Справа № 640/1866/19
Суддя: Клочкова Н.В.
Дата ухвалення: 2019-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

11 лютого 2019 року м. Київ № 640/1866/19

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Клочкова Н.В., ознайомившись з позовною заявою та доданими до неї матеріалами

за позовом Державної Канцелярії Республіки Молдова
до треті особи приватного нотаріуса Київського міського нотаріального Малиновської О.Ю. державного реєстратора комунального підприємства "Реєстрація нерухомості та бізнесу" Мельник Тетяни Іванівни товариство з обмеженою відповідальністю «МАКСТГРУП», приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Нікольська - Пукас А.В.
провизнання протиправними дій та скасування державної реєстрації права власності
ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла позовна заява Державної Канцелярії Республіки Молдова (надалі - позивач), адреса: Республіка Молдова, МД-2033, місто Кишинів, пл. Великого Національного Зібрання, 1 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Малиновської О.Ю. (надалі - відповідач 1), адреса: 01042, місто Київ, бульвар Дружби Народів, будинок 9, офіс 1-А, державного реєстратора комунального підприємства «Реєстрація нерухомості та бізнесу» Мельник Тетяни Іванівни (надалі - відповідач 2), адреса: 647243, Одеська область, вулиця Першотравнева, будинок 16, треті особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: товариство з обмеженою відповідальністю «МАКСТГРУП» (надалі - третя особа 1), адреса: 02009, місто Київ, вулиця Бориспільська, будинок 2, офіс 112, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Нікольська - Пукас А.В. (надалі - третя особа 2), адреса: АДРЕСА_1, в якій позивач просить:

- визнати протиправними дії приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Малиновської О.Ю. та державного реєстратора комунального підприємства «Реєстрація нерухомості та бізнесу» Мельник Т.І.;

- скасувати реєстрацію права власності №18438956 на об'єкт нерухомого майна - нежитлові будівлі санаторію Молдова, розташовані за адресою: місто Одеса, вулиця Посмітного, 2.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач послався на те, що відповідно до свідоцтва про право власності серії №ЯЯЯ 061622 від 23.03.2005, виданого виконавчим комітетом Одеської міської ради за Республікою Молдова визнано право власності на об'єкт нерухомого майна - Санаторій Молдова, який складається з нежилих будівель букв «А4», «Б», «Е-Е1», «Е2», «З», «К», «Л», «М», загальною площею 2 920,9 кв.м, розташований за адресою: Україна, місто Одеса, вулиця Посмітного, 2.

24 жовтня 2006 року відповідно до свідоцтв про право власності серії №ЯЯЯ 569067, №ЯЯЯ 569065, №ЯЯЯ 569066, виданих виконавчим комітетом Одеської міської ради замість свідоцтва про власності серії №ЯЯЯ 061622 від 23.03.2005, за Республікою Молдова визнано право власності на об'єкт нерухомого майна - Санаторій Молдова, який складається з нежилих будівель букв «А4», «Б», «Е-Е1». «Е2», «З», «К», «Л», «М» загальною площею 2 920,9 кв.м, розташований за адресою: Україна, місто Одеса, вулиця Посмітного, 2.

Разом з тим, як вказано у позовній заяві, 24.10.2006 комунальним підприємством «Одеське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» було внесено запис про скасування права власності Республіки Молдова на вказаний вище об'єкт нерухомого майна, в зв'язку з його знищенням.

Також, 24.10.2006 було проведено поділ об'єкта нерухомого майна нежитлових будівель Санаторію Молдова і проведена реєстрація права власності за Республікою Молдова на дані готельні будови, розташовані за адресою: Україна, місто Одеса, вулиця Посмітного, 2.

За доводами позивача, 29.10.2007 року виконавчим комітетом Одеської міської ради видано дублікат свідоцтва про право власності Республіки Молдова в особі дочірнього підприємства з іноземними інвестиціями Державного Головного підприємства «Медісан» лікувально - санаторної відновної Асоціації Державної Канцелярії Республіки Молдова «Санаторій Молдова» на об'єкт Санаторію Молдова, який складається з нежитлових будівель «А4», «Б», «Е-Е1». «Е2», «З», «К», «Л», «М» загальною площею 2 920,9 кв.м, розташований за адресою: Україна, місто Одеса, вулиця Посмітного, 2. За доводами позивача, 31.10.2007 року дочірнім підприємством була проведення реєстрація даних свідчень в БТІ, згідно передбаченої процедури.

