Справа № 540/2519/18
Суддя: Дубровна В.А.
Дата ухвалення: 2019-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2019 р.м. ХерсонСправа № 540/2519/18
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дубровної В.А., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1, яка діє в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2, до Великолепетиського районного сектору Управління ДМС в Херсонській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії,

встановив:

07 грудня 2018 р. ОСОБА_1, яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2, звернулася до суду з позовом до Великолепетиського районного сектору Управління державної міграційної служби в Херсонській області, в якому просить:

- визнати протиправною відмову Великолепетиського районного сектору Управління державної міграційної служби в Херсонській області у видачі ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрована та мешкає: АДРЕСА_1, рнокпп НОМЕР_1, у зв'язку із досягненням нею 17 річного віку, паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради від 26 червня 1992 року № 2503-ХІІ;

- зобов'язати Великолепетиський районний сектор Управління державної міграційної служби в Херсонській області (Херсонська область, смт. Велика Лепетиха, вул. Соборна, 2, поштовий індекс 74502) оформити та видати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрована та мешкає: АДРЕСА_1, рнокпп НОМЕР_1, у зв'язку із досягненням нею 17 річного віку, паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради від 26 червня 1992 року № 2503-ХІІ.

I. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЙ СТОРІН

В обґрунтування позовних вимог вказує, що у жовтні 2018 р. ОСОБА_1 в інтересах своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_2, та ОСОБА_2 особисто звернулися до Великолепетиського районного сектору Управління Державної міграційної служби України в Херсонській області з письмовими заявами щодо видачі ОСОБА_2 паспорта громадянина України у формі книжечки, відповідно до чинного Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року №2503-ХІІ, без застосування засобів Єдиного державного демографічного реєстру. Вказала, що мотивом вибору ОСОБА_2 паспорта громадянина України у формі книжечки є ненадання згоди на обробку її персональних даних. Проте, відповідач, посилаючись на пункт 2 постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України" від 25.03.2015 №302 повідомив, що на сьогодні Великолепетиський РС УДМС забезпечено відповідним обладнанням для оформлення паспорта громадянина України у формі картки, прийом заяв на оформлення паспорта громадянина України зразка 1994 року не здійснюється. Позивач вважає таку позицію відповідача протиправною, оскільки вважає, що виготовлення паспорта громадянина України у формі ID-картки, для якого є обов'язковою згода громадянина на обробку його персональних даних, є втручанням в його особисте і сімейне життя, що суперечить положенням Конституції України. Крім того, зазначає, що Положення про паспорт громадянина України, затверджене постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 №2503-ХІІ і Порядок оформлення і видачі паспорта громадянина України, затверджене наказом Міністра внутрішніх справ України від 13.04.2012 №320 є чинними. Тобто, паспорт громадянина України може виготовлятися не тільки у формі картки з безконтактним електронним носієм, а й у формі паспортної книжечки. Як наслідок, позбавлення ОСОБА_2, як громадянина України, права вибору форми документа, що посвідчує особу власника і підтверджує громадянство України, є неправомірним.

28 грудня 2018 року представником відповідача надано відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позову. Зазначив, що частиною 4 статті 21 Закону України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" визначено, що паспорт громадянина України виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій. Тому, враховуючи чинне правове регулювання спірних правовідносин, відсутні підстави для видачі ОСОБА_2 паспорта громадянина України в іншій формі, ніж картка, що містить безконтактний електронний носій. Крім того, відповідач зазначає, що ОСОБА_2 до територіального підрозділу УДМС з пакетом документів, передбаченим Положенням про паспорт громадянина України, затвердженим постановою ВРУ від 26.06.1992 № 2503-ХІІ, особисто не зверталася. При цьому, на думку відповідача, звернення ОСОБА_1 від 17.10.2018 р. не є заявою про надання адміністративної послуги та подана не у встановленому порядку, а тому лист - відповідь Великолепетиського РС УДМС не може розглядатися як рішення про відмову у наданні адміністративної послуги. Щодо твердження позивача про відмову від обробки персональних даних, то відповідач звертає увагу, що виходячи з системного аналізу норм права, видача документа, що посвідчує особу (незалежно від його виду - книжка чи картка) не можлива без обробки персональних даних особи. Заява про видачу паспорта громадянина України, подана в установленому законодавством порядку, підтверджує волевиявлення фізичної особи щодо надання дозволу на обробку її персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки.

II. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ ПО СПРАВІ

Ухвалою суду від 12.12.2018 р. відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, призначено справу до розгляду на 11.01.2019 р.

Ухвалою суду від 11.01.2019 р. суд вирішив перейти до розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (в порядку письмового провадження).

III. ОБСТАВИНИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

ОСОБА_1 є матір'ю ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3, виданим Малолепетиською сільською радою Великолепетиського району Херсонської області 22.01.2002 р.

17.10.2018 р. ОСОБА_2 та ОСОБА_1, діючи в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_2, звернулися до Великолепетиського районного відділу УДМС у Херсонській області з заявами № 3 та №4, відповідно до змісту яких відмовляються від УНЗР (унікального номеру запису в реєстрі), не надають згоду на його використання та просять оформити та видати неповнолітній ОСОБА_2 паспорт громадянина України виключно у вигляді паспортної книжечки без застосування засобів Єдиного державного демографічного реєстру.

За результатами розгляду вказаних заяв Великолепетиський районний відділ УДМС у Херсонській області листами від 23.10.2018 р. № 17/3106 та № 17/3105 повідомив ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про те, що відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 р. № 302 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2016 р. № 745) "Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України" (далі - Постанова) з 01 листопада 2016 р. із застосуванням засобів Єдиного державного демографічного реєстру впроваджено оформлення (у чому числі замість втраченого, викраденого), обмін паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм, зразок бланка якого затверджено Постановою, громадянам України відповідно до Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого цією постановою. Враховуючи, що на сьогодні Великолепетиський РС УДМС забезпечено відповідним обладнанням для оформлення паспорта громадянина України у формі картки, прийом заяв на оформлення паспорта громадянина України зразка 1994 року не здійснюється.

Вважаючи вказані листи - відповіді фактичною відмовою у наданні ОСОБА_2 паспорту громадянина України у формі книжечки, ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_2 звернулася до суду з даним позовом.

IV. ОЦІНКА (ПОЗИЦІЯ) СУДУ

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) установлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Рішенням Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 19 квітня 1993 року у справі "Краска проти Швейцарії" встановлено: "Ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважають важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути "почуті", тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов'язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами".

Згідно ст.ст.22, 32 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Конституційне та законодавче регулювання права на невтручання в особисте та сімейне життя також узгоджується із міжнародно-правовими актами: Європейська Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція), була ратифікована Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, та відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства.

Стаття 8 Конвенції передбачає, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Приватне життя "охоплює право особи формувати та розвивати відносини з іншими людьми, включаючи відносини професійного чи ділового характеру" (див. п.25 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі "C. проти Бельгії" від 07 серпня 1996 року (Reports 1996)). Стаття 8 Конвенції "захищає право на розвиток особистості та право формувати і розвивати відносини з іншими людьми та навколишнім світом" (див. п.61 рішення ЄСПЛ у справі "Pretty проти Сполученого Королівства" (справа № 2346/02, ECHR 2002 та п.65 рішення ЄСПЛ у справі "Олександр Волков проти України" (заява № 21722/11).

Будь-яке втручання у право особи на повагу до її приватного та сімейного життя становитиме порушення статті 8 Конвенції, якщо воно не здійснювалося "згідно із законом", не переслідувало легітимну ціль або цілі згідно з пунктом 2 та було "необхідним у демократичному суспільстві" у тому сенсі, що воно було пропорційним цілям, які мали бути досягнуті (див. рішення ЄСПЛ у справі "Ельсхольц проти Німеччини" (Elsholz v. Germany) [ВП], заява № 25735/94, п.45, ECHR 2000-VIII).

