Справа № 1340/4420/18
Суддя: Мричко Наталія Іванівна
Дата ухвалення: 2019-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 1340/4420/18
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 лютого 2019 року м. Львів
Львівський окружний адміністративний суд в складі:
Головуючого - судді Мричко Н.І.,
за участю секретаря судового засідання Мусій С.В.,
представника позивача ОСОБА_2,
представника відповідача ОСОБА_3,
представника третьої особи ОСОБА_4,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Дублянська міська рада Жовківського району Львівської області про визнання протиправними дій, зобовязання вчинити дії,-
встановив:
ОСОБА_1 (надалі ОСОБА_1, Позивач) звернулася до Львівського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області (надалі - ГУ Держгеокадастру у Львівській області, Відповідач) в якій позивач просила:
- визнати протиправними дії Головного управління Держгеокадастру у Львівській області щодо відмови у наданні ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 1,35 га, на території Дублянської міської ради Жовківського району Львівської області, викладену у листі № Я-4810/0-3443/0/37-18 від 09.08.2018 року;
- зобовязати Головне управління Держгеокадастру у Львівській області надати ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 1,35 га, на території Дублянської міської ради Жовківського району Львівської області.
Ухвалою від 28.09.2018 суддя залишила позовну заяву ОСОБА_1 без руху та встановила позивачу строк для усунення виявлених недоліків позовної заяви.
Після усунення недоліків, ухвалою судді від 09.10.2018 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. Одночасно суд залучив до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Дублянську міську раду Жовківського району Львівської області.
Ухвалою від 31.10.2018 заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі повернуто без розгляду.
Ухвалою від 05.11.2018 у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.
Ухвалою від 14.11.2018 заяву ОСОБА_1 від 02.11.2018 про повернення судового збору задоволено.
Ухвалою від 28.12.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.
29.10.2018 Позивач подала відповідь на відзив в якій вважає безпідставним посилання Відповідача, як на підставу обовязковості погодження надання дозволу на розроблення проекту землеустрою з органами місцевого самоврядування. Зазначає, що Стратегія удосконалення механізму у сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними не визначає процедури внесення земельних ділянок до переліку та методики їх формування для передачі земельних ділянок у власність. Звертає увагу, що на запит Позивача від Третьої особи отримана письмова відповідь за вих. № 1091 від 18.07.2018 в якій вказано, що резервування земельних ділянок за межами населеного пункту проводить Відповідач, тому слід звернутись до нього (арк. справи 54-58).
12.11.2018 Третя особа подала пояснення по справі в яких повідомила про наступне. За результатами розгляду звернення Головного управління Держгеокадастру у Львівській області Б-4870/0-2910/0/3718 від 17.07.2018 про висловлення позиції щодо можливості надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства на території Дублянської міської ради (за межами населеного пункту) письмово повідомила про своє непогодження надання такого дозволу. Вказав на те, що у Позивача є земельна ділянка, а враховуючи те, що кількість землі є обмеженою і за наявності більше тисячі заяв від мешканців м. Дубляни, вважає, що надання Позивачці земельної ділянки, площею 1,35 га, є дискримінацією стосовно інших громадян, які прагнуть отримати лише по 0,06 га. Продовжує, що Дублянська міська рада не розпоряджається землями, що знаходяться за межами населеного пункту. Це є повноваження виключно ГУ Держегеокадастру у Львівській області. Міська рада, при розгляді заяв громадян, які планують отримати земельну ділянку у власність, керується виключно інтересами громадян, із врахуванням того, щоб земельні ділянки отримали максимальна більшість громадян, але меншою площею. На противагу, Позивачка хоче отримати земельну ділянку площею 1,35 га, що унеможливить отримання земельних ділянок меншою площею іншими громадянами. За таких обставин, Дублянська міська рада просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі (арк. справи 84-85).
14.11.2018 Третя особа подала додаткові пояснення по справі в яких зазначає, що рішеннями сесій Дублянської міської ради від 03 квітня 2018 року № 5 та від 24 липня 2018 року № 7 міською радою надано погодження учасникам АТО та окремим громадянам для отримання від Головного управління Держгеокадастру у Львівській області дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення садівництва, орієнтовною площею 0,06 га, в урочищі «За полігоном». Відповідно до викопіювання, на основі якого сесією міської ради надавалось погодження, для 27 громадян, в тому числі 10 учасників АТО земля зарезервована ГУ Дежгеокадстру у Львівській області саме на тій площі, яку Позивач бажає отримати у власність для ведення особистого селянського господарства. Вважає, що Позивач не має правових підстав претендувати на зазначену у викопіюванні земельну ділянку, орієнтовною площею 1,35 га, для ведення особистого селянського господарства, оскільки ці землі передбачені для інших громадян, які вже отримують накази від ГУ Держгеокадастру у Львівській області (арк. справи 84-85).
