Справа № 480/4118/18
Суддя: І.Г. Шевченко
Дата ухвалення: 2019-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2019 р. Справа № 480/4118/18

Сумський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Шевченко І.Г.,

за участю секретаря судового засідання - Мельник О.П.,

представника відповідача - Будакова В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру у Сумській області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 (далі - позивач, ОСОБА_2) звернувся до суду з позовною заявою до Головного управління Держгеокадастру у Сумській області (далі - відповідач, ГУ Держгеокадастру у Сумській області), в якій просив:

1) визнати протиправними та скасувати рішення ГУ Держгеокадастру у Сумській області, викладених у листах від 08.08.2018 №Д-8889-3804/21-18 та 20.09.2018 №Д-10769-4379/21-18 про відмову у наданні ОСОБА_2 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 1,00га за рахунок земель сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів на території Добрянської сільської ради Великописарівського району Сумської області;

2) зобов'язати ГУ Держгеокадастру у Сумській області надати дозвіл ОСОБА_2, згідно поданої ним заяви, на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 1,00га за рахунок земель сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів на території Добрянської сільської ради Великописарівського району Сумської області.

Свої вимоги мотивував тим, що відмова відповідача у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою суперечить нормам Земельного кодексу України. Відмічає, що підставою для відмови в наданні дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Однак, в даному випадку, відповідач жодної з них у відповіді не навів.

Ухвалою суду від 12.11.2018 вказану позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

03.12.2018 представник позивача надіслав заяву про уточнення позовних вимог, відповідно до якої змінено пункт 2 позовної заяви на редакцію: «зобов'язати ГУ Держгеокадастру у Сумській області здійснити негайний повторний розгляд поданої заяви ОСОБА_2 щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 1,00га за рахунок земель сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів на території Добрянської сільської ради Великописарівського району Сумської області» (а.с.20).

06.12.2018 представником відповідача було подано відзив на позовну заяву (а.с.23-40), в якому, з урахуванням поданих доказів, просила відмовити у задоволенні позову з тих підстав, що ГУ Держгеокадастру у Сумській області на звернення позивача листом від 08.08.2018 повідомило, що на виконання розпоряджень Кабінету Міністрів України від 01.04.2014 №333-р та від 22.09.16 №688-р, керуючись рішенням колегії Держземагентства України від 14.10.2014 №2/1 Головним управлінням був направлений запит до органу місцевого самоврядування щодо висловлення позиції на етапі надання згоди на розроблення відповідної документації із землеустрою. На повторне звернення позивача від 22.08.2018 управління листом від 20.09.2018 повідомило ОСОБА_2, що на виконання окремого доручення Голови Держземагентства України від 01.07.2014 №349/3-14-01 ГУ Держгеокадастру у Сумській області проводиться робота по першочерговому забезпеченню земельними ділянками військовослужбовців, які беруть участь у виконанні завдань щодо здійснення антитерористичної операції у східних та південно-східних областях України. Земельна ділянка, зазначена на доданих графічних матеріалах, буде зарезервована для подальшої передачі ОСОБА_2 у власність для ведення особистого селянського господарства та про резерв даної земельної ділянки Головним управлінням направлено листи до Добрянської сільської ради Великописарівського району та Великописарівської районної державної адміністрації з наданням відповідних графічних матеріалів.

Крім того, у відзиві зазначила, що вимога зобов'язати відповідача надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою є втручанням в дискреційні повноваження відповідача та виходить за межі завдань адміністративного судочинства. Суд не вправі зобов'язати відповідача до вчинення тих дій, які згідно із земельним законодавством України можуть здійснюватися лише за його розсудом.

Відповідачем 06.12.2018 також було надано додаткові пояснення по справі, в яких, крім іншого, заперечувала проти розподілу витрат на професійну правничу допомогу, оскільки, на її думку, надані документи не є належним підтвердженням здійснення господарської операції по наданню правничої допомоги, та зазначила, що дана справа є типовою адміністративною справою, а тому розмір витрат на послуги адвоката не є співмірним з обсягом наданих послуг (а.с.21-22).

