Справа № 1340/5755/18
Суддя: Кухар Наталія Андріївна
Дата ухвалення: 2019-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №1340/5755/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2019 року

Львівський окружний адміністративний суд в складі :

головуючого - судді Кухар Н.А.

секретаря судового засідання Шавель М.М.

за участю:

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Лего" до Головного управління Держпраці у Львівській області про визнання неправомірними дій, визнання протиправними і скасування припису та постанови,-

в с т а н о в и в:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Лего" (79035, вул. Зелена, ,238 Б , м.Львів,) звернулося в суд з позовом до Головного управління Держпраці у Львівській області (79005, пл Міцкевича,8, м. Львів) в якому просить:

- Визнати неправомірними дії Головного управління Держпраці у Львівській області щодо проведення інспекційного відвідування Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Лего" () з 18.10.2017 року по 19.10.2018 року.

- Визнати протиправним та скасувати припис Головного управління Держпраці у Львівській області № ЛВ 2335/1097/АВ-П від 19.10.2018 року.

- Визнати протиправною та скасувати постанову Головного управління Держпраці у Львівській області про накладення штрафу повноваженими посадовими особами № ЛВ 2335/1097/АВ/ФС від 08.11.2018 року про накладення на Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Лего" () штрафу у розмірі 223 380,00 грн.

Ухвалою від 03 грудня 2018 року відкрито провадження у справі.

Ухвалою від 15 січня 2019 року прийнято ухвалу про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову.

Протокольною ухвалою суду від 29 січня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Позовні вимоги мотивовані тим, що за результатами інспекційного відвідування працівником Головного управління Держпраці у Львівській області було складено акт № ЛВ2335/1097/АВ від 19.10.2018 року і того ж дня винесено припис № ЛВ2335/1097/АВ-П від 19.10.2018 року. На підставі акту було винесено постанову від 08.11.2018 № ЛВ 2335/1097/АВ/ФС. У позовній заяві позивач зазначає, що у відповідача були відсутні підстави для проведення інспекційного відвідування, а також твердження про допущення працівників до роботи без оформлення трудового договору вважає безпідставними. Позивач просить визнати таку постанову протиправною та скасувати.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що при проведенні інспекційного відвідування виявлено порушення трудових відносин, зокрема, фактичного допуску працівника до роботи без укладення трудового договору. Управлінням було застосовано фінансову санкцію за порушення ст. 24 КзПП України, згідно абз. 2 . ч. 2 ст. 265 КзПП України.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю з підстав викладених у позовній заяві, просив позов задоволити.

Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав, просив суд у задоволенні позову відмовити за безпідставністю, з підстав, що зазначені у відзиві на позовну заяву.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши та оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив наступне.

На підставі наказу від 17.10.2018 № 2458-П та направлення від 17.10.2018 № 2263, головним державним інспектором Колівошко Н.П. проведено інспекційне відвідування ТзОВ "Будівельна компанія "Лего" з питань додержання вимог законодавства про працю в частині оформлення трудових відносин, тривалості робочого часу, часу відпочинку, оплати праці, за наслідками якої складено акт № ЛВ2335/1097/АВ від 19.10.2018. Відповідно до зазначеного акту, ГУ Держпраці у Львівській області встановлено порушення позивачем вимог частини першої, третьої статті 24 КЗпП України та Постанови Кабінету Міністрів України № 413 та частина четверта статті 79 КЗпП України.

19.10.2018 року інспектором праці ОСОБА_3, складено припис про усунення виявлених порушень № ЛВ2335/1097/АВ-П від 19.10.2018 року.

На підставі акту перевірки, відповідно до абз. 2 ч. 2 . 265 Кодексу законів про працю України, Головним управлінням Держпраці у Львівській області винесено постанову від 08.11.2018 № ЛВ 2335/1097/АВ/ФС про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами у розмірі 223 380 грн. та припис про усунення виявлених порушень від 19.10.2018, який оскаржується позивачем лише в частині п.1, а щодо не доведення графіку відпусток до відома працівників не оскаржується.

Вважаючи дії, постанову та припис відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Розглядаючи спір по суті, суд виходить з того, що статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю.

Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Відповідно до частини 1 статті 259 Кодексу законів про працю України, державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.п. 9 п. 4 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 96 від 11.02.2015р., Держпраці відповідно до покладених на неї завдань: здійснює державний контроль за дотриманням вимог законодавства про працю, зайнятість населення в частині дотримання прав громадян під час прийому на роботу та працівників під час звільнення з роботи; використання праці іноземців та осіб без громадянства; наймання працівників для подальшого виконання ними роботи в Україні в іншого роботодавця; дотримання прав і гарантій стосовно працевлаштування громадян, які мають додаткові гарантії у сприянні працевлаштуванню; провадження діяльності з надання послуг з посередництва та працевлаштування.