При цьому, позивачем зазначено, що вказані дії є незаконними, оскільки Республікою Молдова не був загублений оригінал свідоцтва про право власності на об'єкт Санаторій Молдова, а також, відповідно, не подавалося заяв про видачу його дублікату.

На думку позивача, вказані вище дії організовані злочинною групою за попередньою змовою, з метою заволодіння майном, яке належить Республіці Молдова, оскільки наявність свідоцтва про право власності на об'єкти нерухомого майна за юридичною особою, яка має реєстрацію в Україні, дозволило в 2010 році організувати, як вказано у позовній заяві, незаконне рішення Господарського суду Одеської області за третьою компанією, навіть без повідомлення Республіки Молдова, як законного власника майна.

28.10.2010 на підставі рішення Господарського суду Одеської області від 21.07.2010 у справі №26-30/109-09-3307 зареєстровано право власності на об'єкт Санаторій Молдова за SDY INVEST GROUP.

Вказана дія, як вважає позивач, є також незаконною, оскільки 07.08.2008 Агентством публічної власності Республіки Молдова було проведено комерційний конкурс з приватизації єдиного майнового комплексу даного дочірнього підприємства.

За доводами позивача, згідно з рішенням Конкурсної комісії з приватизації майна публічної власності держави, переможцем конкурсу стало підприємство з іноземним капіталом «SDY INVEST GROUP» ТОВ (надалі - покупець). З даним підприємством Республіка Молдова в особі Агентства публічної власності при Міністерстві економіки і торгівлі (надалі - продавець) було укладено договір купівлі - продажу №17, згідно з умовами якого вартість єдиного майнового комплексу підприємства і прав засновника на нього становить 73 300 000,00 лей. Підприємство з іноземним капіталом «SDY INVEST GROUP» ТОВ сплатило 36 850 000,00 лей - 50% вартості предмета договору на момент підписання договору, а решту зобов'язалося сплатити протягом двох років з моменту підписання договору, щоквартально, рівними частинами, з індексацією цих сум в залежності від рівня інфляції, розрахованого на дату договору до здійснення платежу. На виконання умов зазначеного договору, продавець передав 07.08.2008, а покупець прийняв - єдиний майновий комплекс дочірнього підприємства.

Таким чином, як вважає позивач, підприємство з іноземним капіталом «SDY INVEST GROUP» ТОВ, сплативши лише половину конкурсної вартості комплексу, обманним шляхом, заволоділо власністю Республіки Молдова і провело державну реєстрацію права власності на об'єкт нерухомого майна, розташованого за адресою: Україна, місто Одеса, вулиця Посмітного, 2.

Генеральною прокуратурою Республіки Молдова, Агентством публічної власності при Міністерстві Республіки Молдова ще 26.10.2011 у Вищій судові палаті Республіки Молдова прийнято рішення щодо розірвання договору №17 від 07.08.2008 купівлі - продажу «Санаторію Молдова», місто Одеса, Україна між Підприємством з іноземним капіталом «SDY INVEST GROUP» ТОВ та Республікою Молдова, що, на думку позивача, автоматично свідчить про те, що вказане підприємство немає відношення до права власності на вказаний об'єкт нерухомого майна.

За доводами позивача, 17.02.2011 виконавчим комітетом Одеської міської ради видано свідоцтво про право власності серії САЕ №073744 товариству з обмеженою відповідальністю «Санаторій - Профілакторій «Молдова», дата реєстрації свідоцтва - 23.02.2011 року.

При цьому, позивач зазначив у своїй позовній заяві, що дане підприємство немає ніякого відношення до Республіки Молдова та дочірнього підприємства з іноземними інвестиціями Державного Головного підприємства «Медісан» лікувально - санаторної відновної Асоціації Державної Канцелярії Республіки Молдова «Санаторій Молдова». Вказана юридична особа, як стверджує позивач у своїй позовній заяві, ніколи не проводила господарської діяльності та була створена лише з метою передачі йому цього об'єкта нерухомого майна, що, з огляду на схожість найменувань, дозволяло представникам злочинної групи не привертати увагу громадськості до незаконного заволодіння власністю Республіки Молдова.