Як вбачається зі змісту позовної заяви, в обґрунтування своєї позиції позивач наголошує на тому, що примушування до обробки персональних і конфіденційних даних її неповнолітньої доньки шляхом їх внесення у Єдиний державний демографічний реєстр з метою оформлення паспорта громадянина України у формі картки є неправомірним втручанням в її особисте життя з боку держави та порушенням вимог ст. 8 Закону України "Про захист персональних даних" від 01.06.2010 р. № 2297-VI.

Правові та організаційні засади створення та функціонування Єдиного державного демографічного реєстру та видачі документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, а також права та обов'язки осіб, на ім'я яких видані такі документи, врегульовані Законом України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" (далі - Закон № 5492-VI).

Відповідно до ч.1 Закону № 5492-VI документи, оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Реєстру, відповідно до їх функціонального призначення поділяються, зокрема, на: документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, у т.ч. паспорт громадянина України.

За змістом ч.1-5 ст.14 Закону № 5492-VI форма кожного документа встановлюється цим Законом. Документи залежно від змісту та обсягу інформації, яка вноситься до них, виготовляються у формі книжечки або картки, крім посвідчення на повернення в Україну, що виготовляється у формі буклета. Документи у формі книжечки на всіх паперових сторінках та на верхній частині обкладинки повинні мати серію та номер документа, виконані за технологією лазерної перфорації. Персоналізація документів у формі книжечки здійснюється за технологією лазерного гравіювання та лазерної перфорації. Персоналізація документів у формі картки виконується за технологією термодруку або лазерного гравіювання. Персоналізація документів здійснюється централізовано у Державному центрі персоналізації документів.

Паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України (ч.1 ст.21 Закону № 5492-VI).

Отже, у разі відсутності у особи паспорта, така особа не має підтвердження громадянства України, що, в свою чергу, є порушенням її громадянських прав у зв'язку з неможливістю їх реалізації.

Згідно ч.3 ст.13 Закону № 5492-VI, зокрема, паспорт громадянина України, містить безконтактний електронний носій.

Бланки документів, якщо інше не визначено цим Законом, виготовляються за єдиними зразками та технічними описами, що затверджуються Кабінетом Міністрів України. (ч. 2 ст. 15 Закону № 5492-VI).

На виконання ч. 2 ст. 15 Закону № 5492-VI постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року № 302 "Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України" (далі - Постанова № 302) затверджено: зразок та технічний опис бланка паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм згідно з додатками 1 і 2; зразок та технічний опис бланка паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, згідно з додатками 3 і 4; Порядок оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України, що додається.

За змістом п.2 Постанови № 302 із застосуванням засобів Реєстру запроваджено:

- з 01 січня 2016 року - оформлення і видачу паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм та паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, зразки бланків яких затверджено цією постановою, громадянам України, яким паспорт громадянина України оформляється вперше, з урахуванням вимог пункту 2 Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-XII;

- з 01 листопада 2016 року - оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм, зразок бланка якого затверджено цією постановою, громадянам України відповідно до Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого цією постановою.

Прийняття документів для оформлення паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, зразок бланка якого затверджено цією постановою, з 1 листопада 2016 р. припиняється. Паспорт громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, оформлений та виданий на підставі документів, поданих до 1 листопада 2016 р., є чинним протягом строку, на який його було видано. Вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України зразка 1994 року здійснюються відповідно до Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого цією постановою. (п.3 Постанови № 302, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Пунктом 131 Постанови № 302 передбачено, що до безконтактного електронного носія, який міститься у паспорті, вноситься така інформація: (…) біометричні дані, параметри особи (відцифрований образ обличчя особи, від цифрований підпис особи, від цифровані відбитки пальців рук) виключно за згодою особи.

Безконтактний електронний носій паспорта громадянина України нового зразку містить відцифровані персональні данні особи .

