Справа № 0440/6678/18
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2018-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2018 року Справа № 0440/6678/18

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Конєвої С.О.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

04.09.2018р. ОСОБА_2 звернулася з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та просить:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови в перерахунку призначеної пенсії з урахуванням пільгового обчислення стажу роботи в районах Крайньої Півночі та місцевості, прирівняної до районів Крайньої Півночі, за період з 01.06.1982р. по 01.09.1998р., а саме: 21 рік 2 місяці 7 діб;

- зобов'язати відповідача вчинити всі необхідні дії та перерахувати пенсію ОСОБА_2 з врахуванням пільгового обчислення стажу роботи і виплатити суму, що є різницею після перерахунку пенсії з моменту виникнення у позивача права на отримання пенсії на пільгових умовах.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та з 27.05.2013р. отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». 26.03.2018р. позивач звернувся до пенсійного органу із заявою про перерахунок розміру пенсії із врахуванням пільгового обчислення стажу роботи в районах Крайньої Півночі з 01.06.1982р. по 01.09.1998р. Листом №С4659-18, С4660-18 від 06.04.2018р. відповідач повідомив позивача про те, що за документами пенсійної справи позивача відсутня інформація про укладення строкових трудових угод та про користування пільгами в період роботи в місцевості, прирівняної до району Крайньої Півночі, а тому період роботи у Міській лікарні №1 м. Норильськ у 1982-1998 роках зараховані до загального стажу в одинарному розмірі. Позивач вважає протиправними дії відповідача у відмові по проведенню відповідного перерахунку її пенсії, оскільки за приписами п.5 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пільгове обчислення страхового стажу провадиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими Указом від 10.02.1960р. У відповіді на відзив позивач посилається на ті ж норми права (а.с.53-55).

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.09.2018р. було відкрито провадження у даній справі, призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами відповідно до вимог ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України та зобов'язано відповідача, зокрема, надати відзив на позов та докази в обґрунтування відзиву згідно до вимог ст.ст. 162, 261 Кодексу адміністративного судочинства України (а.с.2).

27.09.2018р., на виконання вимог вищевказаної ухвали суду, відповідач надав до канцелярії суду письмовий відзив на позов, у якому просив відмовити позивачеві у задоволенні його позовних вимог в повному обсязі посилаючись на те, що для зарахування в пільговому обчисленні періодів роботи позивача (до 01.01.1991р.) в районах Крайньої Півночі, обов'язковою умовою є підтвердження факту укладення письмового строкового трудового договору, однак за документами пенсійної справи позивача відсутня інформація про укладення строкових трудових угод та про користування пільгами в період роботи в місцевості, прирівняної до району Крайньої Півночі, а тому період роботи у Міській лікарні №1 м. Норильськ у 1982-1998 роках зараховані до загального стажу в одинарному розмірі. В огрунтування своєї правової позиції відповідач посилається на постанови Верховного Суду України та Вищого адміністративного Суду України. Окрім того, відповідач вказує на те, що позивачем пропущено строки звернення до суду з даним позовом (а.с.38-39).

У відповідності до вимог ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Враховуючи викладене, дана справа вирішується 09.11.2018р., тобто у межах строку визначеного ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Згідно ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи, або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Із наданих суду документів судом встановлені наступні обставини у справі.

З 15.11.2006р. ОСОБА_2 було призначено пенсію за вислугу років, як працівнику охорони здоров'я, що підтверджується копією відповідного протоколу про призначення пенсії (а.с.41).

В подальшому, з 27.05.2013р. ОСОБА_2 було переведено на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», що підтверджується копією пенсійного посвідчення (а.с.11).

26.03.2018р. ОСОБА_2 звернулася до пенсійного органу із заявою про перерахунок її пенсії на пільгових умовах із зарахуванням у пільговому обчисленні періоду роботи позивача з 01.06.1982р. по 01.09.1998р. в районах Крайньої Півночі, що підтверджується копією вказаної заяви, наявної у справі (а.с.43-44).

