Справа № 0940/1401/18
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2019-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2019 року № 857/2658/18
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Качмара В.Я.,

суддів - Курильця А.Р., Мікули О.І.,

при секретарі судового засідання - Пильо І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Княжолуцької сільської ради Долинського району Івано-Франківської області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2018 року у справі №0940/1401/18 (суддя Главач І.А., рішення ухвалене об 11/12 год м.Івано-Франківськ, повний текст складено 28 вересня 2018 року) за позовом ОСОБА_1 до Княжолуцької сільської ради Долинського району Івано-Франківської області про визнання протиправними та скасування рішення, розпорядження, поновлення на роботі, виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу, виплату лікарняних, відшкодування матеріальної та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

03.08.2018 (здано на пошту; а.с.67) ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Княжолуцької сільської ради Долинського району Івано-Франківської області (далі - Сільська рада) в якому, з урахуванням заяви про доповнення позовних вимог (а.с.159), просив:

скасувати рішення Сільської ради «Про дострокове припинення повноважень секретаря сільської ради ОСОБА_1» від 09.02.2018 №494/11/2018 (далі - Рішення);

визнати неправомірним та скасувати розпорядження голови Сільської ради «Про ОСОБА_1» від 19 лютого 2018 року №23 (далі - Розпорядження);

поновити на посаді секретаря Сільської ради (далі - Посада);

стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 56612,01 грн;

стягнути моральну шкоду в розмірі 20 мінімальних заробітних плат;

стягнути судові витрати за отриману правничу допомогу;

виплатити лікарняні за період з 02.07.2018 по 06.07.2018;

відшкодувати кошти за придбання ліків на суму 651,24 грн.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2018 року позов задоволено частково. Визнано протиправними та скасовано Рішення і Розпорядження. Поновлено ОСОБА_1 на Посаді з 23.03.2018. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Сільської ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 77493,78 грн з вирахуванням податків та обов'язкових платежів. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із ухваленим рішенням в частині задоволення позовних вимог, його оскаржив відповідач, який із покликанням на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

В доводах апеляційної скарги вказує на правомірність прийняття Сільською радою у відповідності до частини п'ятої статті 50 Закону України «Про місцеве самоврядування в України» (далі - Закон №280/97-ВР) на сесії Рішення щодо дострокового припинення повноважень позивача на Посаді. Зазначає, що у Законі №280/97-ВР та Законі України «Про службу в органах місцевого самоврядування» (далі - Закон №2493-III), зокрема статті 20 останнього Закону не зазначено підстав саме дострокового припинення повноважень секретаря сільської ради. При цьому, позивачем не оскаржується сама процедура прийняття Рішення, зокрема відсутності кворуму депутатів, невідповідність результатів голосування. Зауважує, що обрання на Посаду та припинення повноважень за Посадою не регулюється нормами Кодексу Законів про працю України (далі - КЗпП), а тому суд першої інстанції безпідставно застосував норми КЗпП у розглядуваному спорі. Крім цього, звертає увагу на те, що позивачем пропущено місячний строк звернення до суду з позовом про поновлення на роботі, а судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні не наведено підстав для поновлення пропущеного строку.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу заперечує вимоги такої, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та представників сторін, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Частково задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що відповідач протиправно в порушення вимог статті 40 КЗпП та статті 20 Закону №2493-III за відсутності перелічених у вказаних нормах підстав прийняв оскаржувані Рішення та Розпорядження. Вказав, що звільнення позивача з Посади в період його тимчасової непрацездатності та перебування у відпустці не допускається. Зазначене стало підставою для визнання протиправними та скасування Рішення і Розпорядження, поновлення на Посаді та стягнення середнього заробітку за вимушений прогулу.