Процедуру проведення Державною інспекцією України з питань праці та її територіальними органами перевірок додержання законодавства з питань праці, застосування статті 259 Кодексу законів про працю України встановлено Порядком здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 року № 295 (далі - Порядок № 295).

Пунктом 2 цього Порядку передбачено, що державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці: Держпраці та її територіальних органів.

Відповідно до пункту 5 Порядку № 295 інспекційні відвідування проводяться, зокрема за інформацією: Пенсійний фонд України та його територіальних органів про роботодавців , які нараховують заробітну плату менше мінімальної. Судом встановлено, що у наказі Головного управління Держпраці у Львівській області від 17.10.2018 року № 2458-П, підставою для проведення інспекційного відвідування зазначено, за листом ПФУ у Львівській області від 04.10.2018 № 12377/05-77.

Відтак, відповідачем були дотримані вимоги щодо проведення інспекційного відвідування, а тому у задоволенні позовних вимог щодо визнання протиправними дій слід відмовити.

Відповідно до пункту 5 Порядку № 295 інспекційні відвідування проводяться, зокрема за рішенням керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин, прийнятим за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4 - 7 цього пункту.

Пунктами 8 -12 Порядку № 295 передбачено, що про проведення інспекційного відвідування інспектор праці повідомляє об'єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі.

Про проведення інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин інспектор праці повідомляє об'єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі, якщо тільки він не вважатиме, що таке повідомлення може завдати шкоди інспекційному відвідуванню.

Під час проведення інспекційного відвідування інспектор праці повинен пред'явити об'єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі своє службове посвідчення.

Тривалість інспекційного відвідування, невиїзного інспектування не може перевищувати 10 робочих днів, для суб'єктів мікропідприємництва та малого підприємництва - двох робочих днів.

Інспектори праці за наявності службового посвідчення безперешкодно, без попереднього повідомлення мають право: 1) під час проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин за наявності підстав, визначених пунктом 5 цього Порядку, самостійно і в будь-яку годину доби з урахуванням вимог законодавства про охорону праці проходити до будь-яких виробничих, службових, адміністративних приміщень об'єкта відвідування, в яких використовується наймана праця; 2) ознайомлюватися з будь-якими книгами, реєстрами та документами, ведення яких передбачено законодавством про працю, що містять інформацію/відомості з питань, які є предметом інспекційного відвідування, невиїзного інспектування, з метою перевірки їх відповідності нормам законодавства та отримувати завірені об'єктом відвідування їх копії або витяги; 3) наодинці або у присутності свідків ставити керівнику та/або працівникам об'єкта відвідування запитання, що стосуються законодавства про працю, отримувати із зазначених питань усні та/або письмові пояснення;4) за наявності ознак кримінального правопорушення та/або створення загрози безпеці інспектора праці залучати працівників правоохоронних органів; 5) на надання робочого місця з можливістю ведення конфіденційної розмови з працівниками щодо предмета інспекційного відвідування; 6) фіксувати проведення інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин засобами аудіо-, фото- та відеотехніки; 7) отримувати від державних органів інформацію, необхідну для проведення інспекційного відвідування, невиїзного інспектування.

Надаючи правову оцінку постанові № ЛВ 2335/1097/АВ/ФС від 08.11.2018 року, суд виходить з наступного.

Із змісту зазначеної постанови випливає, що підставою для її винесення послугували встановлені в ході інспекційного відвідування порушення вимог частини першої, третьої статті 24 КЗпП України, Постанови Кабінету Міністрів України № 413. Під час інспекційного відвідування було встановлено наступне: позивачем укладено договори цивільно-правового характеру із ОСОБА_4 від 18.06.2018 року та ОСОБА_5 від 14.09.2018 року. Даними договорами не передбачено індивідуально-визначеної роботи,не передбачено результату та конкретного обсягу роботи. Таким чином, позивач вважає, що працівники ОСОБА_4 та ОСОБА_5 були допущені до роботи без належного оформлення трудових відносин.

Статтею 1 Кодексу законів про працю України визначено, що Кодекс законів про працю України регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 Кодексу законів про працю України визначено, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Статтею 24 КЗпП України передбачено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов'язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров'я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.

При укладенні трудового договору громадянин зобов'язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров'я та інші документи.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами (стаття 23 КЗпП України).

Загальне визначення цивільно-правового договору наведено у ст. 626 Цивільного кодексу України. Так, вказаною нормою встановлено, що договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно зі статтею 902 ЦК України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Основною ознакою, що відрізняє цивільні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату.

Виконавець, який працює за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, хоча і може бути з ними ознайомлений, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик, працівник не зараховується до штату установи (організації), не вноситься запис до трудової книжки та не видається розпорядчий документ про прийом його на роботу на певну посаду.

