Справа № 815/2168/18
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2019-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2019 р.м.ОдесаСправа № 815/2168/18

Категорія: 8.3 Головуючий в 1 інстанції: Кравченко М.М.

П'ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача - судді Турецької І.О.

суддів - Стас Л.В., Шеметенко Л.П.,

за участі секретаря - Скоріної Т.С.

представника апелянта - Соловійчук Ю.В.;

представника відповідача - Копиця С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Еко-Ресурс-Холдинг» на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 червня 2018 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Еко-Ресурс-Холдинг» до Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

У травні 2018 року товариство з обмеженою відповідальністю «Еко-Ресурс-Холдинг» (далі - ТОВ «Еко-Ресурс-Холдинг») звернулось до суду першої інстанції з позовом до Головного управління ДФС в Одеській області (далі - ГУ ДФС в Одеській області) в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 21.02.2018 року № , яким зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 94 042,00 грн. та накладено штрафні (фінансові) санкції (штраф) у розмірі 23 511,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог ТОВ «Еко-Ресурс-Холдинг», керуючись приписами п.198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, зазначило, що ним виконані всі умови для формування податкового кредиту, а саме: існує факт придбання товару, його оплата, з урахуванням податку на додану вартість (далі - ПДВ) за ставкою 20%, наявність належним чином оформленої та зареєстрованої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних, використання послуг у межах господарської діяльності.

Також ТОВ «Еко-Ресурс-Холдинг» у суді першої інстанції було заявлено про повернення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 20 000 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 19 червня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив із того, що за період вересня-жовтня 2017 року у позивача була відсутня діяльність, яка спрямована на отримання доходу (відсутні податкові зобов'язання з ПДВ), а це дає підстави вважати обґрунтованим висновок контролюючого органу, що сформований податковий кредит платника податків за господарською операцією з ДП "Морський торгівельний порт "Чорноморськ", який заявлено до бюджетного відшкодування на рахунок платника у банку, згідно додатку 3 до Податкової декларації з ПДВ за листопад 2017 року, не використовувався в його господарській діяльності.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву (заперечень).

Не погоджуючись з даним судовим рішенням, ТОВ «Еко-Ресурс-Холдинг» подало апеляційну скаргу, в якій, зазначаючи про неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Обґрунтовуючи доводи апеляції, позивач зазначає про порушення судом першої інстанції, при прийнятті рішення, приписів процесуального законодавства, що вимагають надавати мотивовану оцінку кожному аргументу, наведеному учасником справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову.

Так, на думку апелянта, рішення суду ґрунтується виключно на правової позиції суб'єкта владних повноважень, в ньому відсутня оцінка доводів платника податків.

Далі, апелянт наполягає на тому, що судом першої інстанції неправильно розтлумачені норми Податкового кодексу України, зокрема статті 14, 198 та 201, що встановлюють ознаки господарської діяльності, регулюють формування податкового кредиту та встановлюють обов'язок платника податків на дату виникнення податкових зобов'язань скласти податкову накладну.

Також, апелянтом звернута увага на те, що судом першої інстанції не була розглянута його заява про повернення витрат на професійну правничу допомогу.

Відзив на апеляційну скаргу від відповідача не надходив.

Представник апелянта в судовому засіданні суду апеляційної інстанції підтримала доводи викладені в апеляції та просила її задовольнити.

Представник ГУ ДФС в Одеській області заперечував проти задоволення апеляції, вважав рішення суду законним та обґрунтованим.

Фактичні обставини справи.

ТОВ «Еко-Ресурс-Холдинг» є суб'єктом господарювання, що здійснює свою діяльність в Чорноморському морському порту і основними видами його діяльності є надання послуг з перевалки вантажів, організації групових та індивідуальних відправлень вантажів, здійснення навантажувальної, розвантажувальної робіт та надання інших суміжних послуг.

З метою здійснення господарської діяльності, ТОВ «Еко-Ресурс-Холдинг» прийняло участь у конкурсі та, як переможець конкурсу, 31.07.2017 року уклало з Регіональним відділенням Фонду державного майна по Одеській області договір оренди нерухомого майна №509, що належить державній власності, знаходиться на території ДП "Морський торгівельний порт "Чорноморськ", який є його балансоутримувачем.

Вказане майно передано в оренду з метою розміщення вантажно-складського комплексу.

Судом першої інстанції було встановлено, що оренда плата позивачу була визначена на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 року № 786, та становить без ПДВ за базовий місяць оренди 1 154 000,00 грн. (кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за попередній).