Ухвалою суду від 10.12.2018 було ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання на 27.12.2018 (а.с.42).

10.12.2018 представником позивача було заявлено клопотання про витребування доказів у справі, однак, у його задоволенні в судовому засіданні 27.12.2018 було відмовлено.

Судове засідання 27.12.2018 було відкладено на 21.01.2019, у зв'язку з витребуванням додаткових доказів у відповідача (а.с.47).

В судовому засіданні 21.01.2019 представником відповідача було надано суду додаткові пояснення (а.с.50-59), в яких, з урахуванням поданих доказів, представник зазначила, що ГУ Держгеокадастру у Сумській області було видано наказ від 04.09.2018 №18-6836/16-18-СГ, яким надано ОСОБА_4 (далі - ОСОБА_4) дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення на території Добрянської сільської ради Великописарівського району, а наказом від 19.10.2018 №18-8189/16-18-СГ затверджено проект землеустрою на земельну ділянку ОСОБА_4 та передано у власність земельну ділянку площею 2,00га кадастровий НОМЕР_2.

Вказала, що на вказану у заяві ОСОБА_5 земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_3, накладається земельна ділянка, на яку розроблений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства на ім'я ОСОБА_4

В судовому засіданні 21.01.2019 було оголошено перерву до 07.02.2019 за клопотанням представника відповідача з метою надання додаткових доказів в наступне судове засідання (а.с.60).

В судове засідання представник позивача не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином (а.с.61), про причини неявки суд не повідомив.

Згідно з ч.10 ст. 126 Кодексу адміністративного судочинства України вручення повістки представнику учасника справи вважається також врученням повістки і цій особі.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Враховуючи, що представник позивача, а тому і позивач, були повідомлені належним чином про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з'явились, клопотань про відкладення судового засідання не подали, про причини неявки суд не повідомили, суд, з урахуванням вказаних вище норм Кодексу адміністративного судочинства України, вважав можливим розглядати справу у відсутності позивача та його представника.

В судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечував та просив суд у задоволенні позову відмовити в повному обсязі з підстав, викладених у відзиві та додаткових поясненнях, з урахуванням поданих доказів. Доповнив, що уточнена вимога, зокрема, в частині негайного повторного розгляду також не підлягає задоволенню, у зв'язку з безпідставністю.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши наявні матеріали справи, заяви по суті справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи та об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 10.07.2018 позивач звернувся до ГУ Держгеокадастру у Сумській області із заявою за реєстраційним №Д-8889/0/94-18 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 1,00га, яка розташована за межами населеного пункту на території Добрянської сільської ради Великописарівського району Сумської області (а.с.27). До заяви було додано графічні матеріали, на яких зазначене бажане розташування та розмір земельної ділянки, копія документа, що посвідчує особу та РНОКПП, лист Добрянської сільської ради (а.с.6,7,9,10, зворот а.с.27).

Листом від 08.08.2018 №Д-8889-3804/21-18 (зворот а.с.8, а.с.28) відповідач повідомив позивача, що на виконання розпоряджень Кабінету Міністрів України від 01.04.2014 №333-р та від 22.09.16 №688-р, керуючись рішенням рішення колегії Держземагентства України від 14.10.2014 №2/1 Головним управлінням був направлений запит до органу місцевого самоврядування щодо висловлення позиції на етапі надання згоди на розроблення відповідної документації із землеустрою. На даний запит до Головного управління 03.07.2018 за №02-30/378 надійшов лист Добрянської сільської ради щодо погодження відведення ОСОБА_2 земельної ділянки, який суперечить ст.4 Закону України «Про місцеве самоврядування».

Враховуючи вищевикладене, під час прийняття рішення щодо відведення земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності повинно приймати до уваги позицію органів місцевого самоврядування, що базується на принципі колегіальності.

