Справа № 817/1152/18
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2019-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2019 рокуЛьвів№ 857/3907/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді - Мікули О. І.,

суддів - Качмара В. Я., Курильця А. Р.,

з участю секретаря судового засідання - Федчук М. Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 29 травня 2018 року про повернення позовної заяви у справі № 817/1152/18 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерство оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії, -

суддя в 1-й інстанції Недашківська К. М.,

час ухвалення рішення 29.05.2018 року,

місце ухвалення рішення м. Рівне,

дата складання повного тексту рішення 29.05.2018 року,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідачів - ІНФОРМАЦІЯ_1 та Міністерства оборони України, в якому просив визнати протиправною відмову ІНФОРМАЦІЯ_1 у поданні на розгляд комісії Міністерства оборони України документів та висновку щодо виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю; зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити одноразову грошову допомогу у розмірі 70-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, на дату встановлення інвалідності. Також просив звільнити його від сплати судового збору на підставі п.2 ч.1 ст.5 Закону України Про судовий збір.

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 03 травня 2018 року клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору залишено без задоволення, а позовну заяву залишено без руху; встановлено позивачу строк протягом десяти днів з дня вручення ухвали для усунення зазначених у мотивувальній частині ухвали недоліків шляхом: зазначення ідентифікаційного коду юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (відповідачів); реєстраційного номеру облікової картки платника податків (позивача) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України; подання письмового підтвердження про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав та доказів сплати судового збору у розмірі 704,80 грн. або доказів на підтвердження наявності підстав для звільнення чи відстрочення сплати судового збору.

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 29 травня 2018 року позовну заяву у цій адміністративній справі повернуто позивачу у зв`язку з тим, що позивачем вимоги ухвали про залишення позовної заяви без руху не виконано.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, позивач оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржувана ухвала прийнята з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм процесуального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що фізичні особи- позивачі зобов`язані вказувати у позовній заяві реєстраційний номер облікової картки платника податку або номер і серію паспорта, тому позивач у позовній заяві вказав номер та серію свого паспорта, при цьому п.2 ч.5 ст.160 КАС України не встановлено вимоги до позивачів - фізичних осіб зазначати в позовний заяві ідентифікаційний код юридичних осіб - відповідачів в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, така вимога передбачена для юридичних осіб - відповідачів при подачі ними відзиву на позов (п.2 ч.2 ст. 162 КАС). Апелянт зазначає, що він до позовної долуччив лист - відповідь Рівненського облвійськкомату від 22 березня 2018 року № 13/348, із змісту якого вбачається, що іншого позову до цих відповідачів з тим самим предметом та з тих самих підстав він не подавав; крім того, характер правовідносин, що виникли у зв`язку з поданням заяви про виплату одноразової грошової допомоги виключає таку можливість. Також судом першої інстанції не надано належної правової оцінки тому факту, що п.2 ч.1 ст.5 Закону України Про судовий збір поширюється на випадки настання каліцтва чи ушкодження здоров`я і при виконанні обов`язків військової служби, а із змісту позовної заяви вбачається, що апелянт під час проходження військової служби за мобілізацією на особливий період отримав травму, внаслідок чого йому встановлена 3 група інвалідності з втратою 50% працездатності, тому наявні підстави для звільнення його від сплати судового збору за подання позовної заяви на підставі п.2 ч.1 ст.5 Закону України Про судовий збір. Просить скасувати оскаржувану ухвалу і направити справу для продовження розгляду в суд першої інстанції.

Відповідачі своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися, відповідно до ч.4 ст.304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Учасники справи у судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, тому суд вважає можливим проведення розгляду справи у відсутності учасників справи за наявними у справі матеріалами, та на основі наявних у ній доказів.

Відповідно до положень ч.4 ст.229 КАС України фіксація судового розгляду технічними засобами не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін з таких підстав.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не виконав вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху, а тому позовну заяву необхідно повернути.

Такий висновок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильним, законним та обґрунтованим, виходячи з наступного.

Суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи: 1) подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; 2) має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); 3) відповідає позовна заява вимогам, встановленим статями 160, 161, 172 цього Кодексу; 4) належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; 5) позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); 6) немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених ст.160, 161 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, в якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб їх усунення і встановлюється строк, достатній для усунення недоліків.

