Справа № 1240/2691/18
Суддя: Арабей Тетяна Георгіївна
Дата ухвалення: 2019-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2019 року справа №1240/2691/18

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі судді Арабей Т.Г., Компанієць І.Д., Міронової Г.М., за участю секретаря судового засідання - Токаревої А.Г., представника позивача Курпас С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Дистрім» на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2018 року у справі № 1240/2691/18 (головуючий суддя І інстанції - Ірметова О.В.), складене у повному обсязі 30 листопада 2018 року у м. Сєвєродонецьк Луганської області за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Дистрім» до Головного управління ДФС у Луганській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

07 вересня 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Дистрім» звернулось до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Луганській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № 0 та № 0 від 28 серпня 2018 року (а.с. 4-14).

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2018 року відмолено у задоволені позовних вимог (а.с. 153-157).

Товариство з обмеженою відповідальністю «Дистрім» із таким судовим рішенням не погодилось, звернулось до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на ненадання судом першої інстанції вірної оцінки обставинам справи, винесення рішення без урахування обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, просило скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначає, що Товариство не погоджується зі спірними податковими повідомленнями-рішеннями та вважає їх протиправними та такими, що підлягають скасуванню, з огляду на наступне.

Сертифікат про походження товару EUR.1 Nr.L 709306 від 31 березня 2017 року не було надано агенту з митного оформлення, так як даних, зазначених у рахунку-фактурі № 7504156 від 28 березня 2017 року відповідно до норм чинного законодавства було достатньо для здійснення митного оформлення товару із застосуванням преференції.

Також позивач зазначив, що нанесення напису про походження товару покладається на експортера. ТОВ «Дистрім» не має можливості впливати на процедуру нанесення напису експортером на декларацію інвойс.

Таким чином, походження товарів, до яких законодавством України застосовано заходи захисту національного товаровиробника, може бути визначено на підставі одного з вищезазначених документів про походження товарів, установлених Угодою про асоціацію, зокрема декларації інвойс.

Надання Позивачем митному органу під час проведення перевірки на підтвердження законності своїх дій оригіналу сертифікату з перевезення товару EUR.1 від 31.03.2017 № L 709306, виданого митним органом Федеративної республіки Німеччина, згідно з яким товар за інвойсом 7504156 має походження з Європейського Союзу (Німеччина), підтверджує відсутність порушення ТОВ «Дистрім» норм МК України та Угоди (а.с. 164-183).

Представник позивача (директор) у судовому засіданні надав пояснення аналогічні викладеним в апеляційній скарзі, просив суд її задовольнити, рішення суду скасувати та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, з наступних підстав.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що на підставі наказу Головного управління ДФС у Луганській області від 19 липня 2018 року № 792 (а.с.94) проведено документальну невиїзну перевірку ТОВ «Дистрім» дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи щодо перевірки обґрунтованості та законності надання (отримання ) пільг і звільнення від оподаткування за окремою митною декларацією від 16 травня 2017 року № UA702020/2017/000808, про що складено акт від 16 серпня 2018 року № 637/12-32-14-10/41070158 (а.с.101-110).

За висновками акту перевіркою встановлено порушення ТОВ «Дистрім»:

- ст. 26 Глави 1 Розділу ІV Угоди про асоціацію між Україною, з одного боку, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншого боку, ратифікованої Законом України від 16 вересня 2014 року, пп. (б) п.1 ст.16, п.1, п.2, п.4 ст.22 Протоколу І Угоди про асоціацію, Додатку ІV до Протоколу 1 до Угоди про асоціацію, в результаті чого занижене податкове зобов'язання зі сплати ввізного митна на загальну суму 19030,19 грн. за МД від 16 травня 2017 року № UA702020/2017/000808;

- п.п. «в» п. 185.1 ст. 185, п.187.8 ст. 187, п.190.1 ст.190 ПК України в результаті чого занижене податкове зобов'язання зі сплати податку на додану вартість на загальну суму 3806,04 грн. за МД від 16 травня 2017 року № UA702020/2017/000808.

На підставі зазначеного акту відповідачем прийняті податкові повідомлення-рішення від 28 серпня 2018 року № 0, яким збільшено суму податкового зобов'язання зі сплати ввізного митна на загальну суму 19030,19 грн. та нараховане штрафні санкції у розмірі 4757,55 грн. (а.с.113-114).

