Справа № 648/116/18
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2019-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 січня 2019 р.м.ОдесаСправа № 648/116/18

Категорія: 10.3.4 Головуючий в 1 інстанції: Ковбій О.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Осіпова Ю.В.,

суддів Бойка А.В., Шевчук О.А.,

при секретарі Іщенко В.О.,

за участю представника позивача-адвоката Бабіча О.П. та представника відповідача Дідуха С.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 05 червня 2018 року (м. Херсон, дата складання повного тексту рішення 08.06.2018р.) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України та 3-ї особи ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання винити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:
17.01.2018 року ОСОБА_1 звернувся до Білозерського районного суду Херсонської області із адміністративним позовом до Міністерства оборони України та 3-ї особи ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просив суд:

- визнати протиправними дії відповідача щодо їх відмови виплатити йому грошову допомогу у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності як пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби в країнах, де велись бойові дії;

- зобов`язати Міністерство оборони України виплатити йому одноразову грошову допомогу у зв`язку з інвалідністю ІІ групи, яка настала внаслідок виконання обов`язків військової служби в країнах, де велись бойові дії у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем протиправно відмовлено йому у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги, оскільки відповідно до чинного законодавства він має право на її отримання, як інвалід ІІ групи внаслідок виконання обов`язків військової служби.

Ухвалою судді Білозерського районного суду Херсонської області від 17 січня 2018 року даний адміністративний позов ОСОБА_1 передано на розгляд до Херсонського окружного адміністративного суду.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 05 червня 2018 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено повністю. Визнано протиправними дії Міністерства оборони України щодо відмови виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу у зв`язку з встановленням 2 групи інвалідності як пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби в країнах, де велись бойові дії. Зобов`язано Міністерство оборони України виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку з інвалідністю 2 групи, яка настала внаслідок виконання обов`язків військової служби в країнах, де велись бойові дії у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності - 19.05.2017 року.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду 1-ї інстанції, представник Міністерства оборони України 16.07.2018 року подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що судом, при винесенні оскаржуваного рішення порушено норми матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 03.05.2018 року та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, виступи сторін та перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність належних підстав для її задоволення.

Судом 1-ї інстанції встановлено наступні обставини справи.

Позивач ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), в період з 29.08.1988 року по 11.02.1989 року проходив військову службу на території Демократичної Республіки Афганістан та приймав участь в бойових діях, що підтверджується копією військового квитка НОМЕР_1 та копією довідки Білозерського районного військового комісаріату Херсонської області від 31.03.2017 року №273.

22.01.2013 року Військово-лікарською комісією Південного регіону по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв Міністерства оборони України було встановлено (протокол засідання №20), що отримана ОСОБА_1 травма, ТАК, пов`язана з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

19.06.2013 року Херсонською обласною медико-соціальною експертною комісією Міністерства охорони здоров`я позивачу при первинному огляді було встановлено ІІІ групу інвалідності, яка настала внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велися бойові дії, що підтверджується довідкою до акту огляду МСЕК серії 10 ААА №996135.

Позивач одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому ІІІ групи інвалідності з 19.06.2013р. не отримував, на підтвердження чого в матеріалах справи міститься довідка Херсонської обласної дирекції НАСК «Оранта» від 15.11.2016р. №04-18/345.

19.05.2017 року Херсонською обласною медико-соціальною експертною комісією Міністерства охорони здоров`я позивачу встановлено 2 (другу) групу інвалідності, що настала в результаті травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК серії 12ААА №436025.

25.05.2017 року ОСОБА_1 , діючи з метою вирішення питання про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з отриманням ІІ групи інвалідності, внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_3 з відповідною заявою та надав копії усіх необхідних документів, які в тому числі були надіслані і до Міністерства оборони України.

Однак, розглянувши вказану заяву позивача та надані їм документи, Міністерство оборони України своїм рішенням, оформленим Протоколом засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 26.05.2017р. №54, дійшла висновку про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги з тих підстав, що (дослівно) «Ураховуючи, що ОСОБА_1 звільнений з військової служби до набуття чинності Закону України від 03.11.2006 року №328-V, яким запроваджено виплату одноразової грошової допомоги, а інвалідність встановлена до 01.01.2014 року, тобто до набуття чинності нової редакції ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», він не має права на одержання одноразової грошової допомоги. Крім цього, відповідно до ч.4 ст.16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та п.8 «Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги» (затв. Постановою КМУ від 25.12.2013р. №975), у разі зміни групи інвалідності доплата одноразової грошової допомоги здійснюється за умови, якщо зміна відбулася протягом двох років після первинного встановлення інвалідності. ОСОБА_1 групу інвалідності змінено понад дворічний термін».

Не погоджуючись з такими діями та рішенням відповідача, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Вирішуючи справу по суті та повністю задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог та, відповідно, з неправомірності дій та спірного рішення відповідача.

Колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, погоджується з висновками суду 1-ї інстанції і вважає їх обгрунтованими, з огляду на наступне.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб визначений Конституцією та законами України.

Статтею 17 Конституції України передбачено забезпечення державою соціального захисту громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України. Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється у відповідності до положень Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року.

Як слідує зі змісту положень ст.41 вказаного Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Відповідно до вимог ст.ст.1,2 вказаного Закону, військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

У відповідності до приписів п.2 ч.1 ст.3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.

До того ж, згідно із ч.1 ст.16 цього ж Закону України №2011-ХІІ, одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

У відповідності до п.4 ч.2 цієї ж статті одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

Отже, з системного аналізу наведених вище норм Закону вбачається, що право на отримання вказаної допомоги після звільнення з військової служби мають особи, які отримали інвалідність внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби незалежно від часу настання інвалідності.