23.11.2018 Позивач подала заперечення на пояснення Третьої особи. Вважає інформацію надану Дублянською міською радою неповною та такою, що суперечить офіційним даним. Зазначає, що із оприлюдненої інформації на офіційному веб-сайті Відповідача видно, що земельні ділянки, на які претендують громадяни вказані у додатку до Рішення № 7 від 24.07.2018 є іншою територією, ніж та, яку бажає отримати дозвіл Позивач. На думку Позивача, не відповідає дійсності інформація надана Третьою особою щодо місць розташування земельних ділянок для осіб, вказаних у Рішенні Дублянської міської ради № 5 від 03.04.2018, що підтверджується направленим Третьою особою листа за вих. № 393 від 04.04.2018 Відповідачу, де міститься викопіювання з проекту формування території м. Дубляни (арк. справи 114-116).
У судовому засіданні Позивач, представник позивача позовні вимоги підтримали повністю з підстав викладених у позовній заяві, відповіді на відзив та запереченні проти пояснень Третьої особи. Просили позов задовольнити у повному обсязі.
У судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги заперечила з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Просила у задоволенні позову відмовити повністю.
У судовому засіданні представник третьої особи заперечив проти задоволення позовних вимог Позивача з підстав викладених у поясненнях по справі.
Зясувавши зміст спірних правовідносин, дослідивши долучені до матеріалів справи докази, суд встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини.
09.07.2018 ОСОБА_1 звернулася до ГУ Держгеокадастру у Львівській області із клопотанням про надання їй дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 1,35 га, для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Дублянської міської ради Жовківського району Львівської області за межами населеного пункту. Зазначила, що не використовувала раніше право на безоплатну приватизацію земельної ділянки за даним цільовим призначенням. До клопотання додано: викопіювання з кадастрової карти України, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки; копію документа, що посвідчує особу, копію довідки про присвоєння ідентифікаційного номера (арк. справи 10).
Непогодившись із відмовою ГУ Держгеокадстру у Львівській області щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, Позивач звернулася до суду за захистом своїх прав.
При вирішенні спору, суд застосовує наступні норми права.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади і органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно частини 1 статті 3 Земельного Кодексу України (надалі ЗК України) земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.
Відповідно до частини 2 статті 4 ЗК України завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель.
Згідно з пунктом «а» частини 3 статті 22 ЗК України землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.
Згідно з абзацом першим частини 1 та частини 2 статті 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
Частиною 1 статті 117 ЗК України передбачено, що передача земельних ділянок державної власності у комунальну власність чи навпаки здійснюється за рішеннями відповідних органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, які здійснюють розпорядження землями державної чи комунальної власності відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.
Згідно з частиною 4 статті 122 ЗК України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.
Пунктом «в» частини 3 статті 116 ЗК України передбачено, що безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.
Відповідно до частини 6 статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до ОСОБА_5 міністрів Автономної Республіки Крим. ОСОБА_6 Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.
Згідно з частиною 7 статті 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування обєкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
Пунктом «б» частини 1 статті 121 ЗК України передбачено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.
Згідно з абзацом першим частини 3 статті 123 ЗК України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
Забороняється відмова у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, місце розташування обєктів на яких погоджено відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування згідно із статтею 151 цього Кодексу.
Аналіз цієї норми дає підстави для висновку, що Земельним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. З іншого боку, подання зацікавленою особою документів, необхідних для розгляду клопотання, не в повному обсязі або виявлення у документах, поданих замовником, недостовірних відомостей об'єктивно перешкоджають розгляду та винесенню законного рішення про надання дозволу/вмотивованої відмови на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.
