Справа № 2340/4021/18
Суддя: Парінов Андрій Борисович
Дата ухвалення: 2019-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 2340/4021/18 Суддя (судді) першої інстанції: С.О. Кульчицький
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Парінова А.Б.,

суддів: Беспалова О.О.

Губської О.А.,

при секретарі судового засідання Гужві К.М.,

за участю представників учасників судового процесу:

від позивача - Мішутушкін О.В., Осексенко Г.І.,

від відповідача - Крицький Ю.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Черкаській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2018 р. у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Каштан - Плюс" до Головного управління ДФС у Черкаській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень, -

В С Т А Н О В И В:

До Черкаського окружного адміністративного суду звернулось товариство з обмеженою відповідальністю "Каштан-Плюс" з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Черкаській області в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення від 20.06.2018 № та №.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2018 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою відповідно до змісту якої просить скасувати рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2018 року та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити повністю.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що оскаржувані рішення є правомірним та таким, що прийняті у відповідності до порушень, виявлених під час проведення перевірки та фактичних обставин справи.

Представіником позивача подано відзив на апеляційну скаргу відповідно до змісту якого останній просить суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Позивач вважає, що судом першої інстанції було повно та всебічно досліджені обставини справи, а також надана їм належна правова оцінка.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, на підставі наказу Головного управління ДФС у Черкаській області від 02.05.2018 № 747 та направлень на перевірку посадовими особами Головного управління ДФС у Черкаській області та відповідно до плану-графіка проведення документальних планових виїзних перевірок платників податків на 2018 рік, проведена документальна планова виїзна перевірка товариства з обмеженою відповідальністю "КАШТАН-ПЛЮС" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 по 31.12.2017, за результатами якої складено акт від 04.06.2018 № 225/23-00-14-0107/36860996.

В ході проведення перевірки посадовими особами податкового органу було встановлено, що податкові накладні по господарським операціям позивача з ТОВ "Синтез-Профіт" на виконання договору поставки від 02.03.15 № 45, які стали підставою для формування податкового кредиту, виписані від імені осіб, які заперечують свою участь у діяльності контрагентів платника податків. Таким чином, перевіряючі дійли висновку, що отже вказані накладні не можуть вважатися належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг, а тому віднесення відображених у них сум ПДВ до податкового кредиту є безпідставним.

Крім того, посадові особи ГУ ДФС у Черкаській області також дійшли висновку, надані до перевірки ТОВ "Каштан-Плюс" первинні бухгалтерські документи та податкові накладні на отримання м'ясної продукції від ТОВ "Синтез-Профіт", не дають товариству права на включення податку на додану вартість до складу податкового кредиту, оскільки м'ясну продукцію було придбано ТОВ "Каштан-Плюс" від невстановленого перевіркою суб'єкта господарювання.

Разом з цим, перевіркою встановлено, що вказану продукцію (від невстановленого перевіркою суб'єкта господарювання) було реалізовано ТОВ "Каштан-Плюс" покупцям, у зв'язку з чим, посадові особи податковго органу дійши висновку, що позивачем безоплатно отримано в 2015 році 17,7 тон м'ясопродуктів вартістю 856598,00 грн. таз І кв. 2016 року 1,2 тм'ясопродуктів вартістю 54 674,42 гривень.

Під час проведення перевірки перевіряючими особами також було поставлено під сумнів достовірність та правомірністо товарно - транспортних накладних за вказаним договорм поставки.

З огляду на зазначене, як вбачається з Акта перевірки податковим органом було встановлено порушення позивачем:

- п. 3.10 Методичних рекомендацій щодо заповнення форм фінансової звітності, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 28.03.13 № 433, п. 5 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку № 11 "Зобов'язання", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.01.2000 № 20, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 11.02.2000 за № 85/4306, п. 7 Національного положення (стандарт) бухгалтерського обліку 15 "Дохід", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.99 № 290, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 14.12.99 за № 860/4153, в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 164 029 гривень;

- п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст.198 ПКУ, в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 162974 гривень.

