Справа № 0340/1481/18
Суддя: Глушко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2019-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2019 рокуЛьвів№ 857/3724/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Глушка І.В.,

суддів: Большакової О.О., Макарика В.Я.,

за участю секретаря судового засідання: Омеляновської Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2018 року, ухвалене суддею Волдінер Ф.А. у м.Луцьку Волинської області в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження, у справі № 0340/1481/18 за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Волинській області про визнання протиправною та скасування вимоги, -

ВСТАНОВИВ:

01 серпня 2018 року позивач - фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача - Головного управління ДФС у Волинській області, у якому з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог (а.с.22) просила визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 03.07.2018 №Ф-3728-17, видану Головним управлінням ДФС у Волинській області на суму 9187,79 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що при формуванні Звіту за звітний період (2017 календарний рік) нею було допущено технічну помилку (описку) у зазначенні періоду, за який подається Звіт. Звіт за минулий календарний рік (2017) було подано 03 січня 2018 року, тобто в межах визначеного Порядком № 435 строку, при цьому у графі «1.Звіт за рік» позивачем помилково зазначено «2016 рік».

Самостійно виявлену помилку виправлено, подавши повторно 08.02.2018 Звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2017 рік за формою №Д5 з правильним зазначенням року, за який подається звіт.

Крім того, позивач зазначає, що сума ЄСВ на протязі 2017 року нею сплачувалась щомісячно та відображена у звіті, який було сформовано та подано до 10 лютого 2018 року.

З метою попередження можливого непорозуміння, 09.02.2018, 03.04.2018 та 04.06.2018 на адресу відповідача подано заяви з вимогою визнати недійсним або анулювати Звіт від 03.01.2018.

Натомість, відповідачем було надіслано податкову вимогу про сплату єдиного внеску в розмірі 9187,79 грн.

Разом з тим, листом Головного управління ДФС у Волинській області №2141/ФОП/03-20-13-03-11 від 19.06.2018 було підтверджено можливість повторного формування та подачі Звіту у разі виявлення помилки до закінчення строку подання такого Звіту та чинність останнього поданого Звіту.

Таким чином, податковий орган помилково врахував Звіти від 03.01.2018 та від 07.02.2018, як Звіти за окремі роки, не перевіривши їх достовірність, не врахувавши аналогічність їх за змістом, та дійшов до необгрунтованого висновку про наявність боргу по сплаті ЄСВ.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2018 року позов задоволено.

Визнано протиправною та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 03.07.2018 №Ф-3728-17, видану Головним управлінням ДФС у Волинськвй області, на суму 9187,79 грн.

Рішення мотивоване тим, що ОСОБА_1 скористалась встановленим законодавством порядком виправлення допущеної помилки у звіті шляхом подання нового виправленого звіту, а твердження представника ГУ ДФС у Волинській області щодо необхідності подавати звіт за 2016 рік із зміненими відповідними показниками у додатках до звіту є необгрунтованими, оскільки такий порядок виправлення помилки у Порядку №435 не передбачений.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване судове рішення ухвалене з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове, яким в зпадоволенні адміністративного позову відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що відповідальним хза правильність та достовірність заповнення Звіту страхувальник (п.16 розділу ІІ Порядку №435). Пунктом 1 розділу V Порядку №435 передбачено, що у разі виявлення помилки у Звіті до закінчення строку подання цього Звіту страхувальник повторно формує та подає Звіт у повному обсязі до органу доходів і зборів за місцем обліку. Чинним вважається останній електронний або паперовий Звіт, поданий страхувальником до закінчення строків подання звітності, визначених Порядком №435.