Разом з тим, на момент виникнення спірних правовідносин є чинним Положення про паспорт громадянина України, затверджене постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 р. № 2503-XII (далі - Положення № 2503-XII), відповідно до п.п.3, 5, 6, 8 бланки паспортів виготовляються у вигляді паспортної книжечки або паспортної картки за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України. Терміни впровадження паспортної картки визначаються Кабінетом Міністрів України у міру створення державної автоматизованої системи обліку населення. Паспортна книжечка являє собою зшиту внакидку нитками обрізну книжечку розміром 88х125 мм, що складається з обкладинки та 16 сторінок. Усі сторінки книжечки пронумеровані і на кожній з них зображено Державний герб України і перфоровано серію та номер паспорта. У верхній частині лицьового боку обкладинки зроблено напис "Україна", нижче - зображення Державного герба України, під ним - напис "Паспорт". На внутрішньому лівому боці обкладинки у центрі - зображення Державного прапора України, нижче - напис "Паспорт громадянина України". На першу і другу сторінки паспортної книжечки заносяться прізвище, ім'я та по батькові, дата і місце народження. На першій сторінці також вклеюється фотокартка і відводиться місце для підпису його власника. На другу сторінку заносяться відомості про стать, дату видачі та орган, що видав паспорт, ставиться підпис посадової особи, відповідальної за його видачу. Записи засвідчуються мастиковою, а фотокартка - випуклою сухою печаткою. Перша сторінка або перший аркуш після внесення до них відповідних записів та вклеювання фотокартки можуть бути заклеєні плівкою. У разі заклеювання плівкою усього аркуша записи та фотокартка печатками не засвідчуються. Третя, четверта, п'ята і шоста сторінки призначені для фотокарток, додатково вклеюваних до паспорта, а сьома, восьма і дев'ята - для особливих відміток. На десятій сторінці робляться відмітки про сімейний стан власника паспорта, на одинадцятій - шістнадцятій - про реєстрацію постійного місця проживання громадянина. На прохання громадянина до паспорта може бути внесено (сьома, восьма і дев'ята сторінки) на підставі відповідних документів дані про дітей, групу крові і резус-фактор. На внутрішньому правому боці обкладинки надруковано витяг з цього Положення. Вносити до паспорта записи, не передбачені цим Положенням або законодавчими актами України, забороняється. Термін дії паспорта, виготовленого у вигляді паспортної книжечки, не обмежується.

Позивач у позові посилається на порушення принципу поваги до приватного життя суб'єкта персональних даних, шляхом електронної обробки таких даних у процесі оформлення ID-паспорту, оскільки її донька згоди на таку обробку не надає.

Вказані доводи позивача суд вважає обґрунтованими з огляду на таке.

Згідно ч.1 ст.6 Закону України "Про захист персональних даних" (далі - Закон № 2297-VI) мета обробки персональних даних має бути сформульована в законах, інших нормативно-правових актах, положеннях, установчих чи інших документах, які регулюють діяльність володільця персональних даних, та відповідати законодавству про захист персональних даних.

Персональні дані - це відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована (ст.2 Закону № 2297-VI).

Обробка персональних даних здійснюється для конкретних і законних цілей, визначених за згодою суб'єкта персональних даних, або у випадках, передбачених законами України, у порядку, встановленому законодавством. Не допускається обробка даних про фізичну особу, які є конфіденційною інформацією, без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини (ч.ч.5, 6 ст.6 Закону № 2297-VI).

Таким чином, принципами обробки персональних даних є відкритість і прозорість, відповідальність, адекватність та не надмірність їх складу та змісту стосовно визначеної мети їх обробки, а підставою обробки персональних даних є згода суб'єкта персональних даних.

Суд вказує, що законодавством не врегульовано питання щодо наслідків відмови особи від обробки її персональних даних, тобто фактично відсутня будь-яка альтернатива такого вибору, що в свою чергу обумовлює неякість закону та порушення конституційних прав такої особи.