На підставі висновків акта перевірки від 04.06.2018 № №225/23-00-14-0107/36860996 Головним управлінням ДФС у Черкаській області 20.06.2018 були прийняті податкові повідомлення - рішення:

- № , яким позивачу було донараховано грошове зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств на загальну суму 166 489 грн 00 коп., а саме збільшено податкове зобов'язання на суму 164 029 грн 00 коп., нараховано штрафні санкції на суму 2 460 грн 00 коп.;

- № , яким позивачу було донараховано грошове зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 186 208 грн 00 коп., а саме збільшено податкове зобов'язання на суму 148 966 грн 00 коп., нараховано штрафні санкції на суму 37242 грн 00 коп.

Вважаючи, що висновки перевірки не відповідають фактичним обставинам та а вказані податкові повідомлення-рішення прийняті всупереч вимог чинного законодавства України, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, виконання умов договору поставки укладеного між позивачем та ТОВ "Синтез-Профіт" та відповідно реальність господарських операцій підтверджується наявними у справі належно оформленими первинними бухгалтерськими документами. У свою чергу, судом зазначено, що товарно-транспортна накладна є доказом, який підтверджує факт надання/отримання транспортних послуг, а не реальність господарської операції у цілому.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем та TOB "Синтез Профіт" дотримано усіх вимог щодо належного відображення господарських операцій за вказаним вище договором поставки, шляхом підтвердження їх відповідними первинними документами, оформленими у відповідності, постачальником правомірно складено відповідні податкові накладні, а тому позивач мав право віднести суми податку на додану вартість, сплаченого у складі вартості отриманого від TOB "Синтез Профіт" товару, до складу податкового кредиту з податку на додану вартість. Крім того, витрати щодо проведення зазначених операцій підтверджуються документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку.

Разом з цим, судом було встановлено, що відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів, що фінансово-господарські операції між позивачем та його контрагентом не були спрямовані на настання реальних наслідків фінансово-господарської діяльності, а тому суд дійшов висновку про відсутність підстав збільшення грошових зобов'язань з податку на прибуток та податку на додану вартість спірними податковими повідомленнями-рішеннями унеможливлює застосування штрафних (фінансових) санкцій.

Переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України.

Відповідно до пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно з п. 198.2ст. 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/ послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Отже, наведені правові норми дозволяють платнику податку формувати податковий кредит у зв'язку з реальним придбанням товарів (робіт, послуг) та на підставі відповідних розрахункових, платіжних та інших документів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Виходячи із системного аналізу вищенаведених правових норм для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Згідно з п. 198.6 ст.198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Положеннями п. 201.1 ст. 201 ПК України визначено, що на дату виникнення податкових зобов'язань платник податку зобов'язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

У податковій накладній зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата складання податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця). У разі постачання/придбання філією (структурним підрозділом) товарів/послуг, яка фактично є від імені головного підприємства - платника податку стороною договору, у податковій накладній, крім податкового номера платника податку додатково зазначається числовий номер такої філії (структурного підрозділу); д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД, для послуг - код послуги згідно з Державним класифікатором продукції та послуг; платники податків, крім випадків постачання підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України, мають право зазначати код товару згідно з УКТ ЗЕД або код послуги згідно з Державним класифікатором продукції та послуг неповністю, але не менше ніж чотири перших цифри відповідного коду.

Відповідно до п. 201.10 ст. 201 ПК України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Таким чином, податкові накладні складені з порушенням вимог діючого законодавства, не можуть вважатися документами, підтверджуючими право покупця на включення до податкового кредиту сум ПДВ.

Наявність у покупця належно оформлених документів, які відповідно до Кодексу необхідні для віднесення певних сум до податкового кредиту, зокрема виданих продавцями податкових накладних, не є безумовною підставою для включення до складу податкового кредиту сум ПДВ.

Згідно з п. 201.7 ст. 201 Кодексу податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Первинні документи для надання їм юридичної сили повинні мати обов'язкові реквізити, передбачені ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

У іншому випадку, відповідно до норм податкового законодавства у платника податків не виникає права відносити до складу податкового кредиту, витрати без належних на те документів, обов'язковість заповнення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Частиною 1 статті 9 вказаного Закону визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (частина 2 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні").