Водночас, суд першої інстанції не знайшов підстав для задоволення решти позовних вимог, так як під час судового розгляду справи позивачем не доведено факту заподіяння моральної шкоди, а судом не встановлено, що саме дії відповідача, що виразилися у прийнятті оскаржуваних рішень були причиною моральних чи фізичних страждань особи за наявність яких така бажає отримати певне грошове відшкодування. Також, суд вказав на відсутність причинного зв'язку між захворюванням на лікування якого ОСОБА_1 просив стягнути із Сільської ради потрачені кошти.

Крім того, вимоги про виплату лікарняних за період з 02.07.2018 по 06.07.2018 не підлягали задоволенню, оскільки за даний період позивачу нараховано середній заробіток за час вимушеного прогулу. Щодо стягнення витрат на правничу допомогу адвоката, цей суд зазначив, що долучені позивачем документи не підтверджують належним чином обсяг наданих та виконаних адвокатом послуг.

Повністю погодитися з такими висновками суду першої інстанції, в частині задоволених позовних вимог, не можна, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам справи і зроблені з порушенням норм процесуального права.

Апеляційним судом, з урахуванням встановленого судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідно до рішення Сільської ради «Про обрання секретаря Княжолуцької сільської ради» від 25.12.2015 №9/1/2015 ОСОБА_1 обрано на Посаду (а.с.13).

Розпорядженням відповідача «Про відкликання з чергової відпустки секретаря сільської ради ОСОБА_1» від 26.01.2018 №14 відкликано з відпустки позивача з 29.01.2018 по 07.02.2018 та продовжено термін чергової відпустки на десять днів з 13.03.2018 по 22.03.2018, зобов'язано приступити до роботи 23.03.2018 (а.с.21).

09.02.2018 Рішенням сесії Сільської ради вирішено звільнити позивача з Посади у зв'язку з достроковим припиненням його повноважень; виключити зі складу виконавчого комітету Сільської ради; виплатити компенсацію за невикористані дні відпустки за період по 09.02.2018 включно (а.с.14).

Розпорядженням голови Сільської ради звільнено ОСОБА_1 з Посади в зв'язку з достроковим припиненням повноважень 09.02.2018. Пунктом 3 даного Розпорядження уточнено, що останній день відпустки вважати днем звільнення - 22.03.2018 (а.с.15).

22.03.2018 у трудовій книжці ОСОБА_1 зроблено запис №37 про звільнення його з Посади на підставі пункту 5 частини першої статті 50 Закону №280/97-ВР (а.с.19 зворот).

Згідно листків непрацездатності від 02.03.2018 та 03.03.2018 серії АДД №№422909, 422729 відповідно, позивач у період з 16.02.2018 по 02.03.2018, а також з 03.03.2018 по 12.03.2018 перебував на лікарняному (а.с.24-25).

13.03.2018 ОСОБА_1 звернувся до Сільської ради із заявою про продовження строку відпустки на 26 календарних днів, в які він був тимчасово непрацездатним, на що 22.03.2018 отримав відповідь про те, що згідно Розпорядження останній день його відпустки є днем звільнення, тому продовжити термін відпустки за рахунок лікарняних неможливо (а.с.28).

20.03.2018 і 29.03.2018 позивач звертався до Калуської місцевої прокуратури Івано-Франківської області та Управління Держпраці в Івано-Франківській області (далі - Прокуратура, Управління відповідно) з проханням перевірити законність його звільнення (а.с.29-30, 32-34).

Управління листами за від 21.03.2018, 18.05.2018 №№16-07/15-10/1725, 16-07/15-10/3361 відповідно, повідомило ОСОБА_1 про проведення з 05.03.2018 по 06.03.2018 та з 20.04.2018 по 24.04.2018 інспекційних відвідувань Сільської ради, за результатами яких складено акти інспекційних відвідувань юридичної особи, яка використовує найману працю від 07.03.2018 та 24.04.2018, приписи про усунення виявлених порушень від цих же дат (а.с.37-41).

Перелічені вище документи позивач отримав 15.06.2018 (а.с.43-54).

