Справа № 645/4695/18
Суддя: Спаскін О.А.
Дата ухвалення: 2019-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2019 р. Справа № 645/4695/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Спаскіна О.А.,

Суддів: Кононенко З.О. , Бенедик А.П. ,

за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 06.09.2018 року (головуючий суддя І інстанції: Ульяніч І.В., бул. Б.Хмельницького, 32/38, м. Харків, Харківська, 61099) по справі № 645/4695/18

за позовом ОСОБА_1

до Державного інспектора митного посту "Щербаківка" Харківської митниці ДФС Шпакова Анатолія Володимировича

про визнання дій протиправними,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 ( далі - позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державного інспектору митного посту «Щєрбаківка» Харківської митниці ДФС Шпакова Анатолія Володимировича ( далі - відповідач) в якому просив суд:

- визнати дії Державного інспектора митного посту «Щербаківка» Харківської митниці ДФС Шпакова Анатолія Володимировича, які полягають в зупинці, затриманні, митному огляді та складанні протоколу про порушення митних правил № 1045/80700/17 від 03.10.2017 року ОСОБА_1 під час його знаходження на митному посту «Щербаківка» Харківської митниці ДФС - протиправними;

- стягнути з Державного інспектора митного посту «Щербаківка» Харківської митниці ДФС Шпакова Анатолія Володимировича на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань, витрати по сплаті судового збору.

Ухвалою судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 16.08.2018 року позовну заявупозовну заяву ОСОБА_1 до Державного інспектора митного посту «Щербаківка» Харківської митниці ДФС Шпакова Анатолія Володимировича про визнання дій протиправними - залишено без руху.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 06.09.2018 року позовну заяву ОСОБА_1 до Державного інспектора митного посту «Щербаківка» Харківської митниці ДФС Шпакова Анатолія Володимировича про визнання дій протиправними - повернуто позивачеві. Роз'яснено ОСОБА_1, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Не погоджуючись із ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 06.09.2018 року, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу на направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції неправильно застосував норми процесуального права. Скаржник вказує на те, що недоліки усунуто в повному обсязі, а тому підстави для повернення - відсутні.

Сторони в судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

У відповідності до ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З огляду на наведену норму, беручи до уваги, що сторони належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, колегія суддів вважає за можливе розглянути адміністративну справу без участі сторін.

Згідно з ч. 4 ст.229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 06.09.2018 року - скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду виходячи із наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою судді від 16.08.2018 року позовну заяву залишено без руху як таку, що подану без додержання вимог, встановлених п. 2 ч. 5, ч. 9 ст. 160, ч.ч. 4, 6 ст. 161 КАС України, оскільки у ній не було зазначено зареєстрованого місця проживання або перебування ОСОБА_1 та поштового індексу, не надано суду доказів реєстрації місця проживання або перебування у Немишлянському районі м. Харкова (копії паспорту або довідки про реєстрацію), доказів поважності причин пропуску строку звернення до адміністративного суду та копії постанови Київського районного суду м. Харкова від 26 січня 2018 року в двох примірниках.

03.09.2018 року позивачем на виконання вимог ухвали від 16.08.2018 року надано до суду позовну заяву з її копією, в якій зазначено зареєстроване місце його проживання, поштовий індекс та надано докази реєстрації місця проживання у Немишлянському районі м. Харкова, а саме: копію паспорту.

Також, на виконання ухвали в частині надання доказів поважності причин пропуску строку звернення до адміністративного суду ОСОБА_1 надано суду копію Виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 03 травня 2018 року на ім'я ОСОБА_4.

На виконання ухвали в частині надання копії постанови судді Київського районного суду м. Харкова від 26 січня 2018 року позивачем надано суду в двох примірниках копію постанови з Єдиного державного реєстру судових рішень.

Приймаючи рішення про повернення позовної заяви, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не в повному обсязі усунуто недоліки адміністративного позову зазначені в ухвалі від 16.08.2018 року, а саме позивачем не надано доказів поважності причин пропуску строку та належним чином завіреної копії постанови Київського районного суду м. Харкова від 26 січня 2018 року, а лише роздруковану копію постанови з Єдиного державного реєстру судових рішень.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Згідно з пунктом 1 частини 4 статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Відповідно до частин 1, 2 статті 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п'яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

З аналізу наведених норм вбачається, що підстави для залишення позовної заяви без руху встановлені саме статями 160, 161 КАС України, перелік яких є вичерпним.

Також, ухвала про залишення апеляційної скарги без руху має містити не лише виявлені недоліки, але й спосіб їх усунення. Невиконання належним чином вмотивованої ухвали у спосіб визначений судом тягне за собою наслідок у вигляді повернення такої скарги.

Відповідно до частини 3 статті 77 КАС України докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Частиною 1 статті 174 КАС України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 251 цього Кодексу.

Відповідно до пунктів 5, 7 частини 2 статті 180 КАС України у підготовчому засіданні суд: роз'яснює учасникам справи, які обставини входять до предмета доказування, які докази мають бути подані тим чи іншим учасником справи; з'ясовує, чи надали сторони докази, на які вони посилаються у позові і відзиві, а також докази, витребувані судом, чи причини їх неподання; пропонує учасникам справи надати суду додаткові докази або пояснення; вирішує питання про проведення огляду письмових, речових та електронних доказів за їх місцезнаходженням; вирішує питання про витребування додаткових доказів та визначає строки їх подання; вирішує питання про забезпечення доказів, якщо ці питання не були вирішені раніше.