З аналізу наведених норм вбачається, що трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов'язаний виконувати не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суді від 04.07.2018 р. у справі №820/1432/17.

Судом проаналізовано договір цивільно-правового характеру від 18.06.2018 р. з ОСОБА_4

Згідно договору, укладеного позивачем з ОСОБА_4 замовник доручає, а підрядник бере на себе зобов»язання за плату виконати наступні роботи: керування екскаваторами ( відповідно до зазначених нижче параметрів) одноковшовими, повздовжнього копання ( траншейними, дрено укладальними, канавокопальними, радіальними), ланцюговими та роторними або планувальниками під час розробляння грунтів у ході: будівництва об»єктів і споруд різного призначення, автомобільних і залізничних доріг, різних каналів, гребель, захисних земляних дамб, інших аналогічних за складністю виконання споруд; улаштування виїмок, насипів, резервів, кавальєрів і банкетів, котлованів під фундаменти, опор ліній електропередач і контактної мережі; копання траншей для підземних комунікацій, водовідних кюветів.

У вищевказаному договорі підрядник зобов»язаний виконати не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу за певною професією екскаваторника. Замовник забезпечує підрядника будівельними матеріалами для виконання робіт та надає екскаватор для виконання робіт, що є трудовими відносинами, а не цивільно-правовими.

Як встановлено в судовому засіданні позивач до позовної заяви долучив копію договору з ОСОБА_5 іншого змісту ніж та, яку надав під час проведення інспекційного відвідування. Суд вважає, що долучений договір до позовної заяви є неналежним доказом, так як у ньому відбулось коригування тексту, а тому він не містить інформацію щодо предмета доказування.

Судом аналізується договір цивільно-правового характеру від 14.09.2018 р з ОСОБА_5 Згідно договору, укладеного позивачем з ОСОБА_5 замовник доручає, а Підрядник бере на себе зобов'язання за плату виконати наступні

роботи:

Забезпечує контроль технічного стану автотранспортних засобів і випуск їх на лінію.

Виконує огляд та визначає несправності під час повернення автотранспортних -засобів з лінії після закінчення роботи.

Бере участь у наданні технічної допомоги автомобілям на лінії.

Здійснює контроль за дотриманням водіями правил технічної експлуатації, проводить інструктаж водіїв перед виїздом їх на лінію.

Контролює ефективність витрат водіями паливно-мастильних матеріалів, шин.

Бере участь в розробці графіків проведення технічного обслуговування автотранспортних засобів і здійснює контроль за якістю і своєчасністю виконання цих робіт.

Вивчає умови роботи автотранспортних засобів з метою виявлення причин їх і передчасного зносу.

Аналізує причини і тривалість простоїв, пов'язаних з технічним станом автотранспортних засобів, розробляє і впроваджує заходи щодо збільшення термінів їх служби, скорочення простоїв через технічні несправності.

Забезпечує дотримання водіями виробничої дисципліни, правил і норм охорони , праці і безпечного ведення робіт.

Знає, розуміє і застосовує діючі нормативні документи, що стосуються його діяльності.

Знає і виконує вимоги нормативних актів про охорону праці та навколишнього середовища, дотримується норм, методів, і прийомів безпечного виконання робіт.

Виконує окремі службові доручення свого безпосереднього керівника.

У вищевказаному договорі підрядник зобов»язаний виконати не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу, яка за своїм змістом є посадовою інструкцією та виконується кожного робочого дня, що є трудовими відносинами, а не цивільно-правовими.

Таким чином, суд приходить до висновку, що оскаржувані припис та постанова про накладення штрафу уповноваженою посадовою особою № ЛВ 2335/1097/АВ/ФС від 08.11.2018 року, прийнята на підставі акту та у відповідності до п. 8. Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 № 509, Головним управлінням Держпраці у Львівській області на підставі абз.2 ч.2 ст. 265 КЗпП України є законною та обґрунтованою.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень (частина 1 статті 2 КАС України).

Згідно з частиною 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно частини 1 статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За наведених обставин, суд приходить до висновку, що відповідачем правомірність дій та оскаржуваних рішень підтверджена належними та допустимими доказами, а тому в задоволенні адміністративного позову слід відмовити повністю.

У відповідності до КАС України судові витрати не належить стягувати.

Керуючись ст.ст. 72,77,94, 241 -246 КАС України , суд

в и р і ш и в :

В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Лего" (79035, вул. Зелена, ,238 Б , м.Львів,) до Головного управління Держпраці у Львівській області (79005, пл Міцкевича,8, м. Львів) про визнання неправомірними дій, визнання протиправними і скасування припису та постанови, - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.Апеляційна скарга на рішення подається протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення до суду апеляційної інстанції.

Повний текст рішення складено 14 лютого 2019 року.

Суддя Кухар Н.А.