Оскільки Сільською радою не виконано вимоги припису Управління від 24.04.2018 щодо усунення наведених у ньому порушень, що стосуються його звільнення, позивач з метою оскарження Рішення та Розпорядження у суді, після отримання відповідних документів від Управління, звернувся до відповідача із запитами про надання йому розрахунку щодо середньоденного заробітку, а також до Долинської центральної районної лікарні (далі - ЦРЛ) для отримання підтвердження про його перебування на стаціонарному лікуванні під час звільнення з Посади, які отримав 18.06.2018 та 27.07.2018, що і стало причиною пропуску строку звернення до суду із цим позовом.

Частина 6 статті 43 Конституції України гарантує громадянам захист від незаконного звільнення.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на час звернення до суду із цим позовом, розгляду і вирішення справи; далі - КАС) суддя після одержання позовної заяви позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

За змістом статті 122 КАС позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, або законом визначена обов'язковість досудового порядку вирішення спору, то для звернення до адміністративного суду встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб'єкта владних повноважень (частина четверта статті 122 КАС).

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (частина п'ята статті 122 КАС).

Вказані положення частини п'ятої статті 122 КАС кореспондують із частиною першою статті 233 КЗпП (в редакції, чинній на час звернення до суду із цим позовом) відповідно до якої, працівник у справах про звільнення може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Із вищенаведеного слідує, що законодавець чітко передбачив можливість особи в місячний строк оскаржити дії та рішення суб'єкта владних повноважень щодо свого звільнення, якщо вона вважає, що таке було здійснено незаконно, водночас зазначений строк обраховується з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Так, з матеріалів справи видно, що про існування оскаржуваних Рішення та Розпорядження позивачу було відомо ще 20.03.2018 (час коли він звертався з листами до Прокуратури та Управління щодо перевірки законності його звільнення), крім того, ним під час апеляційного розгляду справи визнано, що копію трудової книжки він отримав 23.03.2018 (а.с.12, 40).

Водночас, Рішення та Розпорядження оскаржені ОСОБА_1 лише 03.08.2018, тобто із значним пропуском встановленого спеціальним законодавством місячного строку.

Слід зазначити, що суд, оцінюючи обставини, що перешкоджали особі здійсненню права на своєчасне оскарження відповідних дій, бездіяльності та рішень органів владних повноважень (або його посадових, службових осіб) у публічно-правових відносинах, повинен виходити з оцінки та аналізу всіх наведених та наявних доводів.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що скорочені строки оскарження передбачені частиною п'ятою статті 122 КАС та частиною першою статті 233 КЗпП слугують засобом унеможливлення порушення трудових прав працівників які можуть бути прийняті на посаду звільненої особи та функціональної діяльності органу з якого така особа була звільнена, оскільки вважається, що учасники трудових відносин у даному випадку безпосередньо обізнані з рішеннями, діями чи бездіяльністю роботодавця, крім цього, за законом вони мають право на таку «обізнаність», що також надає їм можливість оперативно звернутися за судовим захистом.

Як зазначено, поважність причин пропуску строку звернення до адміністративного суду із цим позовом позивач обґрунтовує тим, що раніше - 20.03.2018, 29.03.2018 з метою відновити порушене право він звертався до Прокуратури та Управління про проведення вказаними органами перевірки факту незаконного звільнення. Так як, 15.06.2018 ОСОБА_1 отримав повідомлення із Управління щодо результатів та рішень перевірки (приписів), які не виконані відповідачем він змушений був звернутися до суду із цим позовом. Зважаючи на те, що тривалий час після отримання повідомлення від Управління він чекав довідку відповідача про середньоденний заробіток, а також довідку ЦРЛ про перебування його на лікуванні, позивач не міг вчасно звернутися до суду із позовом про оскарження Рішення та Розпорядження.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції вважає, що звернення позивача до Прокуратури та Управління з вищезгаданими заявами не є визначеним досудовим порядком вирішення спору, а є альтернативним способом захисту своїх прав.