Листом №С4659-18, С4660-18 від 06.04.2018р. Головне управління Пенсійного воду України в Дніпропетровській області повідомило позивача про те, що за документами пенсійної справи позивача відсутня інформація про укладення строкових трудових угод та про користування пільгами в період роботи в місцевості, прирівняної до району Крайньої Півночі, а тому період роботи у Міській лікарні №1 м. Норильськ у 1982-1998 роках зараховані до загального стажу в одинарному розмірі, що підтверджується його копією, наявною у справі (а.с.20).

Вказаний спір виник у зв'язку з незгодою позивача із діями пенсійного органу щодо відмови у проведенні перерахунку пенсії з урахуванням пільгового обчислення стажу роботи в районах Крайньої Півночі та місцевості, прирівняної до районів Крайньої Півночі, за період з 01.06.1982р. по 01.09.1998р. та зобов'язання відповідача здійснити всі необхідні дії та провести відповідний перерахунок пенсії позивача.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог позивача в частині визнання протиправними дій відповідача щодо відмови у проведенні призначеної позивачеві пенсії з урахуванням пільгового обчислення стажу роботи в районах Крайньої Півночі та місцевості, прирівняної до районів Крайньої Півночі, за період з 01.06.1982р. до 01.01.1991р. та зобов'язання відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії позивача з врахуванням пільгового обчислення стажу роботи позивача з 01.06.1982р. до 01.01.1991р. в районах Крайньої Півночі з 01.04.2018р., виходячи з наступного.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно ч.1 ст.24 Закону №1058, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Абзацом 1 ч.4 ст.24 Закону №1058 передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до ч.1, п. «а» ч.3 ст.56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Пунктом 5 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що період роботи до 1 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 1 січня 1991 року.

Пільгове обчислення страхового стажу застосовується для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та на яких поширювалися пільги, передбачені для працюючих в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, відповідно до Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10 лютого 1960 року № 148 "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26 вересня 1967 року "Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі".

Пільгове обчислення страхового стажу провадиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.1, п.2 постанови Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993р. «Про затвердження Порядку підтвердження трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» (далі - Порядок №637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

З аналізу наведених правових норм вбачається, що період роботи до 1 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 1 січня 1991 року., при цьому, пільгове обчислення страхового стажу провадиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі та користування пільгами.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем до заяви від 26.03.2018р. були надані довідки Муніципального закладу охорони здоров'я «Міська лікарня №1» м. Норильськ №624 від 08.04.2005р., №2978 від 19.04.2005р., №2264 від 31.08.2006р., які підтверджують період роботи позивача у вказаному закладі з 01.06.1982р. по 01.01.1991р. в районі Крайньої Півночі, а також із зазначенням пільг, якими користується позивач відповідно до Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі" (а.с.21-23).

Також і матеріали справи містять довідку №38 від 13.04.2005р. Муніципального закладу охорони здоров'я «Міська лікарня №1» м. Норильськ про отримувану позивачем заробітну плату за період її роботи за 1984-1988 роки, згідно якої проводиться обчислення середньомісячної заробітної плати позивача для обчислення розміру пенсії (а.с.26).

Тобто, позивачем 26.03.2018р. були надані пенсійному органу довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими Указом Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі" та постановою Ради Міністрів Союзу РСР від 10 лютого 1960 року № 148 "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі".

Таким чином, аналіз вищенаведених довідок щодо періоду роботи позивача в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими вищенаведеними нормативно-правовими актами, та отримуваної позивачем заробітної плати за спірний період, спростовує викладені у листі відповідача від 06.04.2018р. доводи, які суперечать вимогам п.5 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» про те, що відповідний пільговий стаж може бути підтверджено не лише трудовим договором, а й довідками, у яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими Указом Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі" та постановою Ради Міністрів Союзу РСР від 10 лютого 1960 року № 148 "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі".

Отже, для обчислення пільгового стажу при роботі в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до неї, повинні бути надані або трудова книжка або письмовий трудовий договір або довідка, в якій зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі. Тобто достатньо одного із перерахованих документів, а не їх сукупність.

Вказаний висновок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у його постанові від 03.07.2018р. у справі №302/662/17-а.