За доводами позивача, 15.05.2014 за заявою ТОВ «Санаторій - Профілакторій «Молдова» запис про реєстрацію права власності переносять з реєстру Бюро Технічної Інвентаризації до Державного реєстру прав на нерухоме майно та його обтяжень. Однак, на думку позивача, вказані дії були вчинені з порушенням встановленої законодавством процедури, а саме з порушенням принципу територіальності.

Вказані дії були проведені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малиновською Оленою Юріївною, номер запису про право власності 5668444.

За доводами позивача, 30.12.2016 протоколом загальних зборів ТОВ «Санаторій - Профілакторій «Молдова», майно санаторію внесено до статутного капіталу компанії товариство з обмеженою відповідальністю «МАКСГРУП», огляд протоколу та проведення державної реєстрації здійснено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малиновською О.Ю. за межами її нотаріального округу. Крім того, у позовній заяві вказано, що реєстрація була проведена о 02:51 ночі 31.12.2016.

За доводами позивача, 30.12.2016 приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Малиновська О.Ю. «провела запевнення договору дарування», як зазначено у позовній заяві, згідно якого об'єкт нерухомого майна Санаторій Молдова перейшов до ПАТ «Платинум Банк», тобто, як вказав позивач, дана угода укладена в той момент, коли право власності ще не перейшло до ТОВ «МАКСТГРУП».

Зі змісту інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №143276051 від 30.12.2018 вбачається, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Нікольською - Пукас А.В. внесено запис про державну реєстрацію права приватної власності ТОВ «МАКСТГРУП» на об'єкт нерухомого майна, розташованого за адресою: Україна, місто Одеса, вулиця Посмітного, 2.

Як зазначено позивачем у позовній заяві (стилістика збережена) « 06.10.2017 на підставі ухвали Господарського суду міста Києва у справі №910/8528/17 від 27.09.2017 право власності ПАТ «Платинум Банк» було відновлено право власності ТОВ «МАКСТГРУП» () на об'єкти нерухомого майна розташовані за адресою: Україна, м Одеса, вул. Посмітного, 2. Дані дії були зроблені державним реєстратором Комунального підприємства «Реєстрація нерухомості та бізнесу» Мельник Тетяною Іванівною».

За доводами позивача, 31.10.2018 року на розгляд до Міністерства юстиції України надійшла скарга ОСОБА_5 в інтересах Республіки Молдова, в особі Державної Канцелярії з вимогою скасувати реєстрацію права власності №18438956 на об'єкт нерухомого майна нежитлові будівлі санаторію Молдова, розташовані за адресою: місто Одеса, вулиця Посмітного, 2.

За доводами позивача, 10.12.2018 року Міністерством юстиції України було винесено наказ №4495/7 про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_5 в інтересах Республіки Молдова в особі Державної Канцелярії без розгляду її по суті, у зв'язку з недотриманням вимог оформлення скарги.

Наведені вище обставини стали підставою для звернення позивача до адміністративного суду з відповідною позовною заявою.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

Так, у відповідності до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Абзацом 2 пункту 2 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у цьому Кодексі термін публічно - правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Під суб'єктом владних повноважень розуміється орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно - правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Крім того, пунктами 6, 13 частини 1 статті 20 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв'язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов'язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці; вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, визнання недійсними актів, що порушують права на майно (майнові права), якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав чи спору, що виник з корпоративних відносин, якщо цей спір підлягає розгляду в господарському суді і переданий на його розгляд разом з такими вимогами.

Так, позивачем оскаржується рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Малиновської О.Ю. та державного реєстратора комунального підприємства «Реєстрація нерухомості та бізнесу» Мельник Т.І.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що вказані рішення відповідачів стосуються державної реєстрації прав на нерухоме майно, зокрема, «Санаторій «Молдова», який розташовано за адресою: місто Одеса, вулиця Посмітного, 2.

Також, позивачем оскаржується державна реєстрація права власності №18438956, з Інформації (яка додана до позовної заяви) з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна, вбачається, що №18438956 присвоєно номеру запису про право власності товариства з обмеженою відповідальністю «МАКСТГРУП» на нежитлові будівлі, розташовані за адресою: місто Одеса. Вулиця Посмітного, 2. Вказаний номер запису про право власності присвоєно на підставі прийнятого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Нікольською - Пукас А.В. рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 33308247 від 30.12.2016.