При цьому, слід зазначити, що питання щодо витребування доказів суд може вирішити, як на стадії відкриття провадження у справі, так і під час підготовчого засідання шляхом зазначення про це або в ухвалі про відкриття провадження у справі, або в ухвалі про підготовку справи до розгляду.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що чинним законодавством України передбачено подання саме наявних у позивача доказів. Ненадання позивачем доказів, які ним не може бути подано з об'єктивних причин не можуть бути підставою для залишення позовної заяви без руху чи повернення позову.

Крім того, необґрунтованість позовних вимог або недоведеність їх доказами може бути підставою для відмови в задоволенні позову, однак, не для залишення позовної заяви без руху.

Разом з тим, у випадку виникнення у суду будь-яких питань щодо з'ясування доказів, якими сторони можуть обґрунтовувати свої доводи чи заперечення, нормами КАС України передбачена можливість проведення попереднього судового засідання, де вищезазначені питання і мають бути з'ясовані.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів зазначає, що висновки суду першої інстанції про повернення адміністративного позову у зв»язку з невиконанням ухвали суду в частині не надання позивачем копії постанови Київського районного суду м. Харкова від 26 січня 2018 року є передчасними та помилковими.

Щодо не виконання позивачем ухвали судді від 16 серпня 2018 року в частині не надання доказів поважності причин пропуску строку звернення до адміністративного суду, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання ухвали в частині надання доказів поважності причин пропуску строку звернення до адміністративного суду ОСОБА_1 надано суду копію Виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 03 травня 2018 року на ім'я ОСОБА_4.

Відповідно до положень частин 1, 3 статті 122 КАС України визначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відтак початок перебігу строків звернення до суду починається з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Початок перебігу строку визначено альтернативно - це день, коли особа або дізналася, або повинна була дізнатися про порушення свого права.

Тобто, при визначенні початку цього строку суд з'ясовує момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльність), а не коли вона з'ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням.

Якщо цей день встановити точно неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися.

Водночас, за правилами частини першої статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно положень частини першої статті п'ятої КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси,

Суд, отримавши позов, зобов'язаний з'ясувати чи має місце порушення суб'єктивних прав, свобод чи інтересів особи.

У разі наявності порушення прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулась до адміністративного суду за захистом своїх прав за межами, встановлених КАС України може поновити їх та вирішити спір по суті.

У випадку, коли суб'єктивне право, свободи або інтереси не порушені, а відтак і не підлягають судовому захисту, застосування строків звернення до суду є помилковим. Іншими словами, інститут строків застосовується лише у разі реального порушення суб'єктивних прав, свобод та інтересів особи, що звернулась із позовом.

Вказана правова позиція узгоджується із правовою позицією Верховного суду України, яка викладена у постанові від 24.11.2015 року по справі №П/800/259/15.

Колегія суддів зауважує, що згідно ч. 1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи (ч. 4 ст. 9 КАС України).

При цьому, колегія судів зазначає, що суд першої інстанції не дав належної оцінки вказаним вище доводам, не перевірив їх, не звернув уваги на обставини, які мають безпосереднє відношення до підстав пропуску строку звернення.

Також, колегія суддів звертає увагу на те, що право на звернення до суду є конституційним правом кожної особи, яке є непорушним та гарантується державою, і відповідно до ч.1 ст.5 КАС України у редакції, чинній на даний час, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці також наголошує на тому, що право на розгляд справи означає право особи звернутися до суду та право на те, що його справа буде розглянута та вирішена судом. При цьому особі має бути забезпечена можливість реалізувати вказані права без будь-яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист є змістом поняття доступу до правосуддя. Перешкоди у доступі до правосуддя можуть виникати як через особливості внутрішнього процесуального законодавства, так і через передбачені матеріальним правом обмеження.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод у статті 6 гарантує право на справедливий судовий розгляд. Згідно з її положеннями, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Зі змісту ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вбачається, що доступність правосуддя є невід'ємним елементом права на справедливий суд.

Так, у справі Bellet v. France Європейський суд з прав людини зазначив, що «стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13 січня 2000 року та у рішенні по справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступ до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням пункту 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод

Згідно висновків, викладених у п.п. 23, 25 Рішення ЄСПЛ у справі "Проніна проти України", суд зобов'язаний надавати відповідь на кожен з специфічних, доречних та важливих доводів заявника, а також давати обґрунтування своїх рішень.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об'єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, які дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов'язань. Крім того Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Таким чином, у контексті наведених приписів до адміністративного суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється, оскільки підставою для звернення особи до суду з позовом є її суб'єктивне уявлення, особисте переконання в порушенні прав чи свобод.

Зміст права на захист полягає в тому, що кожен має право звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації.

При цьому, згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно ч. 1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею (ч. 1 ст. 312 КАС України).

Наведене вище дає підстави колегії суддів дійти висновку про помилковість висновку суду першої інстанції про повернення позовної заяви, з огляду на те, що при цьому не було враховано вимог ст.5 КАС України, а також європейських стандартів у сфері судового захисту, допущено порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 312 КАС України, у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання (ст. 320 КАС України).

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала суду першої інстанції прийнята з порушенням норм процесуального права та неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, а отже підлягає скасуванню, з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 320, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 06.09.2018 року по справі № 645/4695/18 - скасувати.

Справу № 645/4695/18 за позовом ОСОБА_1 до Державного інспектора митного посту "Щербаківка" Харківської митниці ДФС Шпакова Анатолія Володимировича

про визнання дій протиправними - направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)Спаскін О.А.
Судді(підпис) (підпис) Кононенко З.О. Бенедик А.П.
Повний текст постанови виготовлений 11.02.2019 року