Згідно ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За таких обставин, за умови надання позивачем вищевказаних довідок, суд приходить до висновку, що відмова відповідача у проведенні перерахунку пенсії позивача лише з підстав не надання трудового договору без урахування інформації зазначеної у довідках, яка оформлена листом №С4659-18, С4660-18 від 06.04.2018р., є протиправною.

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Частина 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Проте, відповідачем не було надано суду жодних належних і допустимих доказів, які б свідчили про правомірність дій відповідача щодо відмови в перерахунку призначеної позивачеві пенсії із урахуванням пільгового обчислення стажу роботи в районах Крайньої Півночі та місцевості, прирівняної до районів Крайньої Півночі, за період з 01.06.1982р. до 01.01.1991р. з урахуванням надання позивачем всіх необхідних такого перерахунку документів, виходячи з аналізу вищенаведеного законодавства, наявних в матеріалах справи доказів та наведеної вище правової позиції Верховного Суду, не спростованих відповідачем жодними доказами.

При цьому, суд відхиляє посилання відповідача на те, що для зарахування в пільговому обчисленні періодів роботи позивача (до 01.01.1991р.) в районах Крайньої Півночі, обов'язковою умовою є підтвердження факту укладення письмового строкового трудового договору, оскільки зазначене спростовується нормами чинного пенсійного законодавства України, зокрема, п.5 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», яка передбачає не лише надання трудового договору, а містить і можливість зарахування такого стажу у пільговому розмірі на підставі, у тому числі і довідок, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими Указом Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі" та постановою Ради Міністрів Союзу РСР від 10 лютого 1960 року № 148 "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі".

Також, судом відхиляються і посилання відповідача на правову позицію, викладену у постановах Верховного Суду України від 27.10.2015р. у справі №338/1079/14-а, від 02.12.2105р. у справі №338/357/15-а, від 13.01.2016р. у справі №344/1423/15-а та у постанові Вищого адміністративного Суду України від 01.11.2017р. у справі №К/800/5285/16, оскільки викладені у даних судових рішеннях правові висновки стосуються осіб, що працювали вахтовим методом за трудовими договорами з підприємствами, що не були розташовані в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, тоді як, в даному випадку, підприємство, на якому працювала позивач відноситься до районів Крайньої Півночі згідно до постанови Ради Міністрів СРСР №1029 від 10.11.1967р. та доказів того, що позивач працювала за вахтовим методом відповідачем суду не надано, а в матеріалах справи такі докази відсутні.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням вимог ч. 2 ст. 2 вказаного Кодексу, перевіривши дії відповідача щодо відмови у проведенні перерахунку призначеної позивачеві пенсії з урахуванням пільгового обчислення стажу її роботи в районах Крайньої Півночі та місцевості, прирівняної до районів Крайньої Півночі, за період з 01.06.1982р. до 01.01.1991р., суд приходить до висновку, що відповідач, відмовляючи у проведенні такого перерахунку пенсії позивачеві діяв не у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, не обґрунтовано та без врахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Отже, суд приходить до висновку, що відповідач, відмовивши у проведенні такого перерахунку пенсії позивачеві, порушив права та інтереси позивача, які підлягають судовому захисту шляхом визнання протиправними дій відповідача щодо відмови у проведенні призначеної позивачеві пенсії з урахуванням пільгового обчислення стажу роботи в районах Крайньої Півночі та місцевості, прирівняної до районів Крайньої Півночі, за період з 01.06.1982р. до 01.01.1991р.

Також підлягають і частковому задоволенню похідні позовні вимоги позивача про зобов'язання відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії позивача з урахуванням пільгового обчислення стажу роботи позивача з 01.06.1982р. до 01.01.1991р. в районах Крайньої Півночі з 01.04.2018р., з урахуванням того, що судом встановлено протиправність дій відповідача щодо відмови у проведенні призначеної позивачеві пенсії з урахуванням пільгового обчислення стажу роботи в районах Крайньої Півночі та місцевості, прирівняної до районів Крайньої Півночі за період з 01.06.1982р. до 01.01.1991р. та належним і ефективним способом захисту порушеного права позивача є саме зобов'язання суб'єкта владних повноважень вчинити певні дії, направлені на усунення порушеного права позивача виходячи із наданих повноважень адміністративного суду, встановлених ст.245 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, за приписами ст.245 вказаного Кодексу, встановлено, що у разі задоволення позову, суд може прийняти постанову про зобов'язання суб'єкта владних повноважень вчинити певні дії.