На підставі зазначеного акту відповідачем прийняті податкові повідомлення-рішення від 28 серпня 2018 року № 0, яким збільшено суму податкове зобов'язання зі сплати податку на додану вартість на загальну суму 3806,04 грн. та нараховане штрафні санкції у розмірі 951,51 грн (а.с.112). Позивач правом адміністративного оскарження не скористався, із зазначеними податковими повідомленнями-рішеннями не погодився та звернувся до суду за захистом своїх порушених прав.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції дійшов до висновку, що ТОВ «Дистрім » неправомірно застосував режим вільної торгівлі за Угодою про асоціацію, такі дії позивача призвели до порушень пп. «в» п. 185.1 ст.185, п.187.8 ст.187, п. 190.1 ст.190 ПК України, а саме до заниження податкових зобов'язань з податку на додану вартість, відтак спірні податкові повідомлення-рішення є правомірними.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає за необхідне зазначити про таке.

Відповідно до ч.1 ст. 281 Митного кодексу України (далі - МК України) допускається встановлення тарифних пільг (тарифних преференцій) щодо ставок Митного тарифу України у вигляді звільнення від оподаткування ввізним митом, зниження ставок ввізного мита або встановлення тарифних квот відповідно до законодавства України та для ввезення товарів, що походять з держав, з якими укладено відповідні міжнародні договори.

Статтею 36 МК України визначено, що країна походження товару визначається з метою оподаткування товарів, що переміщуються через митний кордон України, застосування до них заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, заборон та/або обмежень щодо переміщення через митний кордон України, а також забезпечення обліку цих товарів у статистиці зовнішньої торгівлі. Країною походження товару вважається країна, в якій товар був повністю вироблений або підданий достатній переробці відповідно до критеріїв, встановлених цим Кодексом. Під країною походження товару можуть розумітися група країн, митні союзи країн, регіон чи частина країни, якщо є необхідність їх виділення з метою визначення походження товару.

Між Україною, з одного боку, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншого боку, укладено Угоду про асоціацію, яка ратифікована Законом України від 16 вересня 2014 року № 1678 (далі - Угода про асоціацію).

Відповідно до п.1 ст.29 Угоди про асоціацію кожна Сторона зменшує або скасовує ввізне мито на товари, що походять з іншої Сторони, відповідно до Графіків, встановлених у Додатку I-A до цієї Угоди.

Пунктами 1 та 2 ст. 26 Угоди про асоціацію положення цієї Глави застосовуються до торгівлі товарами-2, що походять з територій Сторін. Для цілей цієї Глави «походження» означає, що товар підпадає під правила походження, викладені в Протоколі I до цієї Угоди («Щодо визначення концепції «походження товарів» і методів адміністративного співробітництва»).

Протокол 1 до Угоди про асоціацію (далі - Протокол 1) врегульовує питання щодо визначення концепції «Походження товарів» і методів адміністративного співробітництва.

Суд зазначає, що для зменшення базової ставки мита під час митного оформлення товарів необхідно виконання декількох умов:

- товари мають походити з території країни, які підписали Угоду (ст. 26 Глави І Розділу ІV Угоди про асоціацію);

- товари підпадають під правила походження, які викладені в Розділі V Протоколу І до Угоди про асоціацію;

- виконання правил Прямого транспортування, передбаченого ст.13 Розділу ІІІ Протоколу І до Угоди про асоціацію.

Відповідно до п.1 ст.16 Розділу V Протоколу І до Угоди про асоціацію товари, що походять з Європейського Союзу, і товари, що походять з України, після ввезення до України чи Європейського Союзу відповідно підпадають під дію цієї Угоди за умови подання одного з таких документів:

(a) сертифікат з перевезення товару EUR.1, зразок якого наведений у Додатку III до цього Протоколу; або

(b) у випадках, вказаних у статті 22(1) цього Протоколу, - декларація, що надалі іменуватиметься «декларацією інвойс», надана експортером до інвойсу, повідомлення про доставку чи будь-якого іншого комерційного документа, який описує розглядувані товари достатньо детально для того, щоб їх можна було ідентифікувати; текст декларації інвойс наведений у Додатку IV до цього Протоколу.