Таким чином, для надання юридичної сили і доказовості первинні документи повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства та не порушувати публічний порядок, встановлений Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

З аналізу наведених норм законодавства вбачається, що відображенню в бухгалтерському обліку та податковій звітності підлягає лише та господарська операція, яка фактично відбулась, при наявності первинного документу, що підтверджує таку господарську операцію.

при цьому, суд звертає увагу, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Зазначена позиція суду узгоджується із позицією Вищого адміністративного суду України, викладеної у листі останнього від 02.06.2011 №742/11/13-11.

Так, проведеною податковим органом перевіркою встановлено порушення позивачем норм податкового законодавства.

Як було встановлено судом на рідставі енаявних у справі доказів між ТОВ "Каштан-Плюс" (покупець) та ТОВ "Синтез Профіт" (постачальник) укладено договір поставки №45 від 02.01.2015, відповідно до умов якого постачальник передає у власність, а покупець приймає та оплачує товар на умовах, визначених у даному договорі. Асортимент, кількість та ціна товару, що поставляється по даному договору, визначаються у накладних, які оформлюються сторонами при прийомі-передачі кожної партії товару. Доставка товару здійснюється силами, засобами та за рахунок постачальника на умовах DAP, Інкотермс в редакції 2010 року.

На виконання умов вказаного договору ТОВ "Синтез Профіт" поставлено позивачу товар - м'ясну продукцію на загальну суму 1093890, 24 грн., в тому числі ПДВ на суму 182315,04 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями: податкових накладних, видаткових накладних, оборотно-сальдовими відомостями, платіжними дорученнями, деклараціями виробника, деклараціями про якість.

Разом з цим, колегія суддів вважає безпідставним посилання апеллянта на те, що підприємством у ході проведення перевірки були надані не у повному обсязі товарно - транспортні накладні, а ті, що наддавались - надані містять неточні суперечливі відомості. Так, суд першої інстанції вірно зазначив, що товарно-транспортна накладна призначена для обліку руху товарно-матеріальних цінностей та розрахунків за їх перевезення автомобільним транспортом, тобто товарно-транспортна накладна є доказом, який підтверджує факт надання/отримання транспортних послуг, а не реальність господарської операції у цілому.

Аналогічні висновки містяться і в постановах Верховного Суду, зокрема, від 11 вересня 2018 у справах № 820/477/18, № 815/6105/17, № 821/995/17, № 823/2247/17.

Таким чином, колегія суддів прогоджується із висновком суду першої інстанції, що позивачем дотримано вимог щодо належного відображення господарських операцій за вказаним вище договором поставки, шляхом підтвердження їх відповідними первинними документами, оформленими у відповідності до вимог ст. 1 та 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні". Разом з цим, постачальником правомірно складено відповідні податкові накладні, що, у свою чергу, відповідно до вимог п. 198.1, ст. 198 та п. 198.6. ст. 198 ПК України (які, на думку відповідача, начебто, порушені позивачем) є підставою та правом позивача віднести суми податку на додану вартість, сплаченого у складі вартості отриманого від TOB "Синтез Профіт" товару, до складу податкового кредиту з податку на додану вартість.

Колегія суддів також крититчно оцінює доводи апеллянта викладені в акті перевірки та апеляційній скарзі щодо порушення позивачем нарахування та сплати податку на прибуток підприємств з огляду на наступне.

Відповідно до підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України, об'єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Для цілей цього підпункту до річного доходу від будь-якої діяльності, визначеного за правилами бухгалтерського обліку, включається дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), інші операційні доходи, фінансові доходи та інші доходи.

Як було встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, прибуток позивача при обчисленні фінансового результату до оподаткування за період з 01.01.2015 по 31.12.2017 розрахований відповідно до п. 134.1. ст. 134 Податкового кодексу України та Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 15 "Дохід", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 р. №2 90, з урахуванням витрат понесених у зв'язку з придбанням товару у ТОВ "Синтез Профіт".