Окрім того, і за приписами ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, дає найбільший ефект.

Відтак, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права та відповідати наявним обставинам.

Також слід зазначити, що за приписами ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

Так, Європейський Суд з прав людини у рішенні від 13.01.2011р. (остаточне) по справі "Чуйкіна проти України" констатував: " 50. Суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов'язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює "право на суд", в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів ( див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. The United Kingdom),п.п.28-36, Series A №18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє всіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції - гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати "вирішення" спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі - провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені.

Таким чином, з урахуванням наведеної правової позиції, суд приходить до висновку, що задоволення позовних вимог позивача про зобов'язання відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії позивача з врахуванням пільгового обчислення стажу роботи позивача з 01.06.1982р. до 01.01.1991р. в районах Крайньої Півночі з 01.04.2018р. є дотриманням судом гарантій того, що спір між сторонами буде остаточно вирішений.

Разом з тим, не підлягають задоволенню позовні вимоги позивача в частині зобов'язання відповідача провести відповідний перерахунок пенсії позивача з моменту виникнення права на отримання пенсії на пільгових умовах, враховуючи наступне.

За нормами ч.4 ст.45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» перерахунок призначеної пенсії, крім випадків, передбачених частиною першою статті 35, частиною другою статті 38, частиною третьою статті 42 і частиною п'ятою статті 48 цього Закону, провадиться в такі строки, зокрема, у разі виникнення права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа.

Виходячи з наведеного та з урахуванням того, що із заявою про перерахунок пенсії та відповідними довідками позивач звернулася до пенсійного органу 26.03.2018р., то позивач має право на перерахунок її пенсії з врахуванням пільгового обчислення стажу роботи позивача з 01.06.1982р. до 01.01.1991р. в районах Крайньої Півночі саме з 01.04.2018р. відповідно до положень ч.4 ст.45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Також і не підлягають задоволенню і позовні вимоги позивача в частині визнання протиправними дій відповідача щодо відмови в перерахунку призначеної позивачеві пенсії з урахуванням пільгового обчислення стажу роботи в районах Крайньої Півночі та місцевості, прирівняної до районів Крайньої Півночі, за період з 01.01.1991р. по 01.09.1998р. та зобов'язати відповідача вчинити всі необхідні дії та перерахувати пенсію позивачеві з врахуванням пільгового обчислення стажу роботи період з 01.01.1991р. по 01.09.1998р., виходячи з наступного.

Відповідно до статті 1 Тимчасової угоди від 15.01.1993р. між Урядом України і Урядом Російської Федерації про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, в галузі пенсійного забезпечення (далі - Тимчасова угода) громадяни Сторін, що домовляються, які пропрацювали не менше 15 календарних років в районах Крайньої Півночі або не менше 20 календарних років в місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, незалежно від місця їх постійного проживання на території обох держав мають право на пенсію по старості (за віком): чоловіки - по досягненню 55 років і при загальному стажі роботи не менше 25 років, жінки - по досягненню 50 років і при загальному стажі роботи не менше 20 років. Громадянам Сторін, що домовляються, які працювали як в районах Крайньої Півночі, так і в місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, один рік роботи в місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, зараховується за дев'ять місяців роботи в районах Крайньої Півночі.

Згідно зі статтею 3 Тимчасової угоди при призначенні пенсії у відповідності із статтею 1 цієї Тимчасової Угоди на території України, компетентні органи Російської Федерації відшкодують витрати на виплату цієї пенсії у тій її частині, яка відповідає тривалості трудового стажу, виробленого в районах Крайньої Півночі або в місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, починаючи з 01.01.1991р. У цьому випадку частина пенсії, яка відповідає тривалості трудового стажу, виробленого в районах Крайньої Півночі або в місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, обчислюються за нормами законодавства Російської Федерації. Порядок відшкодування витрат на виплату зазначених вище пенсій регулюються спеціальною Угодою між компетентними органами Сторін. Відшкодування витрат у відповідності із пунктом 1 цієї статті здійснюється до виникнення права на пенсійне забезпечення згідно законодавства України (з врахуванням Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992р.).