Скаржник вказує, що оскільки позивачем 08.02.2018 подано звіт щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов»язкове державне соціальне страхування за 2017 рік, то в даному випадку відповідно до вимог Порядку №435 даний звіт не можна вважати останнім, тобто тим, який коригував дані попереднього Звіту, оскільки попередній звіт поданий за 2016 рік. Також на підтвердження правомірності винесення податкової вимоги ГУ ДФС у Волинській області надані копії карток особового рахунку позивача, які підтверджують наявність податкового боргу на дату винесення податкової вимоги. Тобто, Головним управлінням ДФС у Волинській області в даному випадку вчинено всі дії щодо винесення вимоги Ф-3728-17 про сплату боргу на загальну суму 9187,79 грн в межах діючого законодавства, так як Звіт позивача щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов»язкове державне соціальне страхування за 2016 рік є чинним та відповідно задекларовані суми страхувальником не сплачені.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити з наступних підстав.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» №2464-VI від 08.07.2010 (далі - Закон №2464-VI).

Відповідно до ч.4 ст.25 цього Закону орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.

При цьому недоїмка - це сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом (п.6 ч.1 ст.1 Закону №2464-VI ).

Так, судом першої інстанції достовірно встановлено, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 зареєстрована фізичною особою-підприємцем з 15.10.2007 та здійснює господарську діяльність на спрощеній системі оподаткування, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та свідоцтвом платника єдиного податку серії А №716939 від 28.05.2012 (а. с. 37 -38).

03.01.2018 ФОП ОСОБА_1 подала звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску, де в пункті 1 зазначила, що Звіт подано за 2016 рік. Позивач нарахувала єдиний внесок, який підлягає сплаті 8448,00 грн (а. с. 27-29).

Виявивши помилку у звіті, поданому 03.01.2018 в частині зазначення періоду, за який подається Звіт, 07.02.2018 позивачем подано звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску, де в пункті 1 зазначила, що звіт подано за 2017 рік. Позивач нарахувала єдиний внесок, який підлягає сплаті 8448,00 грн. Даний Звіт відповідачем отримано 08.02.2018 (а. с. 30-32).

На звернення позивача 09.02.2018, 03.04.2018 та 04.06.2018 із заявами, у яких просила звіт від 03.01.2018 вважати недійсним у зв»язку з неправильним визначенням періоду, так як вона весь 2016 рік вона перебувала у декретній відпустці, Головним управлінням ДФС у Волинській області листом №2141/ФОП/03-20-13-03-11 від 19.06.2018 роз»яснено, що подання страхувальником змінених (уточнених) показників таблиць 1, 2 додатка 5 до Порядку №435 після закінчення строків подання звітності та/або коригування (зміна) показників органамиДФС не передбачено, а тому анулювання Звіту не передбачено законодавством (а.с.33-36).

03.07.2018 у відповідачем винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-3728-17, на підставі якої з ФОП ОСОБА_1 підлягає стягненню недоїмка у розмірі 9187,79 грн.

Не погодившись із вимогою Головного управління ДФС у Волинській області про сплату боргу (недоїмки) № Ф-3728-17 від 03.07.2018, позивач звернулась до суду з вимогою про її скасування.

Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального та процесуального права, з огляду на таке.

В розумінні п.2 ст. 1 Закону №2464-VI єдиним внеском на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) є консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Пунктом 4 частини першої статті 4 Закону №2464-VІ встановлено, що платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Платник єдиного внеску зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок (ч. 2 ст. 6 Закону №2464-VІ).

Згідно з ч. 4 ст. 8 Закону порядок нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску визначається цим Законом, в частині адміністрування - Податковим кодексом України, та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Відповідно до п. 2 Розділу ІІІ Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України 14.04.2015 року №435, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 23.04.2015 за №460/26905 (далі - Порядок №435) передбачено, що фізичні особи-підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, формують та подають до органів доходів і зборів Звіт самі за себе один раз на рік до 10 лютого року, що настає за звітним періодом. Звітним періодом є календарний рік. Звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску подається за формою №Д5 згідно з додатком 5 до цього Порядку із зазначенням типу форми "початкова".

Згідно з п.1 Розділу IV Порядку №435 Звіт формується на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до Закону нараховується єдиний внесок.

Пунктом 1 Розділу IV Порядку №435 визначено, що разі виявлення помилки у Звіті до закінчення строку подання цього Звіту страхувальник повторно формує та подає Звіт у повному обсязі до органу доходів і зборів за місцем обліку. Чинним вважається останній електронний або паперовий Звіт, поданий страхувальником до закінчення строків подання звітності, визначених цим Порядком.

