Справа № 640/7526/18
Суддя: Сенаторов В. М.
Дата ухвалення: 2019-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 640/7526/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2019 року Київський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого -судді - Сенаторова В . М .,

при секретарі - Явнюк К. Р .,

за участі представника - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Харкові адміністративний позов ОСОБА_2 до Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції про визнання дій неправомірними та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати дії відповідача неправомірними, постанову серії БР № 188943 від 23.04.2018 про адміністративне правопорушення відносно позивача за ч. 2 ст. 122 КУпАП - скасувати.

В обґрунтовання своїх вимог ОСОБА_2 зазначив, інспектор поліції Череха І.П. зупинив відповідача, який керував автомобілем ВА321124, номерний знак НОМЕР_1, за адресою вул. Дудинської, 4/1 в м. Харкові, та звинуватив його в тому, що він 23.04.2018 о 15 год. 45 хв. у м. Харкові на перехресті вул. Дудинської та вул. Полтавський шлях здійснив поворот ліворуч і нібито не ввімкнув світловий показчик повороту.

З вищеназваною постановою позивач не погоджується з таких підстав.

Постанову було складено на вулиці на місці події. Інспектор припустився фактичної помилки при визначенні події і складу адміністративного правопорушення. Це пояснюється тим, що вказане правопорушення не вчинялося. Всі маневрування і повороти позивач здійснював з увімкненим сигналом світлового показчика повороту відповідного напрямку, однак додатково був вимушений здійснити маневр об'їзду ями на дорозі у протилежному напрямку. Зі змістом постанови позивач не згодний, про що власноручно вказав в графі «підпис» постанови.

Крім того, інспектор, ігноруючи п. 16.10 Правил дорожнього руху України, згідно якого на перехресті, де рух регулюється світлофором з додатковою секцією, водій, який перебуває на смузі, з якої робиться поворот, повинен продовжувати рух у напрямку, що вказує стрілка, ввімкнута в додатковій секції, якщо його зупинка на заборонний сигнал світлофора створить перешкоди транспортним засобам, що рухаються за ним по тій самій смузі, не зазначає: що перехрестя вул. Дудинської та вул. Полтавський шлях є регульованим, де рух регулюється світлофором з додатковою секцією з ввімкнутою стрілкою ліворуч; що водій ОСОБА_2 перед поворотом ліворуч на перехресті, де рух регулюється світлофором з додатковою секцією, перебуваючи на смузі, з якої робиться поворот повинен продовжувати рух у напрямку, що вказує стрілка, ввімкнута в додаткові секції, а саме ліворуч з вул. Полтавський шлях на вул. Дудинську.

Позивач вказує, що надав патрулю ці пояснення по суті, наполягав на доведенні своєї вини з боку відповідача та просив інспектора взяти до уваги, що при повороті на регульованому перехресті вул. Дудинської та вул. Полтавський шлях, де рух регулюється світлофором з додатковою секцією з ввімкнутою стрілкою ліворуч, згідно п. 16.1 ПДР України, він в будь-якому випадку зобов'язаний був здійснити поворот ліворуч, щоб не створювати перешкод іншим учасникам руху.

Позивач вважає, що викладена у спірній постанові інформація є виключно суб'єктивною позицією відповідача, натомість матеріали справи про адміністративне правопорушення і містить належних та допустимих доказів його вини. Також з боку відповідача допущено ряд інших процесуальних порушень.

Винесена постанова заповнена таким чином, що майже неможливо нічого прочитати.

Порядок винесення постанови також було порушено, на момент складання постанови у інспектора не було протоколу, сам інспектор не здійснив представлення, не повідомив суті порушення, не оголосив хто розглядає справу, не роз'яснив права та обов'язки, не надав можливості скористатися правовою допомогою адвоката, не заслухав осіб (позивача і свідків), не дослідив докази: не давав можливості підписати постанову і отримати її копію. Ці факти підтверджуються відеозаписом з місця події, яка додається до матеріалів позову.