Згідно з договором про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю від 17.08.2017 року № 17/177-0/3 балансоутримувач виконує обслуговування та експлуатацію державного нерухомого майна, а саме: частину нежитлових приміщень адміністративно-побутової будівлі та будівлі складу № 24 з рампою та навісом, відкритий майданчик (мостіння), що прилягає до складу № 24, загальною площею 20020,10 кв. м. за адресою Одеська область, м. Чорноморськ, вул. Сухолиманська, 72, 73.

Орендар, в особі ТОВ «Еко-Ресурс-Холдинг», відшкодовує витрати балансоутримувачу на обслуговування та експлуатацію майна.

У вересні та жовтні 2017 року, за надані ДП "Морський торгівельний порт "Чорноморськ" послуг за договором оренди та договором про відшкодування витрат, позивачем було сплачено, у тому числі ПДВ на суму 94 042,00 грн.

Відповідні відомості знайшли своє відображення у Податкової декларації з ПДВ за листопад 2017 року та Додатку 3 до Податкової декларації, адже були заявлені до бюджетного відшкодування на рахунок платника у банку.

Так, сума бюджетного відшкодування з ПДВ за листопад 2017 року згідно вказаних документів складає 94 042,00 грн. та виникла у вересні 2017 року у розмірі 45 565,89 грн. та у жовтні 2017 року у розмірі 48 476,29 грн.

У період з 31.01.2018 року по 06.02.2018 року ГУ ДФС в Одеській області провело документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ "Еко-Ресурс-Холдинг" з питань достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість на поточний рахунок платника податку за листопад 2017 року.

12.02.2018 року, за результатами перевірки, складено акт № 246/15-32-12-03/39322975, яким встановлено порушення товариством п.198.5 ст.198, абзацу "б" п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України та Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28.01.2016 року № 21, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.01.2016 року за № 159/28289.

На думку посадових осіб, що здійснювали перевірку, порушення наведених норм податкового законодавства призвели до завищення суми бюджетного відшкодування, заявленого на рахунок платника у банку (відображеного у рядку 20.2.1 Декларації з ПДВ за листопад 2017 року) на суму 94 042,00 грн.

21.02.2018 року, за наслідками виявленого порушення, ГУ ДФС в Одеській області прийняло податкове повідомлення-рішення № про зменшення позивачу суми бюджетного відшкодування з ПДВ у сумі 94 042,00 грн. та про накладення штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) у розмірі 23 511,00 грн.

За результатами адміністративного оскарження, прийнятого податкового повідомлення - рішення до Державної фіскальної служби України, скарга платника податків залишена без задоволення, а рішення контролюючого органу без змін.

Аргументи посадових осіб, що здійснювали перевірку, про наявність порушень у платника податків приписів податкового законодавства складаються у відсутності у вересні-жовтні 2017 року, діяльності спрямованої на отримання доходу.

Зазначене, на думку контролюючого органу, свідчить, що сформований податковий кредит у вересні 2017 року 45 565,89 грн. та у жовтні 2017 року 48 476,29 грн., який заявлено до бюджетного відшкодування на рахунок платника у банку, згідно додатку 3 до податкової декларації з ПДВ за листопад 2017 року, не використовувався в господарській діяльності ТОВ "Еко-Ресурс-Холдинг".

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до пп. 14.1.36 п.14.1 ст. 14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Мета "отримання доходу" як кваліфікуюча ознака господарської діяльності кореспондує з вимогою щодо наявності розумної економічної причини (ділової мети) під час здійснення господарської операції.

Визначення терміну "розумна економічна причина (ділова мета)" надано в п.п. 14.1.231.п.14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, де зазначено, це причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.

Порядок формування податкового кредиту визначений ст. 198 Податкового кодексу України.

Так, відповідно до пунктів 198.1. - 198.3 даної статті до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу;

ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

дата отримання платником податку товарів/послуг.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи);

ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з п.198.5 ст. 198 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний нарахувати податкові зобов'язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі, якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися: а) в операціях, що не є об'єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу) або місце постачання яких розташоване за межами митної території України; б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу та операцій, передбачених пунктом 197.11 статті 197 цього Кодексу); в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів; г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).

У разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи в подальшому починають використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, у тому числі переведення невиробничих необоротних активів до складу виробничих необоротних активів, платник податку може зменшити суму податкових зобов'язань, що були нараховані відповідно до цього пункту, на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, зазначеної в абзаці першому цього пункту, зареєстрованого в Єдиному реєстрі податкових накладних. З метою застосування цього пункту податкові зобов'язання визначаються по товарах/послугах, необоротних активах: придбаних для використання в неоподатковуваних операціях - на дату їх придбання; придбаних для використання в оподатковуваних операціях, які починають використовуватися в неоподатковуваних операціях, - на дату початку їх фактичного використання, визначену в первинних документах, складених відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні". У разі якщо на момент перевірки платника податку контролюючим органом в акті вибіркової (часткової) інвентаризації, проведеної платником податку на вимогу такого органу, виявлено нестачу придбаних таким платником товарів (крім випадку, якщо така нестача обумовлена знищенням внаслідок дії обставин непереборної сили, що підтверджується відповідно до законодавства), для цілей розділу V цього Кодексу такі товари вважаються використаними платником податку в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

Пункт 198.6. Податкового кодексу України встановлює, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних / розрахунків коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати складення податкової накладної / розрахунку коригування. У разі зупинення реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних згідно з пунктом 201.16 статті 201 цього Кодексу перебіг зазначеного строку переривається на період зупинення їх реєстрації та відновлюється з дня припинення процедури зупинення їх реєстрації згідно з підпунктом 201.16.4 пункту 201.16 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до п.200.1 ст. 200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Згідно з п.200.4 ст. 200 Податкового кодексу України при від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума: а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу - б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов'язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету; в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Позиція суду апеляційної інстанції.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для її задоволення з наступних підстав.

Головним доводом апеляції, є помилкове трактування ГУ ДФС в Одеській області приписів статті 198 Податкового кодексу України, які визначають порядок формування податкового кредиту та не встановлюють винятків віднесення сум податку до податкового кредиту за податковими періодами, які виявилися збитковими, в силу відсутності отримання платником податків доходів.

Колегія суддів погоджується з таким висновком та вважає обґрунтованою правову позицію ТОВ "Еко-Ресурс-Холдинг", що збитковість окремої господарської операції не є беззаперечним свідченням відсутності ділової мети платника податків при здійсненні цієї операції, оскільки реалізація товару з певними збитками може бути викликана об'єктивними обставинами.

Із аналізу викладених фактичних обставин справи слідує, що витрати на оренду, обслуговування та експлуатацію нерухомого майна, понесені ТОВ "Еко-Ресурс-Холдинг", нерозривно пов'язані з його господарською діяльністю, оскільки, фактично, предметом оренди є вантажно-складський комплекс, у межах якого здійснюється господарська діяльність товариства з перевалки вантажів.

Суд першої інстанції не надав правової оцінки доводам позивача про те, що технологічний процес перевалки вантажів передбачає накопичення вантажу, зберігання та навантаження на судно, а це може передбачати операційний цикл значно більший ніж один звітний місяць.

Між тим, на підтвердження даних обставин, позивачем до суду першої інстанції були надані договір про надання послуг №1509-17 від 15.09.2017 р., акти надання послуг до нього №2 від 30.11.2017 р., №3 від 15.12.2017 р., №4, від 15.12.2017 р., та №5 від 31.12.2017 р. (а.с.141-149).

Про те, що позивач за період листопада - грудня 2017 р. отримав прибуток за виконання наведеного вище договору, свідчить, наданий суду першої інстанції, Фінансовий звіт суб'єкта малого підприємництва за 2017 р., з якого вбачається отримання доходу (а.с.150-153).

Узагальнюючи викладене, колегія суддів наголошує, що збитковість господарської діяльності не може бути підставою для визначення такої діяльності як негосподарської. Неотримання суб'єктом господарювання доходу від окремої господарської операції не свідчить про те, що така операція не пов'язана з господарською діяльністю. У зв'язку з цим, включення суб'єктом господарювання до складу валових витрат коштів, сплачених за придбання товарів та послуг із цільовим призначенням на здійснення такої господарської операції є правомірним.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у рішенні від 03.04.2018 р. (справа №П/811/1134/16), де зокрема зазначив, що проведення деяких операцій у збиток, не свідчить про те, що позивач не отримав дохід і не прагнув отримати прибуток від господарської діяльності, а поняття господарської діяльності, визначається не через фактичне одержання доходу, а як спрямованість на одержання доходу.

До того ж, слід звернути увагу, ні суб'єктом владних повноважень, ні судом першої інстанції не поставлено під сумнів реальність господарських операцій, на підставі яких сформовано податковий кредит, а також наявність належним чином складених податкових накладних та первинних документів.

Іншими словами, не є спірними обставини щодо придбання позивачем послуг, їх оплата з урахуванням ПДВ та реєстрація в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної.

Водночас для висновку, що використання послуг відбувалось не в межах господарської діяльності, контролюючий орган повинен був надати докази відсутності у платника податків розумної економічної причини щодо певних витрат при здійсненні господарської операції.