Вказуючи на правомірність оскаржуваної вимоги про сплату боргу (недоїмки) податковий орган, покликаючись на п.16 Розділу ІІ Порядку №435, зазначає, що відповідальним за правильність та достовірність заповнення Звіту є страхувальник, а відтак поданий 08.02.2018 Звіт, на думку податкового органу, не є останнім Звітом за 2017 рік, який корегує попередній, оскільки попередній поданий за 2016 рік. Крім того вказує, що наявність у позивача боргу на дату винесення податкової вимоги підтверджується наявними в матеріалах справи копіями карток особового рахунку позивача.

Суд апеляційної інстанції, здійснивши перевірку рішення суб»єкта владних повноважень щодо відповідності критеріям правомірності, визначених ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв»язок доказів у їх сукупності (ч.3 ст. 90 КАС України).

Із наявних в матеріалах справи доказів судом встановлено, що позивач з 2007 року є фізичною особою-підприємцем, перебуває на спрощеній системі оподаткування, за 2017 рік нею сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у загальному розмірі 8448,00 грн, на загальній системі оподаткування позивач не перебувала. Зазначені обставини не заперечуються відповідачем.

Позивачем 03.01.2018 було подано Звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2017 рік на суму 8448,00 грн за формою №Д5, зазначивши помилково період, за який цей звіт сформовано.

Самостійно виявлену помилку позивачем усунено з дотриманням вимог Порядку №435 шляхом повторного формування та подання Звіту в повному обсязі до органів доходів і зборів за основним місцем обліку. Звіт Форми №Д5 від 07.02.2018 із зазначенням правильного періоду - 2017 рік із показниками, аналогічними звіту від 03.01.2018, відповідачем отримано 08.02.2018.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивачем було повідомлено відповідача про допущену помилку у Звіті.

Однак, допущена помилка призвела до невірного відображення нарахувань та недостовірних даних, які внесено до особового рахунку платника податків.

При цьому, контролюючим органом при прийнятті двох звітів не взято до уваги розрахунки розміру єдиного внеску, з яких слідує, що сума єдиного внеску, яка була розрахована в розмірі 8 448,00 грн, виходячи із мінімального розміру заробітної плати, встановленої Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік», і саме за вказаний звітний період (з 01.01.2017 по 31.12.2017). Сума єдиного внеску, відображена у Звіті, протягом 2017 позивачем сплачувалась щомісячно. Виправлений Звіт сформовано позивачем і здано до 10.02.2018, тобто до закінчення визначеного Порядком строку подання звітності, відтак в розумінні пункту 1 Розділу IV Порядку №435 саме звіт від 07.02.2018 є чинним.

Тобто, своєчасність виправлення технічної помилки в звітності свідчить про вчинення позивачем залежних від неї дій на усунення виявленої помилки та вказує на добросовісне ставлення до обов'язку зі сплати відповідного внеску та виконання положень законодавства, а тому помилково подана звітність за 2017 рік із помилковим зазначеням періоду «2016 рік» не повинна спричиняти настання жодних негативних юридичних наслідків для позивача.

Застосований позивачем механізм виправлення помилок документу обов'язкової звітності не суперечить змісту Порядку №435.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч.2 ст. 77 КАС України).

Відповідачем по справі, як суб'єктом владних повноважень, не виконано покладеного на нього обов'язку щодо доказування правомірності прийняття вимоги про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску.

Аналізуючи наведені правові норми та обставини справи, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана позивачем вимога форми Ф-3728-17 від 03.07.2018 є необґрунтованою та протиправною, прийнятою з порушенням принципів, передбачених ч.2 ст.2 КАС України, що має наслідком її скасування.

Відповідно до частини першої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції повністю виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин вірно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення законного рішення, яке скасуванню не підлягає.

Керуючись статтями 242, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Волинській області залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2018 року у справі № 0340/1481/18 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя І. В. Глушко
судді О. О. Большакова
В. Я. Макарик
Постанова складена в повному обсязі 12.02.2019.