22.08.2018 позивач повторно звернувся до ГУ Держгеокадастру у Сумській області з заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 1,00га, яка розташована за межами населеного пункту на території Добрянської сільської ради Великописарівського району Сумської області (а.с.32). До заяви було додано графічні матеріали, на яких зазначене бажане розташування та розмір земельної ділянки, копія документа, що посвідчує особу та РНОКПП, рішення Добрянської сільської ради (а.с.8).

Листом від 20.09.2018 №Д-10769-4379/21-18 (зворот а.с.9, а.с.40) відповідач повідомив позивача, що на виконання плану заходів визначених Планом - графіком дій, що створений з метою належного виконання окремого доручення Голови Держземагентства України від 01.07.2014 № 349/3-14-01, доручення першого Віце-прем'єр-міністра України від 10.06.2014 №20815/1/1-14 щодо поширення ініціативи Держземагентства України в частині забезпечення реалізації конституційних прав військовослужбовцями строкової військової служби, осіб рядового і начальницького складу, працівників та службовців, які беруть безпосередньо участь в антитерористичних операціях і забезпечені правопорядку на державному кордоні на безоплатне одержання у власність земельних ділянок, ГУ Держгеокадастру у Сумській області проводиться робота по першочерговому забезпеченню земельними ділянками військовослужбовців, які беруть участь у виконанні завдань щодо здійснення антитерористичної операції у східних та південно-східних областях України.

Враховуючи рішення 31 сесії сьомого скликання Добрянської сільської ради від 20.08.2018 земельна ділянка, зазначена на графічних матеріалах, доданих до звернення, буде включена в перелік земельних ділянок, зарезервованих для подальшої передачі ОСОБА_6 у власність для ведення особистого селянського господарства.

Також було зазначено, що про резерв даної земельної ділянки Головним управлінням направлено листи до Добрянської сільської ради Великописарівського району та Великописарівської районної державної адміністрації з наданням відповідних графічних матеріалів.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. «а» ч.3 ст. 22 Земельного кодексу України від 25.10.2001 №2768-ІІІ (далі - Земельний кодекс України) землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства. Згідно ч.4 ст. 122 Земельного кодексу України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Порядок передачі земельних ділянок у власність громадян врегульовано ст.118 Земельного кодексу України відповідно до частин 6-7 якої громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення, серед іншого, особистого селянського господарства, у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Як вбачається з наведених норм, стаття 118 Земельного кодексу України містить виключний перелік підстав для відмови в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою. Відповідач, в силу вимог Земельного кодексу України та покладених на нього обов'язків, зобов'язаний в кожному випадку дослідити фактичні обставини повно та всебічно для з'ясування наявності чи відсутності встановлених законом підстав для відмови в задоволенні заяви. Однак, жодної з наведених у частині 7 статті 118 Земельного кодексу України підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою відповідачем у жодній оскаржуваній відповіді не зазначено.

Відповідач, розглядаючи заяви ОСОБА_2 від 10.07.2018 та від 22.08.2018, повинен був прийняти одне з двох рішень: надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надати мотивовану відмову у його наданні. При цьому, у випадку надання відмови, ГУ Держгеокадастру у Сумській області повинно було керуватись лише тими підставами, виключний перелік яких визначено у ст.118 Земельного кодексу України.

Натомість, у листах від 08.08.2018 та від 20.09.2018 відповідач, без посилання на будь-які норми, визначені Земельним кодексом України для розгляду таких звернень, повідомив позивача з посиланням на доручення Голови Держземагентства України від 01.07.2014 №349/3-14-01 та доручення першого Віце-прем'єр-міністра України від 10.06.2014 №20815/1/1-14 про те, що ГУ Держгеокадастру у Сумській області проводиться робота по першочерговому забезпеченню земельними ділянками військовослужбовців, які беруть участь у виконанні завдань щодо здійснення антитерористичної операції у східних та південно-східних областях України, а також, з посиланням на розпорядження Кабінету Міністрів України від 01.04.2014 №333-р, від 22.09.16 №688-р та на рішення колегії Держземагентства України від 14.10.2014 №2/1 на те, що Головне управління під час прийняття рішення щодо відведення земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності повинно приймати до уваги позицію органів місцевого самоврядування.