На думку позивача, відповідач прямо порушив вимоги ст. 279 КУпАП, яка встановлює порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення.

При винесенні постанови не було всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин справи, та її вирішення в точній відповідності з законом (як вимагає ст, 245 КУпАП), що призвело до відсутності оцінки доказів, що повинного ґрунтуватися на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом (відповідно до вимог ст 252 КупАП).

Позивач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, направив до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та його представника.

Представник відповідача та автор постанови просили відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, виклавши свої заперечення письмово у відзиві, на підтвердження правомірності оскаржуваної постанови та вчинення позивачем адміністративного правопорушення надали відеозапис оскаржуваних подій.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши учасників процесу, приходить до наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою інспектора роти №6 батальйону №1 Управління патрульної поліції в Харківській області лейтенанта поліції Черепахи І.П. серії БА №18894 від 23.04.2018 ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у розмірі 425 грн., у зв'язку із тим, що 23.04.2018 останній, керуючи транспортним засобом ВАЗ 21124, номерний знак НОМЕР_1, о 15 год. 45 хв. на перехресті вул. Дудинської та вул. Полтавський шлях здійснив поворот ліворуч і не ввімкнув світловий показчик повороту, чим порушив п.9.2.б Правил дорожнього руху України. / а..с. 4 /

Згідно з ч. 1, 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд зазначає, що предметом судового дослідження за даними правовідносинами є правомірність дій суб'єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення. Таким чином, досліджуючи питання правомірності застосування адміністративної відповідальності до позивача у вказаних спірних правовідносинах, суд перевіряє, чи були у інспектора підстави для прийняття постанови про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 про визнання його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 425 гривень.

Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється КУпАП, яким серед іншого визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення, у тому числі й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності (частини перша, друга статті 7 КУпАП); завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (стаття 245 КУпАП).

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При накладенні стягнення необхідно враховувати характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність (частина друга статті 33 КУпАП).

Згідно з частиною першою статті 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржувати постанову у справі. Крім того, у цій правовій нормі передбачено, що справа про адміністративне правопорушення повинна розглядатися в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; за відсутності такої особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Крім того, відповідно до принципу 6 Рекомендації № R (91) 1 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно адміністративних санкцій, ухваленої 13 лютого 1991 року, при застосуванні адміністративних санкцій, окрім сформульованих у Резолюції (77) 31 принципів справедливої адміністративної процедури, що звичайно застосовуються до адміністративних актів, слід керуватися такими особливими принципами:

1) особа, стосовно якої розглядається можливість застосування адміністративної санкції, попередньо інформується щодо фактів, які їй ставляться в вину;

2) вона має достатньо часу для підготовки свого захисту залежно від складності справи та суворості санкцій, що можуть бути застосовані;

3) вона або її представник інформується стосовно характеру доказів у справі, зібраних проти неї;

4) вона має можливість висловити свою думку перед оголошенням рішення про санкцію;

5) адміністративний акт про застосування санкцій містить мотиви, на яких вона ґрунтується.

Більше того, приписами ст. 129 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, задекларовано, що основними засадами судочинства, серед іншого, є змагальність та забезпечення доведеності вини.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України є частиною національного законодавства України.

Враховуючи вищевказані вимоги та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17 липня 1997 року Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п.1 ст. 32 Конвенції) неодноразово наголошував, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом».

Згідно п.2.1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України №5-рп/2015 від 26.05.2015р. по справі №1-11/2015, - органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України (ч. 2 ст. 6 Основного Закону України).

З приводу доводів позивача щодо неправомірності розгляду справи на місці вчинення правопорушення суд зазначає наступне.