Таким чином, вказана Тимчасова угода надає громадянам Сторін цієї угоди право на достроковий вихід на пенсію по старості (за віком) за вказаних у статті 1 угоди умов, а також визначає порядок реалізації цього права.

З аналізу вищевикладеного, можна дійти висновку, що лише за умови якщо особа, яка набула у відповідній місцевості певний стаж, використала своє право на призначення пенсії на пільгових умовах відповідно до ст.1 Тимчасової угоди компетентні органи Російської Федерації відшкодують витрати на виплату цієї пенсії у тій її частині, яка відповідає тривалості трудового стажу, виробленого в районах Крайньої Півночі або в місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, починаючи з 01.01.1991р., що реалізується шляхом звернення громадян України до органів Пенсійного фонду за місцем проживання із заявою, документами, що засвідчують особу, про підтвердження стажу роботи на території іншої держави, на підставі яких спеціалістами органу Пенсійного фонду заповнюються так звані «формуляри зв'язку», які відправляються до Пенсійного фонду України з подальшим надсиланням до компетентного органу відповідної держави, який розглядає пакет документів та у випадку позитивного вирішення питання та призначення частини пенсії виплачує її особі через банківську установу.

Разом з тим, доказів того, що позивач отримує пенсію відповідно до ст.1 Тимчасової угоди та зверталася до пенсійного органу у вищенаведеному порядку (із заповненням формулярів зв'язку) суду не надано, а в матеріалах справи такі докази відсутні, а тому у цій частині право позивача відповідачем ще не порушено, у зв'язку з чим позовні вимоги позивача в частині визнання протиправними дій відповідача щодо відмови в перерахунку призначеної позивачеві пенсії з урахуванням пільгового обчислення стажу роботи в районах Крайньої Півночі та місцевості, прирівняної до районів Крайньої Півночі, за період з 01.01.1991р. по 01.09.1998р. та зобов'язання відповідача вчинити всі необхідні дії та перерахувати пенсію позивачеві із урахуванням пільгового обчислення стажу роботи за наведений період є передчасними та не підлягають задоволенню згідно до ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, якою передбачено, що підлягають захисту лише порушені права, свободи та інтереси фізичних осіб з боку суб'єктів владних повноважень.

Окрім того, слід зазначити, що згідно до ст.1 Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992р. визначено, що пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць даної Угоди та членів їх сімей здійснюється відповідно до законодавства тієї держави, на території якої вони проживають.

Разом з тим, Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» не передбачено пільг при обчисленні стажу роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі за період роботи з 01.01.1991р. по 01.09.1998р. (спірний період).

У зв'язку з вищевикладеним, у адміністративного суду відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог позивача у вказаній частині.

Приймаючи до уваги викладене, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для часткового задоволення позовних вимог позивача.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд виходить із того, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

За таких обставин, підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень - Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь позивача судові витрати позивача по сплаті судового збору понесені позивачем згідно квитанції №4671170 від 22.08.2018р. пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 352 грн. 40 коп. (704,80 грн./2) (а.с.3).

Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови у проведенні перерахунку призначеної позивачеві пенсії з урахуванням пільгового обчислення стажу роботи в районах Крайньої Півночі та місцевості, прирівняної до районів Крайньої Півночі, за період з 01.06.1982р. до 01.01.1991р.

Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26, ) здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) із урахуванням пільгового обчислення стажу її роботи з 01.06.1982р. до 01.01.1991р. в районах Крайньої Півночі з 01.04.2018р.

У задоволенні іншої частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26, ) на користь ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) - судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 352 грн. 40 коп. (триста п'ятдесят дві грн. 40 коп.).

Рішення суду може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги до суду першої інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення, або протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення відповідно до вимог статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України та у порядку, встановленому п.п.15.1 п.15 Розділу VІІ Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду набирає законної сили у строки, визначені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.О. Конєва