Однак, вказані підстави для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою є необґрунтованими та не передбачені приписами Земельного кодексу Україну. В самих листах, всупереч вказаним вище приписам Земельного кодексу України, відповідачем не зазначено, в чому саме місце розташування земельної ділянки, що планується до відведення, не відповідає вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, чи генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Посилання відповідача на рішення колегії Держземагентства України від 14.10.2014 №2/1, яким, доручено начальникам головних управлінь Держземагентства в областях за зверненнями фізичних осіб щодо відведення земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, які не перебувають у їхньому користуванні, що надходитимуть з 15 жовтня 2014 року, забезпечити обов'язкове направлення на розгляд місцевих рад питань щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності на етапі надання згоди на розроблення відповідної документації із землеустрою, є безпідставним. Таке рішення колегії є розпорядчим, а не нормативним документом, а врахування чи неврахування позиції місцевої ради під час вирішення питання щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою не передбачено чинним законодавством та, відповідно до частини 7 статті 118 Земельного кодексу України, не є підставою для відмови у наданні такого дозволу. Тим паче, що таке погодження було надано, в тому числі і у вигляді рішення ради.

Крім того, посилання відповідача на розпорядження Кабінету Міністрів України від 01.04.2014 №333-р та від 22.09.2016 №688-р також є безпідставним, оскільки даними розпорядженнями схвалено Концепцію реформування місцевого самоврядування та територіальної організації влади в Україні та затверджено план заходів щодо її виконання, однак вони не встановлюють жодних норм у галузі регулювання земельних відносин. Крім того, відповідно до Закону України «Про Кабінет Міністрів України» розпорядження є актом Кабінету Міністрів України, який видається з організаційно-розпорядчих та інших поточних питань, а тому посилання на такі документи як на підставу для унормування порядку отримання позиції органу місцевого самоврядування щодо проекту землеустрою є необґрунтованими.

При цьому, доводи відповідача стосовно того, що земельна ділянка, яка планується для надання у власність позивачу для ведення особистого селянського господарства накладається на земельну ділянку, на яку розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства на ім'я ОСОБА_4, який вже затверджено наказом відповідача від 19.10.2018 (а.с.54), не приймаються судом до уваги, оскільки вказаний наказ був виданий після надання відповіді від 08.08.2018 на заяву позивача від 10.07.2018, а також від 20.09.2018 на заяву позивача від 22.08.2018 та не був підставою для відмови.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Враховуючи, що відповідач, відмовляючи ОСОБА_2 в задоволенні заяв про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, не дотримався вимог Земельного кодексу України, дані рішення не можуть відповідати приписам ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому позовні вимоги про визнання протиправним та скасування рішення є обґрунтованими та підлягають задоволенню. При цьому, приймаючи до уваги, що нові обставини (видача наказу про затвердження проекту землеустрою іншій особі), які з'явились під час розгляду справи, не були підставою для відмови позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги про зобов'язання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_2 від 10.07.2018 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність загальною (орієнтовною) площею 1,00га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення на території Добрянської сільської ради Великописарівського району Сумської області за межами населених пунктів з урахуванням висновків, викладених у рішенні суду.

Щодо доводів відповідача про те, що суд не може зобов'язати орган владних повноважень до прийняття конкретного рішення, оскільки це буде фактичне втручання в його дискреційні повноваження, суд зазначає, що згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Тобто, дискреційними є повноваження суб'єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може».

Натомість, у цій справі, відповідач помилково вважає свої повноваження дискреційними. Відповідач не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти не за законом, а на власний розсуд, зокрема, прийняти відмову або надати дозвіл. Безперечно, правомірним у даному випадку є лише один варіант поведінки, залежно від фактичних обставин.

