Справа № 810/5436/15
Суддя: Шипуліна Т.М.
Дата ухвалення: 2019-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

05 лютого 2019 року

Київ

справа №810/5436/15

касаційне провадження №К/9901/7916/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Шипуліної Т.М.,

суддів: Бившевої Л.І., Хохуляка В.В.

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Ясенсвіт» на постанову Київського окружного адміністративного суду від 16.12.2015 (головуючий суддя - Лиска І.Г.) та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 04.02.2016 (головуючий суддя - Ганечко О.М., судді: Коротких А.Ю., Ісаєнко Ю.А.) у справі №810/5436/15 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ясенсвіт» до Київської митниці ДФС України про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Ясенсвіт» звернулося до адміністративного суду з позовом до Київської митниці ДФС України, у якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просило визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості №125130005/2015/610043/1 від 19.05.2015.

В обґрунтування позовних вимог позивач, зокрема, вказав на те, що ним в підтвердження заявленої митної вартості ввезеного товару за основним методом було подано Митниці вичерпний перелік документів, які підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення, втім митним органом безпідставно відмовлено у митному оформлені товару за обраним декларантом методом, з посиланням на відсутність усіх відомостей щодо підтвердження числових значень складових митної вартості товару, без конкретизації яких саме. Рішення про коригування митної вартості товару також не містить відомостей які саме складові митної вартості були документально непідтвердженими та/або містили розбіжності; обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано, а також послідовності визначення митної вартості товару. Також позивач зазначив, що недоліки на які вказав митний орган у листі - відмові, вже після митного оформлення, не є такими, які впливають на числове значення заявленої митної вартості.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 16.12.2015 у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Судом першої інстанції встановлено, що з метою митного оформлення поставленого товару на умовах зовнішньоекономічного контракту № 13 від 01.04.2013, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Ясенсвіт» та Brodrene Hartmann a.s. (Данія), декларантом було подано до митного органу ЕМД типу ІМ 40 ДЕ №125130005/2015/543833 та задекларовано: упаковки паперові бугорчаті для яєць: 30-місні, сірого кольору, артикул Т142044 124x80x263 CM/EUP EGGTEC-L». Країна виробництва DK (Данія), торгівельна марка - HARTMANN, виробник - Brodrene Hartmann A/S. Митна вартість товару заявлена за ціною контракту (основний метод) відповідно до статті 58 Митного кодексу України. До митного оформлення позивачем було подано пакет документів згідно переліку. З метою підтвердження заявленої декларантом митної вартості товару митним органом було додатково витребувано у позивача документи. За результатами перевірки митної декларації та поданих документів, органом доходів і зборів прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №125130005/2015/610043/1 від 19.05.2015, визначивши митну вартість товарів за резервним методом. Підставою для прийняття вказаного рішення слугувало те, що декларантом заявлено неповні відомості про митну вартість товару та виявлено розбіжності у документах, що підтверджують митну вартість товару.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову суд першої інстанції вказав на те, що надані позивачем документи для проведення митного оформлення не підтверджують заявлену митну вартість товару за основним методом (за ціною договору) через відсутність певних відомостей щодо складових митної вартості. Таким чином, суд дійшов висновку, що митним органом правильно застосовано резервний метод визначення митної вартості товарів.

Не погоджуючись з вказаним рішення суду першої інстанції, позивач оскаржив його до суду апеляційної інстанції. В своїй апеляційній скарзі товариство вказало на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин справи, зокрема, на неповне дослідження доказів у справі, а також ненадання оцінки доводам позивача в спростування висновків митного органу про не підтвердження заявленої декларантом митної вартості товару.

За наслідком перегляду рішення суду першої інстанції у апеляційному порядку, ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 04.02.2016 постанову

Київського окружного адміністративного суду від 16.12.2015 залишено без змін.

Залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, суд апеляційної інстанції повністю погодився із висновками та мотивами суду першої інстанції.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції та ухвалою суду апеляційної інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю «Ясенсвіт» подало касаційну скаргу, у якій просить Верховний Суд скасувати рішення судів попередніх інстанцій та прийняти нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити.

Свої вимоги заявник обґрунтовує неповним з'ясуванням судами попередніх інстанцій обставин справи. Вказує на те, що судами попередніх інстанції проігноровані доводи та мотиви товариства наведені ним у позовній заяві та апеляційній скарзі. Позивачем зазначено, що ним були надані усі необхідні та належні документи, які дозволяли визначити митну вартість товару за першим методом (за ціною договору), в той час, як недоліки на які вказав митний орган, не є такими, які впливають на числове значення заявленої митної вартості товарів.

Київська митниця ДФС України скористалась своїм право на подання заперечень на касаційну скаргу, у яких вказала на те, що подані позивачем до митного оформлення документи не дають змоги підтвердити митну вартість товару за ціною контракту, у зв'язку з чим, відповідачем шляхом неможливості застосування попереднього методу було визначено митну вартість товару за резервним методом.