Однак, така позиція суб'єкта владних повноважень не була доведена у суді першої інстанції і в рішенні суду це не знайшло свого відображення.

Окрім того, судом першої інстанції, не надано оцінку доводам позивача про те, що відповідно до абзацу 3 п.198.1 ст. 198 Податкового кодексу України нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи почали надані послуги використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

За таких умов, колегія суддів дійшла висновку, що позивача протиправно позбавлено права на податковий кредит, який заявлено до бюджетного відшкодування, а тому, відповідно, податкове повідомлення - рішення від 21.02.2018 року № підлягає скасуванню.

На завершення, колегія суддів зазначає, що апелянтом обґрунтовано зауважено, що суд першої інстанції повинен був розглянути заяву товариства про стягнення на його користь витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000 грн. і прийняти з цього приводу рішення.

Так, в матеріалах справи, є відповідна заява позивача від 21.05.2018 р., договір про надання адвокатським об'єднанням "ОМП" юридичних послуг від 27.04.2018 р., акт приймання - передачі наданих послуг, деталізація послуг, наданих компанією АО "ОМП", рахунок фактура №05.18-042 від 14.05.2018 р. про оплату відповідних юридичних послуг у сумі 20 000 грн. (а.с.186-193).

Контролюючий орган заперечував проти задоволення заяви щодо стягнення з нього витрат, пов'язаних з правничою допомогою за двома критеріями.

Перший критерій, це недоведеність обставин, що саме вказане адвокатське об'єднання здійснювало надання юридичних послуг щодо підготовки позову, а інший критерій неспівмірність заявленої суми - складності справи.

Колегія суддів вважає обґрунтованим зауваження відповідача щодо недотримання позивачем критерію розумності суми відшкодування - обставинам справи та фінансовому стану контролюючого органу.

Так, відповідно до ч.ч. 3-7 ст. 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п'ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Як вбачається з деталізації послуг, що проведена адвокатським об'єднанням "ОМП", підготовка до складання позовної заяви склала 20 годин і кожна година такої роботи оцінена в 1 000 грн.

Суд апеляційної інстанції критично сприймає наданий позивачем розрахунок визначення вартості та обсягу отриманих ним юридичних послуг та вважає слушним зауваження відповідача, що спір, який є предметом розгляду відноситься до справ незначної складності і підготовка до складання позову не може складати 20 годин.

Отож, колегія суддів вважає необґрунтованими вимоги про стягнення 20 000 грн. та вважає, що для складання позову достатньо було 4 год. із розрахунку по 500,00 грн./год.

Таким чином, із 20 000 грн., заявлених позивачем як вартість витрат на професійну правничу допомогу адвоката за подачу позову, суд апеляційної інстанції вважає за можливе задовольнити 2 000 грн.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи, що наведені вище недоліки присутні у рішенні, що є предметом оскарження, апеляційна скарга ТОВ «Еко-Ресурс-Холдинг» є обґрунтованою та підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до п.6 ч.6 ст.12 КАС України справами незначної складності є справи щодо оскарження рішення суб'єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частина 5 ст. 328 КАС України унормовує, що не підлягають касаційному оскарженню, зокрема, судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Наведене свідчить про те, що учасники справи можуть оскаржити, прийняте судом апеляційної інстанції рішення, лише у випадках, що перелічені вище.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Еко-Ресурс-Холдинг» - задовольнити частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 червня 2018 року - скасувати.

Ухвалити у справі нове рішення, яким адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «Еко-Ресурс-Холдинг» до Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 21 лютого 2018 року № про зменшення товариству з обмеженою відповідальністю «Еко-Ресурс-Холдинг» суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 94 042,00 грн. та про накладення штрафних (фінансових) санкцій у сумі 23 511,00 грн.

Стягнути з Головного управління ДФС в Одеській області () 4 408 (чотири тисячі чотириста вісім) грн. 22 коп. на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Еко-Ресурс-Холдинг» (), в рахунок відшкодування сплаченого судового збору.

Заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Еко-Ресурс-Холдинг» про повернення витрат на професійну правничу допомогу - задовольнити частково.

Стягнути з Головного управління ДФС в Одеській області () на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Еко-Ресурс-Холдинг» () витрати на оплату професійної правничої допомоги в сумі 2 000 (дві тисячі) грн.

У задоволенні іншої частини заяви про повернення витрат на професійну правничу допомогу - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Доповідач - суддя І.О. Турецька

суддя Л.В. Стас

суддя Л.П. Шеметенко

Повне судове рішення складено 11.02.2019 року.