При цьому, слід зазначити, якщо відмова відповідного органу визнана судом протиправною, а іншого варіанту поведінки у суб'єкта владних повноважень за законом не існує, то суд має право зобов'язати такий орган влади вчинити конкретні дії, які б гарантували захист прав і свобод позивача. Отже, застосування судами зазначеного способу захисту права не можливо вважати втручанням у дискреційні повноваження такого суб'єкта владних повноважень.

Вказаний висновок узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеної у постановах від 22.03.2018 (справа №823/795/17), від 27.02.2018 (справа №816/591/15-а).

Враховуючи, що ГУ Держгеокадастру у Сумській області протиправно відмовило позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, з підстав, не передбачених Земельним кодексом України, суд вважає, що в даному випадку не буде втручанням суду в дискреційні повноваження ГУ Держгеокадастру у Сумській області, а зобов'язання відповідача повторно розглянути подану заяву про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність загальною (орієнтовною) площею 1,00га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення, яка розташована за межами населеного пункту на території Добрянської сільської ради, буде належним способом захисту порушеного права позивача, оскільки відповідач протиправно надав формальну відмову з підстав, не передбачених діючим законодавством.

Разом з тим, не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині зобов'язання ГУ Держгеокадастру у Сумській області здійснити негайний повторний розгляд заяви позивача, виходячи з наступного.

Обов'язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб'єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Наведені положення не дозволяють скаржитися щодо законодавства або певних обставин абстрактно, лише тому, що заявник вважає начебто певні положення норм законодавства впливають на його правове становище.

З огляду на фактичні обставини справи та зумовленого ними нормативного регулювання спірних правовідносин, суд виходить з того, що ефективним та достатнім способом захисту прав позивача є зобов'язання повторно розглянути заяву про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, а тому позовні вимоги щодо негайного розгляду заяви задоволенню не підлягають.

Стосовно відшкодування судових витрат суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно із ч. 1 ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно із ч. 1-6 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п'ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Тобто до складу витрат включаються лише фактично сплачені стороною або її представником витрати, а відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Крім того, за вказаними вище приписами ст.134 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат на правничу допомогу адвоката та розмір суми, що підлягає сплаті, повинно бути відображено умовами договору, а в підтвердження здійсненної правової допомоги, необхідно долучати й розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором.

Як встановлено з матеріалів справи, на підтвердження витрат на правову допомогу позивачем надано копію угоди про надання правничої допомоги від 04.10.2018 (а.с.11), копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю на ім'я ОСОБА_8, (зворот а.с.11), ордер ПТ № 093965 (а.с.12), розрахунок витрат часу на вчинення окремих процесуальних дій поза межами судового засідання від 22.10.2018 (а.с.19), квитанцію від 22.10.2018 б/н на суму 3000,00грн. (а.с.17).

Пунктом 1.1 угоди від 04.10.2018 встановлено, що в порядку та на умовах, визначених цією Угодою, Клієнт дає завдання, а Виконавець приймає на себе обов'язки у відповідності із завданням Замовника надавати за плату правову допомогу: ОСОБА_9 щодо оскарження бездіяльності ГУ Держгеокадастру у Сумській області та зобов'язання вчинити дії. Також, вказаною угодою визначено, що гонорар адвоката становить три тисячі гривень за участь в суді першої інстанції.

До розрахунку витрат на правову допомогу від 22.10.2018 адвокатом включено наступні послуги: консультація по земельному питанню - 30 хв., вивчення документації - 1 год., вивчення нормативної бази - 1 год., пошук земельної ділянки на кадастровій карті - 30 хв., виїзд на місце розташування земельної ділянки та порівняння розташування наявної у ОСОБА_10 земельної ділянки в користуванні з кадастровою картою - 1 год., написання позовної заяви - 2 год. Вартість однієї години в розмірі 500 грн. Загальний розмір витраченого часу - 6 год. (а.с.19).

