Справа № 815/2708/18
Суддя: Катаєва Е. В.
Дата ухвалення: 2019-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/2708/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2019 року

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Катаєвої Е.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) до Білгород-Дністровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області (вул. Миколаївська, 30, м. Білгород-Дністровський, Одеська область, 67700) про визнання незаконною та скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В:

До суду з позовом звернулась ОСОБА_1 до Білгород-Дністровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області (далі відділ ДВС), в якому позивач просить скасувати як незаконну постанову від 12.07.2016 року державного виконавця відділу ДВС про стягнення з неї - ОСОБА_1 виконавчого збору у сумі 14475,27 грн на підставі виконавчого листа №495/1842/14-ц, виданого 15.06.2016 року.

Позивач зазначила, що про оскаржувану постанову вона дізналась випадково 30.05.2018 року та вважає її незаконною, оскільки ухвалою апеляційного суду Одеської області від 23.11.2017 року була затверджена мирова угода по справі №495/3035/16-ц, яка була укладена між за її участю та участю ОСОБА_2, до умов якої ОСОБА_2 відмовляється від примусового виконання рішення по справі №495/1842/14-ц, а вона відмовляється від позовних вимог до ОСОБА_2 На виконання умов мирової угоди 08.08.2017 року ОСОБА_2 подала до Білгород-Дністровського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області заяву про відмову від примусового виконання рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області у справі №495/1842/14-ц.

На думку позивача у теперішній час не існує будь-яких законних підстав для стягування з неї будь-яких сум, у тому числі й виконавчого збору на підставі виконавчого провадження у справі №495/1842/14-ц, у зв'язку з чим просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Ухвалою суду від 19.06.2018 року позов залишений без руху, у тому числі з підстав пропущення строку звернення до суду та відсутності заяви про поновлення строку звернення до суду із зазначенням причин пропуску цього строку.

Ухвалою суду від 16.07.2018 року позов був повернутий позивачу без розгляду на підставі ст.123 КАС України у зв'язку з не усуненням недоліків позову, ненаданням позивачем заяви про поновлення строку звернення до суду .

Постановою П'ятого апеляційного адміністративного суду від 08.11.2018 року скасована ухвала суду від 16.07.2018 року з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду по суті. Згідно постанови суду апеляційний суд дійшов висновку про дотримання позивачем строку звернення до суду.

Справа надійшла до Одеського окружного адміністративного суду 26.11.2018 року.

На виконання вимог ч.5,6,8 ст.169 КАС України КАС України суд супровідним листом від 16.07.2018 року направив позивачу копію ухвали суду від 16.07.2018 року та повернув оригінал позову з додатками, оригінал квитанції про сплату судового збору. Згідно з поштовим повідомленням поштове відправлення отримано позивачем 28.07.2018 року.

Ухвалою суду від 27.11.2018 року позов залишений без руху, позивачу наданий строк для усунення недоліків - надання оригіналу позову з додатками для відповідача. Згідно поштового повідомлення копія ухвали отримана 06.12.2018 року. Ухвалою суду від 27.12.2018 року продовжений строк для усунення недоліків.

Станом на 29.01.2019 року від позивача не надійшли оригінал позову з додатками, оригінал квитанції про сплату судового збору.

Ухвалою суду від 29.01.2019 року на виконання постанови П'ятого апеляційного адміністративного суду від 08.11.2018 року позов прийнятий до розгляду та відкрите провадження у справі. Визначено, що справа буде розглядатися за правилами спрощеного провадження з урахуванням особливостей встановлених ст. ст. 268-273 КАС України щодо розгляду термінових справ. Витребувані докази по справі.

Засобами електронного зв'язку до суду надійшов відзив на позов, у якому відповідач просив відмовити позивачу у задоволенні позову та зазначив, що06.07.2016 року за заявою стягувача ОСОБА_2 на підставі оригіналу виконавчого листа суду постановою було відкрите виконавче провадження та надано боржнику строк для добровільного виконання рішення суду. Оскільки боржником не надано документів про виконання рішення суду, , державним виконавцем на підставі ст.28 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року № 606-XIV, якій діяв на той час, прийнята постанова про стягнення судового збору та почато примусове виконання судового рішення. Вказана постанова була відповідачем направлена на адресу позивача простою кореспонденцією відповідно до положень Закону.