Переглядаючи оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 53 Митного кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

У частині другій цієї статті наведений перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів.

Як свідчать обставини справи та з'ясовано судами першої та апеляційної інстанцій, позивачем одночасно із митною декларацією було подано: зокрема: - CMR від 13.05.2015 б/н; довідку про транспортні витрати від 18.05.2015 №50; прайс-лист виробника товару від 01.04.2015 б/н; висновок Київської ТПП від 23.04.2015 №Ц-189; калькуляцію ціни від 01.04.2015 б/н; комерційний інвойс від 13.05.2015 №400199/1; контракт від 01.04.2013 №13; додаткову угоду від 13.05.2015 №42 до контракту; договір про перевезення від 24.10.2014 №270; рахунок від 18.05.2015 №99; прибуткова накладна від 21.04.2015 №1414; митну декларацію країни-відправлення від 13.05.2015 №5604-367.

Частиною третьою статті 53 Митного кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено обов'язок декларанта або уповноваженої ним особи на письмову вимогу митного органу протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з положенням частини четвертої вказаної статті, у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв'язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, подає (за наявності) визначені в ній документи.

Відповідно до частини першої статті 54 Митного кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов'язковою умовою, оскільки з цією обставиною закон пов'язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

При цьому, слід зазначити про те, що наявність таких обставин повинна бути обґрунтована та підтверджена відповідними доказами. Встановивши відсутність достатніх відомостей, митний орган має зазначити, які саме складові митної вартості товару є непідтвердженими, з яких причин із поданих декларантом документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Згідно з положеннями статті 57 Митного кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Відповідно до положень статті 55 Митного кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) орган доходів і зборів за відповідних умов має право здійснювати коригування митної вартості товару, заявленої декларантом. Прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному органом доходів і зборів відповідно до частини сьомої цієї статті.

При цьому в разі здійснення коригування митної вартості за резервним методом, у рішенні про коригування орган доходів і зборів поряд з обов'язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, повинен навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо; також у разі визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні (пункт 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 598).

Отже, з системного аналізу наведених норм права випливає, що у разі визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу, рішення про коригування заявленої митної вартості, окрім обов'язкових відомостей визначених частиною другою статті 55 Митного кодексу України, має також містити докладну інформацію та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні.

Верховний Суд зазначає, що принцип обґрунтованості рішення суб'єкта владних повноважень має на увазі, що рішенням повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Серед критеріїв /принципів/, які повинні застосовуватись суб'єктом владних повноважень при прийнятті ним рішень та вчиненні дій та якими керується адміністративний суд у разі оскарження таких рішень, дій, є, зокрема, критерій законності, відповідно до якого суб'єкт владних повноважень зобовґязаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним, а рішення суб'єкта владних повноважень має прийматися обгрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення. У спорах про оскарження акту індивідуальної дії суб'єкта владних повноважень, який стосується прав та обовязків особи, суд при вирішенні справи має надати повну та об'єктивну правову оцінку такому акту.

Разом з тим, ані судом першої інстанції, в порушення принципу офіційного з'ясування обставин у справі (частина 4 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, в редакції чинній на момент вирішення справи), ані судом апеляційної інстанції всупереч вимогам статті 309 Кодексу адміністративного судочинства України, в редакції чинній на момент вирішення справи, не надано оцінки доводам позивача про невідповідність оскаржуваного рішення вимогам митного законодавства.

Суди першої та апеляційної інстанцій також не навели переконливих аргументів в спростування доводів позивача, що умови поставки FCA «Інкотермс 2010» не передбачають обов'язкового страхування товару, у зв'язку з чим такий товар не страхувався, про що декларантом було повідомлено митний орган (а.с.27). Суди також не перевірили чи є прайс-лист та експертний висновок, в контексті спірних правовідносин, належними та допустимими доказами, які в кінцевому результаті впливають на числове значення заявленої митної вартості товарів.

Відповідно до частин першої - третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У Рішенні від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

У Рішенні від 27 вересня 2010 року по справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» зазначено, що ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

Оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій вказаним вимогам не відповідають. Для повного, об'єктивного та всебічного з'ясування обставин справи суду необхідно надати належну правову оцінку кожному окремому доказу та їх сукупності, які міститься в матеріалах справи або витребовується, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, з посиланням на це в мотивувальній частині свого рішення, враховуючи при цьому відповідні норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Згідно частини 2 статі 341 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Згідно з частиною другою статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України, підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Таким чином, постановлені у справі рішення Київського окружного адміністративного суду від 16.12.2015 та Київського апеляційного адміністративного суду від 04.02.2016 підлягають скасуванню, а справа - направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Ясенсвіт» задовольнити частково.

Постанову Київського окружного адміністративного суду від 16.12.2015 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 04.02.2016 у справі №810/5436/15 скасувати.

Справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду: Т.М. Шипуліна

Л.І. Бившева

В.В. Хохуляк