Статтею 22 Протоколу І встановлено вимоги до складання експортером декларації інвойс, зокрема, декларація інвойс, зазначена в статті 16(1)(b) цього Протоколу, може бути складена:

(a) затвердженим експортером у розумінні статті 23 цього Протоколу, або

(b) експортером будь-якої партії товару, що складається з одного чи декількох місць товарів, що походять з певної країни, сукупна вартість яких не перевищує 6000 євро.

Суд зазначає, що дана норма містить чітке визначення хто має право складати інвойс: затверджений експортер або експортером будь-якої партії товару, сукупна вартість яких не перевищує 6000 євро.

Декларація інвойс може бути складена, якщо розглядувані товари можуть бути визнані такими, що походять з Європейського Союзу або України і відповідають іншим вимогам цього Протоколу.

Експортер, який складає декларацію інвойс, повинен бути готовим у будь-який час на вимогу митних органів країни експорту надати всі належні документи на підтвердження статусу походження розглядуваних товарів, а також виконання інших умов цього Протоколу.

Складання декларації інвойс здійснюється експортером шляхом штампування, машинописного чи поліграфічного друкування на інвойсі, повідомленні про доставку чи іншім комерційнім документі декларації, текст якої наведено у Додатку IV до цього Протоколу, з використанням однієї з мовних версій, викладених у цьому Додатку, і згідно з чинним законодавством країни експорту. Якщо декларація складена від руки, це має бути зроблено чорнилом і друкованими літерами.

Декларації інвойс мають бути власноручно підписані експортером, що їх склав. Проте затверджений експортер у розумінні статті 23 цього Протоколу не повинен підписувати такі декларації, якщо він надав митним органам країни експорту письмове зобов'язання нести повну відповідальність за всі декларації інвойс, у яких він зазначений, так, ніби вони підписані ним власноручно.

Декларація інвойс може бути складена експортером тоді, коли товари, яких вона стосується, експортуються, або після експортування за умови подання цієї декларації в країні імпорту не пізніше ніж протягом двох років після імпортування товарів, яких вона стосується.

Статтею 17 Протоколу І визначена процедура видачі сертифіката з перевезення товару EUR.1.

Сертифікат з перевезення товару EUR.1 має бути виданий митними органами країни експорту на письмову заяву експортера або, під відповідальність експортера, його уповноваженим представником.

Митні органи, які видають сертифікати з перевезення товару EUR.1, повинні вжити всіх необхідних заходів для перевірки статусу походження товарів, а також виконання інших умов цього Протоколу. Для виконання цього завдання вони мають право вимагати будь-яких доказів і здійснювати будь-яку перевірку рахунків експортера та інші перевірки, які вважатимуть належними. Ці органи також мають забезпечити правильне заповнення бланків, зазначених у пункті 2 цієї статті. Вони зокрема повинні перевірити, чи заповнена комірка, призначена для опису товарів, таким чином, щоб запобігти зловмисному дописуванню.

Дата видачі сертифіката з перевезення товару EUR.1 повинна бути вказана в Комірці 11 цього сертифіката.

Сертифікат з перевезення товару EUR.1 має бути виданий митними органами й переданий експортерові одразу ж після здійснення чи забезпечення фактичного експортування товару.

Крім того, статтею 23 Протоколу І визначено, хто є затвердженим експортером.

Митні органи країни експорту можуть надати будь-якому експортерові, що надалі іменуватиметься «затвердженим експортером», який часто перевозить товари за цією Угодою, право складати декларації інвойс незалежно від вартості товарів, щодо яких вони складаються. Експортер, який бажає одержати такий дозвіл, повинен надати митним органам усі гарантії, які вони вважатимуть необхідними для підтвердження статусу походження товарів, а також виконання всіх інших умов цього Протоколу.

Митні органи можуть надати статус затвердженого експортера за будь-яких умов, які вважатимуть належними.

Митні органи повинні надати затвердженому експортерові номер митного дозволу, який має бути вказаний на декларації інвойс.

Відповідно до ст. 25 Протоколу І підтвердження походження повинні подаватися до митних органів країни імпорту згідно з чинним порядком цієї країни. Ці органи можуть вимагати перекладу підтвердження походження, а також подання разом із митною декларацією на ввезення заяви імпортера про те, що ввезені товари відповідають умовам, необхідним для застосування цієї Угоди.