На підставі отриманої від стягувача заяви від 23.10.2017 року про повернення виконавчого документа без подальшого його виконання державним виконавцем 02.11.2017 року винесена постанова про повернення виконавчого документа згідно з п.1ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції від 02.06.2016 року із зазначенням про виділення в окреме провадження постанови про стягнення з боржника виконавчого зборуВП№51583953 від 12.07.2016 року.

Представник відповідача вважає, що державний виконавець діяв у відповідності до вимог законодавства та підстави для скасування оскаржуваної постанови відсутні.

Справа розглянута у письмовому провадженні.

Судом встановлено, що рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23.05.2016 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 04.07.2016 року, задоволений позов ОСОБА_2 про повернення боргу. Стягнуто з ОСОБА_3 за договором позики на користь ОСОБА_2 борг у сумі 144752,70грн. Стягнуто з ОСОБА_1 за договором позики на користь ОСОБА_2 борг у сумі 144752,70грн.

Постановою державного виконавця Білгород-Дністровського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 06.07.2016 року відкрите виконавче провадження на підставі виконавчого листа №495/1842/14-ц, виданого 15.06.2016 року, щодо стягнення з ОСОБА_1 за договором на користь ОСОБА_2 боргу у сумі 144752,70грн.

Державним виконавцем Білгород-Дністровського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області 12.07.2016 року прийнята постанова про стягнення з боржника виконавчого збору, відповідно до якою з ОСОБА_1 стягнуто виконавчий збір у розмірі 14475,27грн.

В постанові зазначено, що при відкритті виконавчого провадження 06.07.2016 року боржнику було запропоновано виконати самостійно рішення суду до 12.07.2016 року, проте боржником виконавчий лист не виконано (а.с.58).

23.11.2017 року ухвалою апеляційного суду Одеської області по інший цивільній справі №495/3035/16-ц затверджена мирова угода між учасниками апеляційного провадження - ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_1 (а.с.46-50).

Згідно з умовами укладеної мирової угоди відповідач ОСОБА_2 відмовляється від примусового виконання рішення від 23.05.2016 року по справі №495/1842/14-ц, про що подає відповідну заяву державному виконавцеві одночасно з поданням цієї мирової угоди. В свою чергу позивачі ОСОБА_3, ОСОБА_1 відмовляються у повному обсязі від своїх позовних вимог по справі №495/3035/16-ц.

На виконання умов мирової угоди по справі №495/3035/16-ц ОСОБА_2 08.08.2017 року у виконавчому провадженні №495/1842/14-ц подала до відділу ДВС заяву про відмову від примусового виконання рішення у справі №495/1842/14-ц. Також 23.10.2017 року ОСОБА_2 подала заяву до відділу ДВС про повернення їй виконавчого листа №495/1842/14-ц без виконання, а виконавче провадження закрити.

Постановою про повернення виконавчого документу стягувачу від 02.11.2017 року державним виконавцем повернутий стягувачу ОСОБА_2 виконавчий лист №495/1842/14-ц виданий 15.06.2016 року.

Вказані обставини щодо повернення ОСОБА_2 виконавчого листа без виконання на підставі її заяви позивач вважає такими, що є підставою для скасування оскаржуваної постанови від 12.07.2016 року про стягнення з неї виконавчого збору у сумі 14475,27 грн. на підставі виконавчого листа №495/1842/14-ц, виданого 15.06.2016 року, у зв'язку з чим звернулась до суду з даним позовом.

Правовідносини, які виникли між сторонами, регламентовані Законом України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року № 606-XIV (далі Закон України № 606-XIV), який діяв до 05.10.2016 року, та втратив чинність з набранням чинності Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02.06.2016 року (далі Закон України №1404- VIII).

Обома Законами (ст.1) виконавче провадження визначене як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону.

Згідно зі ст.17 Закону України № 606-XIV примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів, що видаються судами.

