Справа № 360/177/19
Суддя: С.М. Чиркін
Дата ухвалення: 2019-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

14 лютого 2019 рокуСєвєродонецькСправа № 360/177/19

Луганський окружний адміністративний суд

у складі головуючого судді Чиркіна С.М.,

за участю

секретаря судового засідання Шеховцової А.С.,

та

представників сторін:

від позивача - ОСОБА_1,

від відповідача - не прибув,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Луганського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області про визнання протиправною та скасування постанови від 27.12.2018 ВП № 38660224 про накладення штрафу,-

ВСТАНОВИВ:

10 січня 2019 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_2 (далі позивач, ОСОБА_2Г.) до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області про визнання протиправною та скасування постанови від 27.12.2018 ВП № 38660224 про накладення штрафу.

Ухвалою від 15 січня 2019 року позовну заяву залишено без руху з встановленням позивачу строку на усунення недоліків позовної заяви (а.с. 15-16).

31 січня 2019 року від позивача надійшла уточнена позовна заява, в якій позивачем змінено відповідача у справі з Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області на Луганський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області (далі відповідач, Луганський МВ ДВС ГТУЮ у Луганській області) (а.с. 19-22).

Ухвалою суду від 21.11.2018 відкрито провадження в зазначеній справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 1-2).

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що у Луганському міську відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області перебуває виконавче провадження № 38660224 з примусового виконання виконавчого листа № 434/3627/13-ц2/434/2582/13, виданого 26.06.2013 Артемівським районним судом м. Луганська про стягнення з позивача аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 14 частини всіх видів заробітків щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13.05.2013 і до досягнення дитиною повноліття. 27 грудня 2018 року Старшим державним виконавцем Луганського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області ОСОБА_5 прийнято рішення шляхом винесення Постанови ВП № 38660224 про накладення штрафу у розмірі 50 % від суми заборгованості у розмірі 18904,11 грн на підставі частини чотирнадцятої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження». Зазначає, що вказану постанову отримав 02.01.2019.

На думку позивач ця постанова є протиправною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки у контексті позову період заборгованості зі сплати аліментів, котрий стосується часу до набрання чинності частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», не може бути підставою для юридичної відповідальності боржника.

Відповідач позовні вимоги не визнав про що подав заперечення на позовну заяву (а.с. 39-42), в яких зазначив таке.

На виконанні у Луганському міському відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області, який утворено на підставі наказу Міністерства юстиції України від 29.11.2016 № 3503/5 шляхом злиття Артемівського відділу державної виконавчої служби міста Луганська Головного територіального управління юстиції у Луганській області, Жовтневого відділу державної виконавчої служби міста Луганська Головного територіального управління юстиції у Луганській області, Кам'янобрідеького відділу державної виконавчої служби міста Луганська Головного територіального управління юстиції у Луганській області та Ленінського відділу державної виконавчої служби міста Луганська Головного територіального управління юстиції у Луганській області, перебуває виконавче провадження № 38660224 з примусового виконання виконавчого листа № 434/3627/13-ц виданого 26.06.2013 Артемівським районним судом м. Луганська про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини від доходу (заробітку) відповідача, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 13.05.2013 року і до досягнення дитиною повноліття. У зв'язку з несвоєчасною та не в повному обсязі сплатою аліментів на 27.12.2018 існує заборгованість у розмірі 37808,21 грн. 27.12.2018 державним виконавцем, керуючись статтею 71 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про накладення штрафу у розмірі 50 % від суми заборгованості, який складає 18904,11 грн. Зазначає, що у разі надання боржником документів, які підтверджують в повному обсязі сплату аліментів, борг буде перерахований.

Таким чином, на думку відповідача, державним виконавцем здійснені усі дії по виконавчому провадженню відповідно до вимог чинного законодавства.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином (а.с. 38), надав до суду клопотання про розгляд справи без його участі (а.с. 47).

З урахуванням вимог статей 194, 205 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не прибули, на підставі наявних доказів.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статті 90 КАС України, судом встановлено таке.

На виконанні Луганського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області перебуває виконавче провадження ВП № 38660224 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частки від доходу /заробітку/ відповідач, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку починаючи з 13.05.2013 і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 48-80).

02.07.2013 старшим державним виконавцем Ленінського відділу державної виконавчої служби Луганського міського управління юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 38660224 з примусового виконання виконавчого листа № 434/3627/13-ц2/434/2582/13 виданого 26.06.2013 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частки від доходу /заробітку/ відповідач, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку починаючи з 13.05.2013 і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 49).