При цьому, слід зазначити, що аналогічна правова позиція з цього спірного питання була викладена як Верховним Судом України, зокрема, у постанові від 18.11.2014 року по справі № 21-466а14, так і Верховним Судом, зокрема, у своїй постанові від 20.03.2018р. по справі №296/9364/16-а.

Одночасно, слід зазначити й про те, що механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві безпосередньо визначає «Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві», затверджений Постановою Кабінету Міністрів України №975 від 25.12.2013 року.

Так, відповідно до приписів п.6 вказаного Порядку №975 (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), одноразова грошова допомога призначається і виплачується, зокрема військовослужбовцю, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи.

Згідно із ч.8 ст.16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом 3-х років з дня виникнення у них такого права.

Як визначено частиною 2 п.3 Порядку №975, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Разом з тим, Конституційний Суд України в своєму рішенні від 09.02.1999р. у справі №1-рп/99 зазначив, що принцип, закріплений у ч.1 ст.58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Таким чином, судова колегія приходить до аналогічного, що і суд 1-ї інтонації висновку, що право позивача, як інваліда ІІ групи, на отримання одноразової грошової допомоги виникло саме з моменту встановлення йому цієї інвалідності, т.б. з 19.05.2017 року, незалежно від часу, що минув після звільнення його з військової служби.

При цьому, слід зазначити, що особа набуває право на отримання одноразової грошової допомоги в разі встановлення їй інвалідності та це право, в свою чергу, не залежить від первинного чи повторного встановлення такої інвалідності.

Отже, враховуючи положення ст.16 Закону №2011-ХІІ судова колегія приходить до висновку, що у разі встановлення військовослужбовцю більшого відсотка втрати працездатності або у разі встановлення групи інвалідності, яка дає право на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі, у нього виникає право на отримання відповідної допомоги, яка виплачується йому з урахуванням виплаченої раніше суми обов`язкового особистого державного страхування або одноразової грошової допомоги.

До того ж, як вже зазначалось вище, відповідно до інституту соціального захисту військовослужбовця, згідно Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», останній направлено на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі.

Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Отже, у зв`язку з вищезазначеним, колегія суддів вважає, що суд 1-ї інстанції вірно встановив, що позивач, відповідно до вимог ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядку №975, має право на отримання спірної одноразової грошової допомоги.

При цьому, одночасно слід звернути увагу й на ту обставину, що позивачу ОСОБА_1 на даний час, а саме з 16.05.2018 року, вже встановлено 1 групу інвалідності.

Що ж стосується доводів відповідача щодо того, що на осіб, які були громадянами СРСР та здійснювали діяльність з оборони СРСР, норми Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не поширюються, то з цього приводу необхідно зазначити наступне.

Так, як вбачається з матеріалів справи, позивач проходив військову службу у в/частині пп-51931 та в період з 29.08.1988 року по 16.02.1989 року брав участь у бойових діях у Демократичній Республіці Афганістан.

Згідно з приписами п.2 ст.6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993р. №3551-XII, учасниками бойових дій визнаються: учасники бойових дій на території інших країн - військовослужбовці Радянської Армії, Військово-Морського Флоту, Комітету державної безпеки, особи рядового, начальницького складу і військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ колишнього Союзу РСР (включаючи військових та технічних спеціалістів і радників), працівники відповідних категорій, які за рішенням Уряду колишнього Союзу РСР проходили службу, працювали чи перебували у відрядженні в державах, де в цей період велися бойові дії, і брали участь у бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ (флотів). Перелік таких держав, періоди бойових дій у них та категорії працівників визначаються Кабінетом Міністрів України.

Також, відповідно до положень п.2 Постанови КМУ від 08.02.1994р. №63 «Про організаційні заходи щодо застосування Закону «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та затвердженому нею «Переліку держав і періодів бойових дій на їх території», бойові дії в Афганістані, під час яких йому надавалася допомога за участю військовослужбовців Радянської Армії, Військово-Морського Флоту, Комітету державної безпеки та осіб рядового, начальницького складу і військовослужбовців Міністерства внутрішніх справ, військовослужбовців Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, інших військових формувань, осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ колишнього СРСР, проходили в період із квітня 1978 р. по грудень 1989 р.

При цьому, одночасно слід звернути увагу на те, що у відповідності до ч.2 ст.2 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», права та пільги для ветеранів війни і членів їх сімей, установлені раніше законодавством України і законодавством колишнього СРСР, не можуть бути скасовані без їх рівноцінної заміни.

Таким чином, з вищевказаного вбачається, що відповідно до законів і нормативно-правових актів України позивач відноситься до категорії військовослужбовців та учасників бойових дій, а тому, має право на отримання гарантованих державою виплат, пільг та компенсацій.

До того ж, ще слід зазначити й про те, що відповідно до приписів ст.ст.9,77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст.90 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

А відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, вірно встановив фактичні обставини справи та надав їм належної правової оцінки. Наведені ж у апеляційній скарзі доводи, правильність висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на припущеннях та невірному трактуванні норм матеріального права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Отже, за таких обставин, колегія суддів апеляційного суду, діючи виключно в межах доводів апеляційної скарги, відповідно до ст.316 КАС України, залишає цю апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду 1-ї інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст.308,310,315,316,321,322,325,329 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення, а рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 05 червня 2018 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 06.02.2019р.

Головуючий у справі

суддя-доповідач: Ю.В. Осіпов

Судді: А.В. Бойко

О.А. Шевчук