У разі надання особою пакету документів, необхідних для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, з недоліками щодо комплектності, форми чи змісту, відповідний орган має право звернутися до заявника з пропозицією усунути виявлені недоліки. Така дія є правомірним способом поведінки органу і має на меті створення громадянам та юридичним особам умов для реалізації їх прав на землю. Зазначена пропозиція щодо усунення недоліків не може вважатися «відмовою у наданні дозволу» у розумінні частини сьомої статті 123 ЗК України. Проте, звернення з такою пропозицією не звільняє відповідний орган від обовязку прийняти рішення щодо надання дозволу (або відмову) в межах встановленого законом місячного строку.
Відсутність рішення про надання дозволу або відмову у наданні дозволу в межах встановленого законом місячного строку свідчить про протиправну бездіяльність відповідного органу і надає особі право замовити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки без згоди уповноваженого органу відповідно до частини 3 статті 123 ЗК України.
Згідно з пунктом 2 Положення, Держгеокадастр у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, Указами Президента України та постановами Верховної ОСОБА_5 України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету ОСОБА_5 України, іншими актами законодавства.
Відповідно до пункту 3 Положення передбачено, що основними завданнями Держгеокадастру, зокрема, є реалізація державної політики у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.
Згідно з підпункту 13 пункту 4 Положення Головне управління Держгеокадастру в області розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в порядку, визначеному чинним законодавством.
Відтак, Відповідач є органом виконавчої влади, який наділений повноваженнями надавати дозволи на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності.
Нормами Земельного кодексу України чітко визначені підстави, порядок, строки, процедура надання Відповідачем дозволу зацікавленим особам на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, а також чітко визначені порядок, строки, відповідна процедура та підстави для відмови у наданні такого дозволу, а так само і форма прийнятих відповідних рішень.
За приписами пункту 8 вказаного Положення головне управління у межах своїх повноважень видає накази організаційно-розпорядчого характеру.
Таким чином, суд вважає, що лист Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 09.08.2018 за № Я-4810/0-3443/0/37-18 «Про розгляд клопотання» не може вважатися рішенням про мотивовану відмову про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та Відповідачем не приймалось рішення по суті заявленого клопотання Позивача.
Отже, уповноважений орган, Головне управління Держгеокадастру у Львівській області, у місячний строк не надав ні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 1,35 га, для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Дублянської міської ради Жовківського району Львівської області за межами населеного пункту, ані мотивованої відмови у наданні такого дозволу відповідно до вимог частини 7 статті 118 ЗК України, а відтак мала місце бездіяльність Відповідача, що порушує права та інтереси Позивача у цій справі.
Аналогічна правова позиція у спірних правовідносинах викладена у постановах Верховного Суду від 17 грудня 2018 року у справі № 509/4156/15-а, від 21 грудня 2018 року у справі № 808/2498/17.
З приводу посилань Третьої особи, а саме що Дублянською міською радою, щодо земельної ділянки, яку бажає отримати у власність Позивач надано погодження учасникам АТО та окремим громадянам для отримання від ГУ Держгеокадастру у Львівській області дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення садівництва, орієнтовною площею 0,06 га, в урочищі «За полігоном», то суд зазначає наступне. Відповідно до практики Верховного Суду України отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про подальшу передачу такої земельної ділянки особі. Вказана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 19.01.2016 у справі № 21-3690а15 та від 13.12.2016 у справі № 21-2573а16.
Тому, будь-яка зацікавлена особа наділена правом звернення до уповноваженого органу з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, який може бути надано за результатами розгляду клопотання. При цьому, Земельний кодекс України та інші нормативно-правові акти не містять обмежень щодо того, одна чи декілька осіб можуть отримувати такий дозвіл одночасно щодо однієї земельної ділянки.
Таким чином, суд зазначає, що у разі надання Позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, не позбавляє права інших громадян для отримання такого дозволу на одну і ту ж земельну ділянку.
Разом з тим, зміст статей 118, 122 ЗК України вказує про те, що отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає прийняття позитивного рішення про надання її у власність, оскільки процес передачі земельної ділянки громадянам у власність є стадійним, зокрема, першою стадією якого є надання уповноваженим органом дозволу на розробку проекту землеустрою, що свідчить про відсутність у Відповідача законних підстав для встановлення будь-яких обмежень у надані дозволу на розробку проекту землеустрою іншій особі при дотриманні нею вимог вказаних статей Земельного кодексу України.
Щодо посилання Відповідача на обовязковість погодження надання дозволу на розроблення проекту землеустрою з органами місцевого самоврядування, суд зазначає таке.