У Рішенні Конституційним судом України 26.05.2015 р. по справі №5-рп/2015 (п. 2.3) зазначено, що у частинах першій, другій статті 258 Кодексу (у редакції Закону №767-VII від 23.02.2014) визначено випадки, коли протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення… Перелік адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення, є вичерпним і може бути змінений лише законом. Скорочене провадження у справах про зазначені адміністративні правопорушення передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення. Застосування посадовою особою процедури скороченого провадження в інших випадках, які не визначені законом, тобто розгляд справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення, а не за місцезнаходженням органу, уповноваженого законом розглядати справу про таке правопорушення, призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності

Таким чином, КСУ зазначив, що перелік адміністративних правопорушень, які підлягають розгляду у скороченому провадженні (тобто фіксація адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення) є вичерпним і може бути змінений лише законом, зокрема, такий перелік порушень передбачений ч. 1 та ч. 2 ст. 258 Кодексу (у редакції Законами № 767-VII від 23.02.2014)

Разом з тим, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху» від 14.07.15р. № 596-VIII, внесено зміни до ст. 258 КУпАП та передбачено, що скорочене провадження у справах про адміністративне правопорушення застосовується і до правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції.

Відповідно до ч. 2 ст. 258 КУпАП (в редакції Закону від 14.07.2015 № 596-VIII), протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

При цьому, відповідно до ч. 5 ст. 258 КУпАП, навіть якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа не складає протокол про адміністративне правопорушення про притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі.

Згідно з ч. 4 ст. 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Таким чином, згідно з положеннями ч.ч. 2,3,4,5 вказаної статті Законом встановлені випадки здійснення скороченого провадження у справах про зазначені адміністративні правопорушення, в тому числі, справи відносно позивача.

У зв'язку з цим, відповідач мав право розглянути справу у скороченому провадженні та на місці вчинення правопорушення винести постанову у справі про адміністративне правопорушення без складення протоколу.

Тому розгляд справи відповідачем на місці зупинки не є самостійною підставою для скасування постанови.

Крім того, при дослідженні відеозаписів, судом встановлено, що спірна постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідачем була винесена правомірно, тобто, з дотриманням порядку розгляду справ про адміністративні правопорушення, права позивача, передбачені ст. 268 КУпАП, не порушені.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справ про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За приписами ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, висновки про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення має бути зроблені на підставі всебічного, повного і об'єктивного дослідження всіх обставин та доказів.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Представником відповідача на підтвердження правомірності оскаржуваної постанови та вчинення позивачем адміністративного правопорушення надано диск із відеозаписом моменту порушення позивачем ПДР України та із відеозаписом з нагрудного відео реєстратора інспектора Черепахи І.П. / а.с. 25, /

Тобто на підтвердження встановленого у постанові вчиненого позивачем адміністративного правопорушення, зокрема порушення ОСОБА_2 п. 9.2.б. ПДР України, надано належні та допустимі докази, передбачені ст. 251 КУпАП.

Суд зазначає, що в адміністративних справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень встановлена презумпція його вини. Презумпція вини покладає на суб'єкта владних повноважень обов'язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

Однак, відповідно до ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Між тим, всупереч даним вимогам, позивачем до суду не надано жодного доказу в обґрунтування своїх доводів. Відеозапис з місця винесення оскаржуваної постанови, наданий позивачем, суд позбавлений можливості взяти до уваги, оскільки відтворити його зміст у судовому засіданні не вдалося, тому викладених у адміністративному позові доводів він не обгрунтовує та неправомірність дій інспектора патрульної поліції Черепахи І.П. при винесенні оскаржуваної постанови не підтверджує.

Враховуючи вищевикладене, керуючись приписами наведених норм законодавства, оцінивши надані сторонами до матеріалів справи докази, враховуючи, що відповідачем доведено правомірність встановлення адміністративного правопорушення, законність дії щодо винесення адміністративного постанови, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова не підлягає скасуванню, а вимоги - не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 2,3,8-11,15,72-77, 241-246 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції про визнання дій неправомірними та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення - відмовити.

Рішення може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду у встановленому порядку протягом 10 днів з дня складення повного тексту рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Позивач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, місце проживання: АДРЕСА_1, інн НОМЕР_3.

Відповідач:Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції місцезнаходження: 61033, м. Харків, вул. Шевченка, 315-А.

Суддя -