньо доказів для засудження обвинуваченого.

Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року №23-рп/2010 дійшов до висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1).

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що зазначені принципи і положення Закону при винесенні постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності відповідачем не були дотримані, оскільки докази вини позивача в матеріалах справи відсутні.

Тому суд вважає, що відповідач не виконав вимоги ст.280 КУпАП, згідно якої посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язана з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, а також не виконав вимоги ч.2 ст.19 Конституції України, згідно якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, окрім цього, згідно ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Статтею 293 КУпАП закріплено, що орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і, серед іншого, скасовує постанову і закриває справу.

Аналіз долучених до справи документів не дає підстав стверджувати, що 18.09.2018 року мала місце вина позивача у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП. Пояснення позивача не спростовані належними та допустимими доказами зі сторони відповідача.

Оцінюючи матеріали справи у їх сукупності, ту обставину, що відповідачем не було надано до суду доказів в підтвердження наявності вини позивача у вчинені адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, суд приходить до висновку про те, що постанова про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності була винесена без достатніх правових підстав.

За таких обставин, вимога позивача про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення серії ЕАВ №605506 від 18.09.2018 року про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП та накладення штрафу у розмірі 425,00 грн. підлягає задоволенню..

Відповідно до ч.3 ст.159 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оцінюючи у сукупності надані докази, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог щодо скасування постанови старшого лейтенанта поліції інспектора патрульної поліції 2-го батальйону 4-ої роти Управління патрульної поліції України в Одеській області ОСОБА_2 ОСОБА_4 ЕАВ №605506 від 18.09.2018 року по справі про адміністративне правопорушення, якою ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, та вважає за необхідне задовольнити їх у повному обсязі.

Керуючись ст.19, 63 Конституції України, ст.ст.2-14, 19-20, 22, 72-77, 118, 192, ч.3 ст.194, ч.9 ст.205, 227-228, ч.4 ст.229, 241-246, 250, 286, 293, 295 КАС України, ст.ст.9, 23, 30, 33, ст.122, 257, 258, 268, 278, 280, 283 КУпАП, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1) до старшого лейтенанта поліції інспектора патрульної поліції 2-го батальйону 4-ої роти Управління патрульної поліції України в Одеській області ОСОБА_2 (місцезнаходження: м.Одеса, вул.Ак.Корольва, 5) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задовольнити.

Скасувати постанову серії ЕАВ №605506 у справі про адміністративне правопорушення від 18.09.2018 року, винесену старшим лейтенантом поліції інспектором патрульної поліції 2-го батальйону 4-ої роти Управління патрульної поліції України в Одеській області ОСОБА_2 відповідно до якої ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП.

Рішення суду може бути оскаржена до Пятого апеляційного адміністративного суду через Приморський районний суд м. Одеси, шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня проголошення рішення.

Повний текст рішення складено 13 лютого 2019 року.

Суддя: Домусчі Л.В