Суд зазначає, що реалізація державних функцій має здійснюватися без примушення людини до надання згоди на обробку персональних даних, їх обробка повинна здійснюватись, як і раніше, в межах і на підставі тих законів і нормативно-правових актів України, на підставі яких виникають правовідносини між громадянином та державою. При цьому, згадані технології не повинні бути безальтернативними і примусовими. Особи, які відмовилися від обробки їх персональних даних, повинні мати альтернативу - використання традиційних методів ідентифікації особи.

У ст.8 Конвенції про захист осіб у зв'язку з автоматизованою обробкою персональних даних, ратифікованій Законом України від 06 липня 2010 року № 2438-VI, зазначено: "Будь-якій особі надається можливість: a) з'ясувати існування файлу персональних даних для автоматизованої обробки, його головні цілі, а також особу та постійне місце проживання чи головне місце роботи контролера файлу; б) отримувати через обґрунтовані періоди та без надмірної затримки або витрат підтвердження або спростування факту зберігання персональних даних, що її стосуються, у файлі даних для автоматизованої обробки, а також отримувати такі дані в доступній для розуміння формі; c) вимагати у відповідних випадках виправлення або знищення таких даних, якщо вони оброблялися всупереч положенням внутрішнього законодавства, що запроваджують основоположні принципи, визначені у ст.5 і 6 цієї Конвенції; …".

За сталою практикою ЄСПЛ, першою умовою виправданості втручання у права, гарантоване ст.8 Конвенції, є те, що воно має бути передбачене законом, причому тлумачення терміну "закон" є автономним, та до якості "закону" ставляться певні вимоги (див. рішення ЄСПЛ у справі "Толстой-Милославський проти Сполученого Королівства" (Tolstoy Miloslavsky v. the United Kingdom) від 13 липня 1995 року, заява № 18139/91, п.37) Під терміном "закон" … слід розуміти як норми, встановлені писаним правом, так і правила, що сформувалися у прецедентному праві. Закон має відповідати якісним вимогам, насамперед, вимогам "доступності" та "передбачуваності".

Таким чином, суд приходить до висновку, що норми Закону № 5492-VI на відміну від норм Положення № 2503-XII (теж діючого на момент виникнення правовідносин) не тільки звужують, але фактично скасовують право громадянина на отримання паспорту у вигляді паспортної книжечки без безконтактного електронного носія персональних даних, який містить кодування його прізвища, ім'я та по-батькові та залишають тільки право на отримання паспорта громадянина України, який містить безконтактний електронний носій, що є безумовним порушенням вимог ст.22 Конституції України, яка забороняє при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, не відповідає вимогам якості закону (тобто втручання не було "встановлене законом") не було "необхідним у демократичному суспільстві" у тому сенсі, що воно було непропорційним цілям, які мали бути досягнуті, не покладаючи на особу особистий надмірний тягар. Зазначене допускає свавільне втручання у право на приватне життя, у контексті неможливості реалізації права на власне ім'я, що становить порушення ст.8 Конвенції.

Таким чином, позбавлення особи можливості отримання паспорта у традиційній формі - у вигляді книжечки, і спричинені цим побоювання окремої суспільної групи, що отримання паспорта у вигляді ID - картки може спричинити шкоду приватному життю, становить втручання держави, яке не було необхідним у демократичному суспільстві, і воно є непропорційним цілям, які мали б бути досягнуті без покладення на особу такого особистого надмірного тягаря.

З урахуванням викладеного, суд зазначає, що ОСОБА_2 має право на отримання паспорту громадянина України у формі книжечки.

Аналогічну правові позицію викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19.09.2018 р. по справі № 806/3265/17.

Разом з тим, розглядаючи вказані спірні правовідносини, суд вказує, що обов'язковими ознаками типової справи для застосування правової позиції Великої Палати Верховного Суду у постанові від 19.09.2018 р. по справі № 806/3265/17, як зразкової, є:

1) позивач - фізична особа, якій територіальним органом ДМС України відмовлено у видачі паспорту у формі книжечки, у відповідності до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-ХІІ;

2) відповідач - територіальні органи ДМС України;

3) предмет спору - вимоги щодо неправомірної відмови відповідача у видачі паспорта громадянина України у формі книжечки у зв'язку з ненаданням особою згоди на обробку персональних даних та зобов'язання відповідача видати позивачеві паспорт у формі книжечки, у відповідності до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-ХІІ.