Представник відповідача заперечував проти задоволенні заяви про відшкодування витрат на правову допомогу, оскільки, на його думку, надані представником позивача документи не є належним підтвердженням здійснення господарської операції по наданню правничої допомоги. Додаткового зазначив, що дана справа є типовою адміністративною справою, яка не вимагає вчинення ряду дій, включених до розрахунку, а тому розмір витрат на послуги адвоката не є співмірним з обсягом наданих послуг. Відмітив, що угода передбачає надання допомоги за участь у суді першої інстанції, в той час як на підтвердження понесених витрат надано розрахунок на вчинення окремих процесуальних дій поза межами судового засідання.

Суд погоджується із доводами представника відповідача про недоведеність витрат позивача на правову допомогу, оскільки останнім не було надано ані складеного на підставі угоди акту прийняття-передачі наданих послуг за підписами замовника та виконавця, ані відповідного завдання замовника, що передбачено умовами договору, ані детального опису наданих правових послуг, зокрема, не зазначено з якого саме земельного питання було надано консультацію, яка документація вивчалась та яким чином вона пов'язана із захистом інтересів позивача у даній праві, а такі послуги як пошук земельної ділянки на кадастровій карті та виїзд на місце розташування земельної ділянки по суті не є юридичними послугами та безпосередньо не стосуються оскарження позивачем рішення у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, тим паче, як вбачається з розрахунку (а.с.19) виїзд на місце стосувався земельної ділянки ОСОБА_10, а не ОСОБА_2 Також, на переконання суду, вивчення нормативної бази не може вважатись окремою послугою правового характеру, оскільки сама суть кваліфікованої правової допомоги передбачає наявність у адвоката спеціальних знань, у тому числі й володіння нормативною базою.

Окремо варто зазначити, що умовами угоди передбачено надання правової допомоги щодо оскарження бездіяльності, в той час, як предметом оскарження в даній справі є рішення відповідача. Умовами договору передбачено сплату гонорару саме за участь у суді першої інстанції, однак, розрахунок складений саме за вчинення окремих процесуальних дій поза межами судового засідання. Крім того, згідно з позицією, викладеної Верховним Судом у постанові від 15 травня 2018 року у справі № 821/1594/17, з огляду на запровадження нових правил відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, необхідне доведення відображення адвокатом доходів, отриманих від незалежної професійної діяльності, як самозайнятої особи шляхом надання доказів ведення Книги обліку доходів та витрат, затвердженої наказом Міндоходів від 16 вересня 2013 року № 481 «Про затвердження форми Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, та Порядку її ведення», зареєстрованим у в Міністерстві юстиції України 01 жовтня 2013 року за №1686/24218.

Враховуючи те, що наданими до суду, документами витрати на правничу допомогу у конкретній адміністративній справі не підтверджено належними доказами, суд дійшов висновку про відсутність підстав для розподілу витрат на правничу допомогу.

Водночас, враховуючи положення ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань ГУ Держгеокадастру у Сумській області суму судового збору в розмірі 1409,60грн., сплаченого ним за подання позовної заяви згідно квитанції від 25.10.2018 №48 (а.с.3).

Керуючись ст.ст. 90, 241, 242, 243, 244, 245, 246, 250, 255, 295, 297, п.15.5 Розділу VІІ Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) до Головного управління Держгеокадастру у Сумській області (40021, Сумська область, м.Суми, вул.Петропавлівська, буд.108, ) про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Держгеокадастру у Сумській області, викладених у листах від 08.08.2018 №Д-8889-3804/21-18 та від 20.09.2018 Д-10769-4379/21-18 про відмову у наданні ОСОБА_2 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 1,00га за рахунок земель сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів на території Добрянської сільської ради Великописарівського району Сумської області.

Зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Сумській області повторно розглянути заяву ОСОБА_2 від 10.07.2018 за реєстраційним №Д-8889/0/94-18 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 1,00га за рахунок земель сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів на території Добрянської сільської ради Великописарівського району Сумської області з урахуванням висновків суду.

Стягнути на користь ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Сумській області (40021, Сумська область, м.Суми, вул.Петропавлівська, буд.108, ) судовий збір у розмірі 1409 (одна тисяча чотириста дев'ять) грн. 60 коп.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду через Сумський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 12.02.2019.

Суддя І.Г. Шевченко