Відповідно до статті 21 Закону України «Про Кабінет ОСОБА_5 України» передбачено, що Кабінет ОСОБА_5 України спрямовує і координує роботу міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, які забезпечують проведення державної політики у відповідних сферах суспільного і державного життя, виконання Конституції та законів України, актів Президента України, додержання прав і свобод людини та громадянина. Міністерства та інші центральні органи виконавчої влади відповідальні перед Кабінетом ОСОБА_5 України, підзвітні та підконтрольні йому.
На виконання вказаного доручення, Держземагентством України прийнято наказ від 15.10.2014 № 328 «Про введення в дію рішень колегії Держземагентства України від 14.10.2014», зокрема, рішення колегії Держземагентства України № 2/1 «Про обовязкове направлення на розгляд місцевих рад питань щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності», яким запроваджено з 15.10.2014 обовязкове врахування позиції органів місцевого самоврядування щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності.
Відповідно до пункту 2 рішення колегії № 2/1 «Про обовязкове направлення на розгляд до місцевих рад питань щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності», начальники головних управлінь Держземагентства в областях, м. Києві за зверненнями юридичних та фізичних осіб щодо відведення земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, які не перебувають у їхньому користуванні, що надходитимуть з 15.10.2014, забезпечують обовязкове направлення на розгляд місцевих рад питань щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності на етапі надання згоди на розроблення відповідної документації із землеустрою. Під час розгляду клопотань про надання дозволів на розроблення документації із землеустрою щодо земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності надсилають органам місцевого самоврядування (сільським, селищним, міським радам) за місцем розташування земельної ділянки запити про висловлення позиції щодо можливості надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, на підставі якої зазначені земельні ділянки можуть бути передані у власність або користування.
Згідно з підпунктом 2.3 пункту 2 рішення колегії Держземагентства України № 2/1, у разі надходження у десятиденний строк від органу місцевого самоврядування мотивованих заперечень стосовно надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, які безпосередньо передбачені законом, зокрема, частиною 7 статті 118 та частиною 3 статті 123 Земельного кодексу України відмовляють заявникові у задоволенні відповідного клопотання.
Відтак, суд зазначає, що Відповідач при прийнятті рішення повинен враховувати позиції органів місцевого самоврядування щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності, які передбачені виключно законом (частиною 7 статті 118 та частиною 3 статті 123 Земельного кодексу України) та які надійшли у десятиденний строк.
Проте, суд наголошує, що згідно долученої до матеріалів справи копії листа Дублянської міської ради Жовківського району Львівської області від 19.07.2018 № 1095, мотиви непогодження у наданні ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 1,35 га, на території Дублянської міської ради не містять підстав передбачених частиною 7 статті 118 та частиною 3 статті 123 Земельного кодексу України.
Суд звертає увагу на те, що лише частиною 7 статті 118 ЗК України передбачено підстави для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, перелік яких є вичерпним.
Згідно з положеннями частини другої статті 2 КАС України в справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Враховуючи викладене, суд вважає, що для захисту порушених прав Позивача слід визнати відмову Відповідача протиправною та зобовязати такого повторно розглянути вказану заяву із прийняттям рішення відповідно до частини 3 статті 123 ЗК України.
Щодо позовної вимоги Позивача: «зобовязати Головне управління Держгеокадастру у Львівській області надати ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 1,35 га, на території Дублянської міської ради Жовківського району Львівської області», суд вважає, що така задоволенню не підлягає з огляду на наступне.
Як випливає зі змісту Рекомендації Комітету ОСОБА_5 Європи № R (80) 2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом ОСОБА_5 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність субєкта владних повноважень на відповідність закріпленим КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) субєкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.
Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень, ключовим завданням якого є здійснення правосуддя, а тому суд позбавлений можливості зобовязати Відповідача прийняти рішення, що відносяться до його виключної компетенції.
Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню частково.
Щодо судових витрат, суд зазначає наступне.
У відповідності до частини 3 статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати субєкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Позивачем за подання адміністративного позову сплачено судовий збір у розмірі 1409,60 грн. (арк. справи 4), а отже, з урахуванням висновку суду про часткове задоволених позовних вимог, стягненню на користь Позивача підлягає судовий збір у розмірі 704,80 грн.
Керуючись статтями 14, 72-77, 139, 241-247, 250-251, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
адміністративний позов задовольнити частково.
В задоволенні інших позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 14.02.2019.

Суддя Мричко Н.І.