Дослідивши матеріали справи та встановивши фактичні обставини у справі, суд вказує наступне.

Як вбачається з прохальної частини заяви позивача від 17.10.2018 р., ОСОБА_2 просить Великолепетиський районний сектор Управління ДМС в Херсонській області видати їй паспорт громадянина України у формі книжечки.

При цьому, Великолепетиський районний сектор Управління ДМС в Херсонській області листом - відповіддю від 23.10.2018 р. № 17/3105 повідомив ОСОБА_2 про те, що прийом заяв на оформлення паспорта громадянина України зразка 1994 року не здійснюється.

Отже, вказані обставини свідчать про те, що заява ОСОБА_2 щодо видачі їй паспорта громадянина України у формі книжечки відповідачем по суті не розглянута, оскільки вказаний лист - відповідь за своїм змістом не містить обґрунтованої відмови у такій видачі.

Таким чином, у суду відсутні підстави для застосування правової позиції, викладеної Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19.09.2018 р. по справі № 806/3265/17 як зразкової, оскільки позивач, яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2, не є особою, якій територіальним органом ДМС України фактично відмовлено у видачі паспорту у формі книжечки.

При цьому, суд звертає увагу, що відповідно до п. 13 Положення № 2503-ХІІ для одержання паспорта громадянин подає: заяву за формою, встановленою Міністерством внутрішніх справ України; свідоцтво про народження; дві фотокартки розміром 35х45 мм; у необхідних випадках - документи, що підтверджують громадянство України.

Натомість, наявні у матеріалах справи заяви позивача не містить переліку додатків документів, який відповідає пункту 13 Положення № 2503-ХІІ.

З огляду на викладені обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1, яка діє в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 про визнання протиправною відмови Великолепетиського районного сектору УДМС у Херсонській області у видачі ОСОБА_2 паспорту громадянина України у формі книжечки, та зобов'язання відповідача оформити та видати ОСОБА_2 паспорт громадянина України у формі книжечки - є передчасними, а тому не підлягають задоволенню.

При цьому, суд зауважує, що під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Прийняте рішення, дія або бездіяльність суб'єкта владних повноважень в ході здійснення дискреційних повноважень, підлягає контролю відносно його законності з боку суду або іншого органу в порядку передбаченому законодавством.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права.

При цьому, суд вказує, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов'язати відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. ( ч. 4 ст. 245 КАС України).

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов'язує суб'єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше, як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Враховуючи, що в ході розгляду даних спірних правовідносин судом встановлено протиправну бездіяльність відповідача в частині не розгляду заяви позивача від 17.10.2018 року по суті, що свідчить про порушення її прав, тому з метою ефективного захисту прав, свобод, інтересів неповнолітньої ОСОБА_2, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов'язати Великолепетиський районний сектор Управління ДМС в Херсонській області повторно розглянути заяву ОСОБА_2 та її законного представника ОСОБА_1 про видачу паспорта громадянина України у формі книжечки з урахуванням висновків, викладених судом у даному рішенні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.9, 14, 73-78, 90, 143, 194, 242-246, 250, 255, 262 КАС України, суд -

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1(місце проживання АДРЕСА_1, рнокпп НОМЕР_2), яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 (місце проживання АДРЕСА_1, рнокпп НОМЕР_1) до Великолепетиського районного сектору Управління ДМС в Херсонській області (місце знаходження 74502, Херсонська область, Великолепетиський район, смт. Велика Лепетиха, вул. Соборна, 2) про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії - відмовити.

Зобов'язати Великолепетиський районний сектор Управління ДМС в Херсонській області повторно розглянути заяву ОСОБА_2 від 17.10.2018 року про видачу паспорта громадянина України у вигляді книжечки з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П'ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Дубровна В.А.

кат. 102070000