При цьому, пропуск строку передбаченого частиною п'ятою статті 122 КАС не є безумовною підставою для залишення адміністративного позову без розгляду, оскільки, за наявності поважних причин його пропуску, такий строк може бути поновлено.

Зокрема, причини пропуску строку звернення до адміністративного суду можуть бути визнані судом поважними лише якщо відповідні обставини виникли об'єктивно, незалежно від волі особи, безпосередньо унеможливлюють або ускладнюють можливість подання позову у визначений законом строк, виникли протягом строку, який пропущено та підтверджується належними і допустимими доказами.

Також необхідно зауважити, що відповідно до змісту положень статті 122 КАС особа, яка вважає, що рішенням, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушено її права, свободи чи законні інтереси, повинна подати відповідну позовну заяву у визначений законодавством строк, а у випадку його пропуску з поважних причин - в найкоротший час після того, як відпали обставини, які об'єктивно перешкоджали своєчасному зверненню до суду.

Єдиною обставиною, на яку позивач посилається як на підставу для поновлення йому пропущеного строку звернення до суду з даним позовом, є очікування результатів, актів та приписів інспекційної перевірки проведеною Управлінням за наслідками розгляду його заяв, необхідність отримання відомостей від Сільської ради про його середній заробіток, а також довідки з ЦРЛ, щоб підтвердити перебування його на лікуванні, а також понесення ним певних витрат у зв'язку з лікуванням (а.с.65-66).

Проте, на переконання апеляційного суду, наведені обставини мають суб'єктивний характер, оскільки пов'язані з обраним способом з'ясування підстав законності, зокрема Управлінням на вимогу позивача, звільнення його з Посади, та не мають відношення до прав або можливостей звернення до суду з адміністративним позовом про оскарження рішень щодо звільнення з публічної служби.

Позивач суб'єктивно та свідомо, попередньо обрав зазначений вище спосіб захисту свого порушеного права. Однак, у зв'язку з тим, що такий не приніс йому очікуваного результату він на підставі встановлених Управлінням під час перевірки обставин звернувся до суду із розглядуваним позовом.

Відповідно до частини третьої статті 123 КАС якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин, а інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків.

Крім того, у рішенні від 13 грудня 2011 року №17-рп/2011 Конституційний Суд України роз'яснив, що обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків, не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Згідно з частиною першою статті 319 КАС судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Пунктом 8 частини першої статті 240 КАС передбачено, що суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Таким чином, встановлено, що ОСОБА_1 пропущений встановлений законом строк звернення до суду з даним позовом і наведені ним у заяві причини для поновлення вказаного пропущеного строку, суд апеляційної інстанції вважає неповажними та приходить до висновку про відсутність підстав для поновлення строку звернення до суду з позовом та про наявність підстав для залишення позовної заяви без розгляду у відповідності до вимог статті 123 КАС.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позов, цих обставин не врахував та не дав їм належної оцінки, що є безсумнівною підставою для скасування рішення суду в цій частині та прийняття нової постанови про залишення задоволених позовних вимог без розгляду.

В іншій частині - щодо відмови у задоволенні позову, рішення суду першої інстанції фактично не оскаржується, тому суд апеляційної інстанції не має права робити правові висновки щодо цієї частини судового рішення.

Керуючись статтями 308, 310, 315-316, 319, 321, 322, 325, 328, 329 КАС, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Княжолуцької сільської ради Долинського району Івано-Франківської області задовольнити частково.

Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2018 року в частині задоволених позовних вимог скасувати та прийняти нову постанову, якою позовну заяву в цій частині залишити без розгляду.

В решті рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В. Я. Качмар
судді А. Р. Курилець
О. І. Мікула
Повне судове рішення складено 11 лютого 2019 року.