Постановою від 19.10.2016 відновлено виконавче провадження № 38660224 (а.с. 54).

27.12.2018 в межах виконавчого провадження № 38660224 старшим державним виконавцем Луганський МВ ДВС ГТУЮ у Луганській області було винесено постанову про накладення на штрафу в розмірі 50% від суми заборгованості у розмірі 18904,11 грн (а.с. 8).

В постанові від 27.12.2018 ВП № 38660224 про накладення штрафу державним виконавцем також зазначено, що боржник своєчасно не сплачує, на 01.12.2018 існує заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 37808,21 грн.

Згідно з інформацією, зазначеною у довідці розрахунку до лютого 2014 року аліменти перераховувались підприємством, за період з 01.02.2014 по 31.11.2018 у боржника ОСОБА_2 утворилась заборгованість зі сплати аліментів в сумі 37808,21 грн (а.с. 81-82).

Предметом спору є правомірність винесення державним виконавцем постанови від 27.12.2018 ВП № 38660224 про накладення штрафу.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд дійшов такого.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Статтею 1 Закону України від 02.06.2016 № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі Закон № 1404-VIII) визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першою статті 13 Закону № 1404-VIII передбачено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з частиною першою статті 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною першою статті 26 Закону № 1404-VIII визначено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Згідно з частиною першою статті 71 Закону №1404-VIII порядок стягнення аліментів визначається законом.

Абзацом 3 частини чотирнадцятої статті 71 Закону № 1404-VIII визначено, що за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

Зазначену статтю доповнено вказаною нормою згідно із Законом України від 03.07.2018 № 2475-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання», який вступив в дію з 28.08.2018.

Відповідно до частини другої статті 74 Закону № 1404-VIII рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Так, згідно зі статтею 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

У свою чергу в пункту 2 Рішення Конституційного ОСОБА_4 України від 09.02.1999 у справі № 1-рп/99 зазначено, що частину першу статті 58 Конституції України щодо дії нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Отже, особа має нести відповідальність за діяння на підставі закону, що був чинним на час його вчинення, крім випадків, коли новий закон пом'якшує або скасовує відповідальність особи за вчинення такого діяння.

Конституційний принцип незворотності дії законів, які погіршують становище особи, дає суду підстави для висновку про неможливість застосування санкцій за дії (бездіяльність), які на момент, коли вони мали місце, за попереднього правового регулювання не були правопорушенням.

Неприпустимість зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів є одним з аспектів загальновизнаного принципу правової визначеності як елемента принципу верховенства права, який відповідно до частини першої статті 8 Конституції України визнається і діє в Україні.

Принцип неприпустимості зворотної дії в часі нормативних актів знайшов своє закріплення в міжнародно-правових актах, зокрема і в Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини (стаття 7).

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 22.02.2017 у справі № 6-2705цс16, Верховний суд підтвердив, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.

Також правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема у постановах від 13.12.2018 у справі №810/78/16 (адміністративне провадження № К/9901/18547/18), від 22.12.2018 у справі № 826/364/18, від 23.11.2018 у справі № 355/818/17, від 16.10.2018 у справі № 819/982/13-а (адміністративне провадження № К/9901/6547/18), від 18.09.2018 у справі № 816/1053/16 (адміністративне провадження № К/9901/11963/18).

Відповідно до частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, обов'язок доведення обставин, які стали підставою для винесення оскаржуваної постанови покладено на відповідачів.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено правомірності застосування до ОСОБА_2 штрафу у розмірі 18904,11 грн.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які необхідно оцінити, виконуючи свої зобов'язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Суд, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що оскаржувана постанова є протиправною, а позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір в розмірі 768,40 грн, що підтверджується інформацією, зазначеною в квитанції від 04.01.2019 № 22 (а.с. 3)

Відповідно до частини другої статті 132 КАС України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з частиною третьою статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених вимог.

З огляду на те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, суд присуджує позивачу понесені ним і документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 768,40 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 72-77, 90, 132, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_2 (ідентифікаційний код НОМЕР_1, місце реєстрації: АДРЕСА_1, місце проживання: 10008, АДРЕСА_2) до Луганського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області (, місце знаходження: 93401, Луганська область, м. Сєвєродонецьк, пр-т Хіміків, буд. 68) про визнання протиправною та скасування постанови від 27.12.2018 ВП № 38660224 про накладення штрафу задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Луганського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області від 27 грудня 2018 року ВП 38660224 про накладення на ОСОБА_2 штрафу в розмірі 18904,11 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Луганського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області на користь ОСОБА_2 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду або через Луганський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя ОСОБА_6