З аналізу статей Розділу V Протоколу 1 до Угоди про асоціацію вбачається, що товари, що походять з Європейського Союзу, і товари, що походять з України, після ввезення до України чи Європейського Союзу відповідно підпадають під дію цієї Угоди за умови подання одного з таких документів: або сертифікат з переведення товару EUR.1 або декларації інвойс, виданий затвердженим експортером або експортером будь-якої партії товару, що складається з одного чи декількох місць товарів, що походять з певної країни, сукупна вартість яких не перевищує 6000 євро, при цьому підтвердження походження повинні подаватися до митних органів країни імпорту згідно з чинним порядком цієї країни. Тобто наявність декларації інвойс або сертифікату з переведення товару EUR.1 не є беззаперечним доказом підтвердження походження товару з Європейського Союзу.

Відповідно до ст. 33 Протоколу і до Угоди про асоціацію подальші перевірки підтверджень походження мають здійснюватись у довільному порядку або тоді, коли митні органи країни імпорту мають обґрунтовані сумніви в достовірності таких документів, статусі походження відповідних товарів або виконанні інших вимог цього Протоколу.

Перевірка має бути здійснена митними органами країни експорту. Для виконання цього завдання вони мають право вимагати будь-яких доказів і здійснювати будь-яку перевірку рахунків експортера та інші перевірки, які вважатимуть належними.

Митні органи, на запит яких була здійснена перевірка, мають бути повідомлені про її результати якомога раніше. Ці результати повинні чітко вказувати на те, чи є перевірені документи достовірними та чи розглядувані товари можуть бути визнані такими, що походять з Європейського Союзу або України і відповідають іншим вимогам цього Протоколу.

Якщо у випадку обґрунтованих сумнівів відповідь на запит про перевірку не надійшла протягом десяти місяців з дати подання цього запита, або якщо відповідь не містить достатньої інформації для визначення достовірності розглядуваного документа або справжнього походження товарів, митні органи, що подали запит, повинні за відсутності виняткових обставин відмовити у наданні права на преференції.

З огляду на зазначене, підставою для перевірки підтвердження походження є обгрунтовані сумніви в достовірності таких документів.

До обґрунтованих сумнівів щодо достовірності документів про походження товару відносяться, з огляду на вищезазначене, такі випадки:

- проставлений в сертифікаті відбиток печатки посадової особи митниці країни ЄС відсутній в зразках відбитків печаток, доведених до митниць ДФС;

- сертифікат або декларація інвойс не підписані експортером;

- структура номера авторизації затвердженого експортера не відповідає структурі номера, доведеного до митниць ДФС;

- в графі 11 сертифіката відсутній підпис та/або дата видачі;

- маркування на продукції/пакувальній тарі або на інших супровідних документах свідчить про інше походження товару ніж зазначено в документі про походження товару;

- код товарної номенклатури на рівні перших чотирьох знаків, зазначений у документі про походження товару або в комерційних/товаросупровідних документах, відрізняється від коду, задекларованого в митній декларації, за умови зміни правила походження до товару;

- дата декларування експортером відомостей про країну походження товару в графі 12 сертифіката пізніше дати видачі сертифіката, зазначеної у графі 11 цього сертифіката;

- до сертифіката внесені виправлення/дописування, які не засвідчені відбитком печатки митниці країни ЄС.

Як зазначено в акті перевірки, підставою для виникнення сумнівів щодо достовірності декларації інвойс № 7504156 від 28 березня 2017 року стала невідповідність визначеній структурі номера авторизації затвердженого експортера Німеччини № DE2600/ZA/0628.

З метою підтвердження статус затвердженого експортера та перевірки преференційного походження товару Луганською митницею ДФС листом від 24 травня 2017 року № 607/8/12-70-19 до ДФС України було направлено декларацію інвойс № 7504156 від 28 березня 2017 року, подану при митному оформленні за МД від 16.05.2017 № UA702020/2017/000808 (а.с.77-78).

Листом ДФС від 15 травня 2018 року № 14384/7/99-99-19-04-02-17 Луганську митницю ДФС (а.с.79) проінформовано про результати верифікації та направлено копію листа Федерального агентства перевірки походження Головного митного управління м. Мюнстер від 15 березня 2018 року № Z 4215F - 1041/17-1, яким надіслано лист Головного митного управління м. Дюсельдорф від 09 березня 2018 року № Z 4215F - А36/17-В 1205 (а.с. 80-87).