Відповідно до ст.25 Закону України № 606-XIV державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Статтею 27 Закону України № 606-XIV встановлено, що у разі ненадання боржником у строки, встановлені ч.2 ст. 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Відповідно до ст.28 Закону України № 606-XIV у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений ч.2 ст. 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі виконання рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки та виконання боржником рішення після закінчення строку для самостійного його виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.

З урахуванням вказаних вимог законодавства державним виконавцем Білгород-Дністровського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області 12.07.2016 року прийнята постанова про стягнення з боржника виконавчого збору, відповідно до якою з ОСОБА_1 стягнуто виконавчий збір у розмірі 14475,27грн. В постанові зазначено, що при відкритті виконавчого провадження 06.07.2016 року боржнику було запропоновано виконати самостійно рішення суду до 12.07.2016 року, проте боржником виконавчий лист не виконано.

08.08.2017 року ОСОБА_2 на виконання умов мирової угоди по справі №495/3035/16-ц подала до відділу ДВС заяву про відмову від примусового виконання рішення у справі №495/1842/14-ц та передачі її заяви до суду для її визнання у відповідності до ст.372 ЦПК України. Стаття 372 ЦПК України в редакції станом на подання ОСОБА_2 вказаної заяви визначала, що відмова стягувача від примусового виконання в процесі виконання рішення подається в письмовій формі державному виконавцеві, який не пізніше триденного строку передає її до суду за місцем виконання рішення для визнання.

Також 23.10.2017 року ОСОБА_2 подала заяву до відділу ДВС, в який просила повернути їй виконавчий лист №495/1842/14-ц без подальшого виконання, а виконавче провадження закрити.

Постановою про повернення виконавчого документу стягувачу від 02.11.2017 року державним виконавцем повернутий стягувачу ОСОБА_2 виконавчий лист №495/1842/14-ц виданий 15.06.2016 року на підставі п.1.ч.1 ст.37 Закону України №1404- VIII.

На час подання ОСОБА_2 заяв від 08.08.2017 року, від 23.10.2018 року набрав чинності Закон України №1404- VIII, ст.39 якого встановлено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі визнання судом відмови стягувача від примусового виконання судового рішення (п.1 ч.1 статті).

Крім того, статтею 37 Закону України №1404- VIII визначені підстави для повернення виконавчого документу стягувачу, зокрема, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

Судом встановлено, що відповідач повернув виконавчий лист стягувачу на підставі п.1.ч.1 ст.37 Закону України №1404- VIII.

Статтею 40 Закону України №1404- VIII встановлені наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, у тому числі щодо стягнення виконавчого збору. Відповідно до ч.3 ст.40 Закону у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених, зокрема, п.1 ч.1 ст. 37 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Статтею 27 Закону визначено, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

З урахуванням вказаних приписів законодавства та встановлених обставин по справі суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1

Також судом встановлено, що згідно автоматизованої системи діловодства Одеським окружним адміністративним судом розглянута справа №815/2709/18 за позовом ОСОБА_3 до Білгород-Дністровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про визнання протиправною та скасування постанови №51584039 від 14.07.2016 року про стягнення з ОСОБА_3 виконавчого збору у сумі 14475,25 грн на підставі виконавчого листа №495/1842/14-ц, виданого 15.06.2016 року. Правовідносини виникли з тих же підстав - позивач вважала незаконною постанову про стягнення судового збору у зв'язку із затвердженням 23.11.2017 року ухвалою апеляційного суду Одеської області по інший цивільній справі №495/3035/16-ц мирової угоди між учасниками апеляційного провадження - ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_1, згідно з умовами якою ОСОБА_2 відмовилась від примусового виконання рішення від 23.05.2016 року по справі №495/1842/14-ц.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 27.09.2018 року, яке набрало законної сили 27.11.2018 року, у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Згідно ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 76 КАС України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

З урахуванням встановлених фактів, суд дійшов висновку, що позивач не довів суду ті обставини, на які посилався в обґрунтування позовних вимог і вони не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 9, 139, 262, 241-246, 287 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) до Білгород-Дністровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області (вул. Миколаївська, 30, м. Білгород-Дністровський, Одеська область, 67700, ) про визнання незаконною та скасування постанови.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня її проголошення.

Суддя Е.В. Катаєва

.