Таким чином, якщо позивач не дотримав якоїсь із вимог до позовної заяви і відсутність певної інформації не дає можливості суду вирішити питання про відкриття провадження в адміністративній справі та виконати обов`язок з повідомлення про це осіб, які беруть участь у справі, суд залишає позовну заяву без руху і пропонує позивачеві виправити виявлені недоліки. При цьому правова конструкція цієї норми передбачає, що вказівка на недоліки позовної заяви та спосіб їх усунення має бути чіткою та зрозумілою.

Ст.160 КАС України стандартизує структуру позовної заяви - містить перелік загальних для всіх позовних заяв елементів (реквізитів), які дають необхідну інформацію для вирішення судом питання про відкриття провадження в адміністративній справі.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 03 травня 2018 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та встановлено строк - протягом десяти днів з дня вручення ухвали для усунення зазначених у мотивувальній частині ухвали недоліків шляхом: зазначення ідентифікаційного коду юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (відповідачів); реєстраційного номеру облікової картки платника податків (позивача) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України, поданням письмового підтвердження про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав та доказів сплати судового збору у розмірі 704,80 грн. або доказів на підтвердження наявності підстав для звільнення чи відстрочення сплати судового збору.

Копія цієї ухвали отримана позивачем 10 травня 2018 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Разом з тим, позивач у встановлений судом строк не усунув вказаних недоліки позовної заяви.

Зокрема, позивач не подав письмового підтвердження про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, хоча таке є обов`язковим відповідно п.11 ч.5 ст.160 КАС України.

При цьому, колегія суддів не приймає до уваги покликання апелянта на те, що зі змісту відповіді Рівненського облвійськкомату від 22 березня 2018 року № 13/348 вбачається, що іншого позову до цих відповідачів з тим самим предметом та з тих самих підстав позивач не подавав, оскільки законодавець встановив обов`язок про власне письмове підтвердження, про що чітко вказано у п.11 ч.5 ст.160 КАС України.

Крім того, позивач не сплатив судовий збір та не надав інших, ніж ті, які відхилив суд, доказів на підтвердження наявності підстав для звільнення чи відстрочення сплати судового збору.

Колегія суддів звертає увагу на те, що ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 03 травня 2019 року клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору на підставі п.2 ч.1 ст.5 Закону України Про судовий збір залишено без задоволення, оскільки предметом позову у цій адміністративній справі є не відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єктів владних повноважень - ІНФОРМАЦІЯ_1 та Міністерства оборони України, пов`язаних з реалізацією ними своїх владно-управлінських функцій щодо призначення одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», при цьому така допомога є не відшкодуванням шкоди, а компенсаційною виплатою.

Крім того, у вказаній ухвалі зазначено про можливість позивача зазначити про інші підстави для звільнення від сплати судового збору та надати докази на підтвердження цього.

Як вбачається з матеріалів справи, копію цієї ухвали позивач отримав 10 травня 2018 року, разом з тим, у встановлений судом строк інших підстав для звільнення від сплати судового збору та докази на підтвердження цього суду не надав, а тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в цій частині, а доводи апелянта в цій частині відхиляє, оскільки такі не спростовують висновків суду першої інстанції з вищенаведених мотивів.

Щодо твердження апелянта про те, що ним вказано у позовній заяві номер та серію свого паспорта, а тому відсутні підстави для зазначення у позовній заяві його реєстраційного номера облікової картки платника податку, та ідентифікаційний код юридичних осіб - відповідачів в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, то колегія суддів вважає, що зазначення у позовній заяві лише цих відомостей, і невиконання решти вимог ухвали не дає підстав для скасування оскаржуваної ухвали.

Відповідно до п.1 ч.4 ст.169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність достатніх підстав для повернення позовної заяви ОСОБА_1 , оскільки останній не виконав вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху не усунув недоліки поданої ним позовної заяви.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є безпідставними та не спростовують висновків суду першої інстанції з вищенаведених мотивів.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах "Осман проти Сполученого королівства" від 28 жовтня 1998 року та "Креуз проти Польщі" від 19 червня 2001 року, в яких зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність достатніх підстав для повернення позовної заяви, ухвалив судове рішення з додержанням норм процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду - без змін.

Керуючись ст. 229, 242, 243, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 29 травня 2018 року про повернення позовної заяви у справі № 817/1152/18 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий- суддя О. І. Мікула
судді В. Я. Качмар
А. Р. Курилець
Повне судове рішення складено 11 лютого 2019 року.