При цьому, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач фактично оспорює набуття іншими юридичними особами права власності на об'єкт нерухомого майна, розташований за адресою: місто Одеса, вулиця Посмітного, 2, вважаючи себе власником цих приміщень на підставі свідоцтв про право власності від 24.10.2006 року.

Більш того, що оскаржуючи рішення відповідачів, позивач посилається виключно на порушення його права власності на вказані вище приміщення.

Отже, правовідносини, які виникли між сторонами, випливають виключно з правовідносин, пов'язаних з правом власності на об'єкт нерухомого майна, тобто спір між ними виник не у зв'язку із виконанням або невиконанням суб'єктом владних повноважень публічно - владних управлінських функцій, в тому числі, делегованих.

Також доцільно зазначити, що оскільки позивач вбачає у наслідках, які спричинені прийняттям рішень щодо об'єкт нерухомого майна, порушення, пов'язані саме з реалізацією своїх майнових інтересів щодо володіння, користування та розпорядження (права власності) відповідним об'єктом, визнання таких рішень протиправними та їх скасування є способом захисту саме майнових прав та інтересів позивача.

Таким чином, з урахуванням положень діючого законодавства України, суд дійшов висновку, що спір у справі між сторонами виник поза межами публічно-правових правовідносин, а отже віднесений до юрисдикції відповідного господарського суду.

В той же час, слід зазначити, що спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права має розглядатися як спір, що пов'язаний з порушенням цивільних прав позивача щодо вільного володіння, користування та розпорядження спірним майном. Оскільки позивач не був заявником стосовно реєстраційних дій щодо реєстрації права власності на нерухоме майно за іншими юридичними особами, тобто останні були вчинені за заявами інших осіб, тому такий спір є спором про цивільне право незалежно від того, чи здійснено державну реєстрацію прав на рухоме майно з дотриманням державним реєстратором вимог законодавства.

Вказана вище правова позиція відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постановах від 04.04.2018 року у справі № 817/1048/16, від 18.04.2018 року у справі № 804/1001/16 під час розгляду спорів у подібних правовідносинах щодо державної реєстрації прав.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення, як правило, майнового приватного права чи інтересу.

Спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на рухоме, нерухоме майно чи обтяження такого права за іншою особою у Державному реєстрі речових прав на майно є цивільно-правовим. А тому, вирішення таких спорів здійснюється за правилами цивільного або господарського судочинства залежно від суб'єктного складу сторін.

Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.09.2018 року по справі №823/2042/16.

Крім того, відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з частиною 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини у справі «Занд проти Австрії» від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

З аналізу наведених вище норм слідує, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі і обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від основного принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, а суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні частини 1 статті 6 вищезгаданої Конвенції.

У відповідності до пункту 1 частини 1 статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Частиною 6 статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у разі відмови у відкритті провадження в адміністративній справі з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз'яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд такої справи.

З урахуванням встановлених вище обставин суд дійшов висновку, що вищевказані позовні вимоги Державної Канцелярії Республіки Молдова не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, а отже наявні підстави для відмови у відкритті провадження у справі.

Крім того, вважаю за необхідне роз'яснити позивачеві, що такі позовні вимоги мають вирішуватися в порядку господарського судочинства та віднесені до юрисдикції відповідного господарського суду.

Керуючись статтями 160-162, частинами 1, 6 статті 170, статтею 241-243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя -

У Х В А Л И В:

1. У відкритті провадження у справі за позовом Державної Канцелярії Республіки Молдова до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Малиновської О.Ю., державного реєстратора комунального підприємства «Реєстрація нерухомості та бізнесу» Мельник О.Ю, треті особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - товариство з обмеженою відповідальністю «МАКСТГРУП», приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Нікольська - Пукас А.В. про визнання протиправними дій та скасування державної реєстрації - відмовити.

2. Роз'яснити Державній Канцелярії Республіки Молдова, що повторне звернення до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом з тих самих підстав, з тим самим предметом та до того самого відповідача - не допускається.

3. Роз'яснити Державній Канцелярії Республіки Молдова її право на звернення з вказаними позовними вимогами до відповідного господарського суду.

4. Копію ухвали надіслати особі, що звернулась із позовною заявою.

Ухвала набирає законної сили згідно статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України з моменту її підписання суддею (суддями).

Ухвала може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом п'ятнадцяти днів, з дня складання повного тексту ухвали.

Суддя Н.В. Клочкова