Згідно з листом Головного митного управління м. Дюсельдорф від 09 березня 2018 року № Z 4215F - А36/17-В 1205 товари, які наведені в документів, що підтверджує сплату пільгового мита згідно з Протоколом І, не мають походження із жодної з країн Європейського Союзу. Також повідомлено, що експортер не є уповноваженим експортером згідно п. 23 Протоколу І до Угоди про асоціацію.

З аналізу вищеподаних суду доказів слідує, що декларація інвойс складена не уповноваженим експортером згідно ст. 23 Протоколу І до Угоди про асоціацію та товар, оформлений за МД від 16 травня 2017 року № UA702020/2017/000808, не має походження із жодної з країн Європейського Союзу, а тому позиція відповідача щодо порушення ТОВ «Дистрім» вимоги ст.26 Глави І Розділу ІV до Угоди про асоціацію товари, ст.ст. 16 та 22 Протоколу І Угоди про асоціацію в частині застосування режиму вільної торгівлі до товару, ввезеному за МД від 16 травня 2017 року № UA702020/2017/000808 є обґрунтованою.

Відповідно до п. 27 ч. 1 ст. 4 МК України визначено, що до складу митних платежів входить податок на додану вартість із ввезених на митну територію України товарів (продукції) та згідно з частиною 2 статті 270 МК України правила оподаткування товарів, що переміщуються через митний кордон України, іншими (крім мита) митними платежами встановлюються Податковим кодексом України з урахуванням особливостей, що визначаються цим Кодексом.

Підпунктом «в» п. 185.1 ст.185 ПК України визначено, що об'єктом оподаткування є операції платників податку з ввезення товарів на митну територію України.

Датою виникнення податкових зобов'язань у разі ввезення товарів на митну територію України є дата подання митної декларації для митного оформлення (п.187.8 ст.187 ПК України).

Згідно з п. 190.1 ст.190 ПК України базою оподаткування для товарів, що ввозяться на митну територію України, є договірна (контрактна) вартість, але не нижче митної вартості цих товарів, визначеної відповідно до розділу ІІІ Митного кодексу України, з урахуванням мита та акцизного податку, що підлягають сплаті і включаються до ціни товарів.

З огляду на те, що ТОВ «Дистрім» неправомірно застосував режим вільної торгівлі за Угодою про асоціацію, такі дії позивача призвели до порушень пп. «в» п. 185.1 ст.185, п.187.8 ст.187, п. 190.1 ст.190 ПК України, а саме до заниження податкових зобов'язань з податку на додану вартість.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем правомірно прийняті спірні податкові повідомлення-рішення та відсутні підстави для задоволення позовних вимог ТОВ «Дистрім». Суд апеляційної інстанції не приймає до уваги доводи апелянта щодо надання митному органу під час проведення перевірки оригіналу сертифікату з перевезення товару, згідно з яким товар має погодження з Європейського Союзу( Німечина) з огляду, на те що під час митного оформлення товару він не надавався, про що зазначено в акті перевірки та наявності повідомлення Федерального агентства перевірки походження товару Головного митного управління м. Мюнстер , що товар не має походження з жодної країни ЄС та експортер не є уповноваженим експортером, мав діє протягом чотирьох місяців з дати видачі в країні експорту та час його дії сплинув.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції розглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не бере до уваги посилання апелянта на те, що висновки суду першої інстанції є суперечливими та невідповідними фактичним обставинам, з огляду на те, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, таким, що відповідає фактичним обставинам справи.

Відповідно до положень ч.1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, оскільки суд першої дійшов вірного висновку про необхідність відмови у задоволені позовних вимог,інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, оскільки вони стосується саме наявності сертифікату з перевезення товару, відповідно до якого суд апеляційної інстанції визначився в даній справі.

Керуючись ст. 283, 310, 315, 316, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Дистрім» на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2018 року у справі № 1240/2691/18 - залишити без задоволення.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2018 року у справі № 1240/2691/18 - залишити без змін.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошені у судовому засіданні 06 лютого 2019 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку встановленому ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 08 лютого 2019 року.

Судді Т.Г.Арабей Г.М. Міронова

І.Д. Компанієць