За фактом господарських взаємовідносин з ТОВ "Синтез-Профіт" позивач отримував товар, який використовував у своїй господарській діяльності. При цьому, витрати з придбання товару підтверджуються платіжними дорученнями ТОВ "Каштан-Плюс" щодо перерахування коштів постачальнику.

Таким чином, витрати щодо проведення зазначених операцій підтверджуються документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку.

У свою чергу, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про безпідставність посилання податкового органу у акті перевірки на те, що ТОВ "Каштан-Плюс" безоплатно отримало товар (м'ясну продукцію) від невстановлшеного перевіркою суб'єкта господарювання, оскільки, судом встановлено, що вказані господарські операції мали реальний товарний характер.

Щодо посилання апелянта на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 25.07.2017 у справі №761/7736/17 у кримінальному провадженні № 0000113 від 20.12.2016, відповідно до якої засновника ТОВ "Синтез Профіт" ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 205 КК України, колегія суддів зазначає, що сам факт порушення кримінальної справи чи наявність обвинувальних вироків щодо посадових осіб господарюючих суб'єктів не є беззаперечним фактом, що підтверджує відсутність реальних правових наслідків всіх господарських операцій проведених позивачем та його контрагентами.

Під час проведення господарських операцій платник податків може бути і необізнаним стосовно дійсного стану правосуб'єктності своїх контрагентів і реально отримувати від них товари (роботи чи послуги), незважаючи на те, що контрагенти можливо і мають наміри щодо порушення податкового законодавства.

Здійснення господарської діяльності контрагентом не може мати наслідків для позивача, оскільки законодавством не передбачений обов'язок суб'єкта підприємницької діяльності бути обізнаним із особливостями господарювання контрагента.

Відомості, що є обов'язковими для перевірки підприємством стосовно свого контрагента, це включення його до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а також наявність свідоцтва про реєстрацію платника податку на додану вартість на час здійснення господарських операцій.

Судом встановлено, що на період господарських взаємовідносин між позивачем та контрагентами, останні були зареєстровані в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а також платниками податку на додану вартість.

Крім того, згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців керівником, тобто єдиною особою, яка мала право на підписання договорів та первинних документів від імені ТОВ "Синтез Профіт", в період взаємовідносин з ТОВ "Каштан-Плюс" та по теперішній час є директор ОСОБА_8, який і вказаний підписантом всіх необхідних договірних та первинних документів від імені контрагента, що давало право Товариству відображати їх по податковому обліку, формувати податковий кредит та враховувати у витратах.

Основним видом діяльності контрагента передбачено - виробництво м'ясних продуктів.

Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного рееєстру, є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні. Третя особа не може посилатися на них у спорі у разі, якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними.

З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що укладаючи договір поставки позивачем було вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення, з'ясовано наявність відповідних реєстрацій у ЄДР, інформація в якому презюмується достовірною, де були обліковані відповідні дані, крім того, перевірено наявність контрагента у реєстрі платників ПДВ.

Водночас, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, а відповідачем вказаного факту під час розгляду справи, що фінансово-господарські операції між позивачем та його контрагентом не були спрямовані на настання реальних наслідків фінансово-господарської діяльності.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, про відсутність підстав збільшення грошових зобов'язань з податку на прибуток та податку на додану вартість та відповідно застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій.

Таким чином, судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідачем не доведено правомірності прийняття оскаржуваних рішень.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В даному випадку, відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, не надано обґрунтованих доказів на спростування доводів позивача.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що підстави для прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень у відповідача були відсутні, у зв'язку з чим останні є протиправними та підлягають скасуванню.

У свою чергу, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини або порушено норми процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що позовні вимоги є обґрунтованими та таким, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.243-245, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328-329 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Черкаській області залишити без задоволення.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2018 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий судя А.Б. Парінов

Судді О.О. Беспалов

О.А. Губська

Повний текст постанови виготовлено 11 лютого 2019 року