Справа № 815/496/18
Суддя: Семенюк Г.В.
Дата ухвалення: 2019-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2019 р. м.ОдесаСправа № 815/496/18

Категорія: 3.7 Головуючий в 1 інстанції: Бойко О.Я. час і місце ухвалення: 18:10, м. Одеса

П'ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Семенюк Г.В.

суддів: Потапчук В.О. , Шляхтицький О.І.

розглянувши у письмовому провадженні у приміщенні П'ятого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Управління Укртрансбезпеки у Донецькій області Державної служби України з безпеки на транспорті, за участю третьої особи: Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання дій протиправними та скасування розрахунку, -

встановиВ:

Позивач, звернувся до суду з позовом до Управління Укртрансбезпеки у Донецькій області Державної служби України з безпеки на транспорті третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову Державна служба України з безпеки на транспорті в якому просив:

1. Визнати протиправними дії управління Укртрансбезпеки у Донецькій області Державної служби України з безпеки на транспорті щодо встановлення винної особи, визначення та внесення даних у довідку про здійснення габаритно-вагового контролю від 03.01.2018 року, а акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів від 03.01.2018 АПВ №20270, у розрахунок від 03.01.2018 до акта від 03.01.2018 АПВ №20270, та здійснення розрахунку суми плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування в сумі 803,7 євро, зазначеної в розрахунку від 03.01.2018 до акта від 03.01.2018 АПВ №20270.

2.Визнати протиправним та скасувати рішення управління Укртрансбезпеки у Донецькій області, що оформлено розрахунком від 03.01.2018 року плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він не здійснює діяльність щодо перевезення вантажів та будь-яку іншу діяльність.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з Рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати Рішення суду та прийняти нове рішення яким його позовні вимоги задовольнити повністю. В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи. Зазначає, що акт № 20270 та розрахунок плати можуть розглядатись судом як рішення суб'єкта владних повноважень.

На підставі ст. 311 КАС України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення з наступних підстав:

Судом першої інстанції встановлено, що 03.01.2018 р Управління Укртрансбезпеки в Донецькій області провело перевірку дотримання перевізниками транспортного законодавства України, які надають послуги з перевезення вантажів, зокрема автомобіля - тягача МАN (марка FLS/N 19,403), державний номер НОМЕР_1 та причепу VIBERTI (марки - 36 S15), державний номер НОМЕР_2 та здійснено габаритно-ваговий контроль на автошляху: а/д Т-08-03 «Запоріжжя-Маріуполь», км 219+104 м.

ОСОБА_3 є власником вищевказаного тягача і причепу, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (а.с.121-122).

ОСОБА_2 надав право ОСОБА_4 розпоряджатися (продавати, здавати в оренду вищевказаними транспортними засобами), що підтверджується довіреністю від 20.09.2017, зареєстрованої за № 1853 (а.с.123-124).

У ході перевірки виявлено перевищення вагових обмежень транспортного засобу та відсутність відповідного дозволу на перевезення вантажів, у зв'язку з чим управлінням Укртрансбезпеки у Донецькій області на позивача 03.01.2018 р. складено акт АПВ №20270 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів, в якому зазначено, що фактична маса транспортного засобу становить 43,750 т при нормативно допустимій 40 т. Відстані між осями : 3,75 5,85 1,45, 1,45 метрів. Осьові навантаження, тонн: нормативно допустиме 11 т. фактичне 11 700 кг, нормативно допустиме 24 т, фактичне 25 500 кг. (а.с.116)

Також відповідач склав довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 03.01.2018 р. №0011014 та видано чек від 03.01.2018 р. (а.с.117).

03.01.2018 р. відповідач прийняв розрахунок плати за проїзд великовагових та (або ) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування від 03.01.2018 р., в якому зобов'язано позивача сплатити 803,7 євро (а.с.118).

Відповідно до п. 1, п. п. 15, 27 п. 5 "Положення про Державну службу з безпеки на транспорті", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 року №103 Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті.

Укртрансбезпека здійснює габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування, здійснює нарахування плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, під час здійснення габаритно-вагового контролю.

Управління Укртрансбезпеки у Донецькій області під час здійснення своїх повноважень діє як суб'єкт владних повноважень, якому надано повноваження щодо здійснення державного нагляду та контролю за дотриманням перевізниками законодавства про автомобільний транспорт з правом прийняття відповідних рішень, обов'язкових до виконання.

Згідно з абз.3 ч.1 ст.60 Закону України "Про автомобільний транспорт" за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, - штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Пунктом 5 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 103 від 11.02.2015 року, визначені повноваження Укртрансбезпеки, яка відповідно до покладених на неї завдань здійснює, зокрема, габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування (пп.15.п.5 Положення).

Згідно з п.1 Порядку №879 цей Порядок визначає механізм здійснення габаритно-вагового контролю великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, що використовуються на автомобільних дорогах загального користування.

Відповідно до п. п. 4 п. 2, п. 3 "Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів на інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №879 від 27.06.2007 року габаритно-ваговий контроль - контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів.

Габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та уповноваженими підрозділами Національної поліції.

Плата за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу вноситься перевізником за затвердженими ставками виходячи з вагових та/або габаритних параметрів транспортного засобу, протяжності маршруту, кількості перевезень. Перевізник має право на відшкодування вантажовідправником чи замовником коштів, внесених у рахунок плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу. Погодження маршруту видається після внесення в установленому розмірі плати за проїзд. У разі прийняття рішення про відмову перевізника від проїзду за погодженим маршрутом внесена плата за проїзд не повертається (п. 28).

Плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу справляється за встановленими ставками залежно від маси такого транспортного засобу, навантаження на вісь (осі), габаритів та протяжності маршруту за формулою П = (Рзм + Рнв + Рг) х В, де П - розмір плати за проїзд; Рзм - розмір плати за перевищення загальної маси транспортного засобу за 1 кілометр проїзду; Рнв - розмір плати за перевищення навантаження на вісь (осі) (за одиничну + за здвоєну + за строєну) транспортного засобу за 1 кілометр проїзду; Рг - розмір плати за перевищення габаритів (за висоту + за ширину + за довжину) транспортного засобу за 1 кілометр проїзду; В - відстань перевезення, кілометрів. Осі вважаються здвоєними або строєними, якщо відстань між зближеними (суміжними) осями не перевищує 2,5 метра (п. 30).

При визначенні розміру плати за проїзд транспортних засобів з осьовим сполученням більше трьох береться до рахунку схема, що спричиняє більші руйнування доріг з комбінацій одно-, двох- та трьохосьових сполучень, а найбільша сума навантаження на суміжні осі припадає на максимальну колісну формулу. Для строєних осей з одиночними шинами плата за перевищення допустимих навантажень на вісь (осі) збільшується у два рази (п. 31).

Якщо рух здійснюється без відповідного дозволу або внесення плати за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, така плата визначається за пройдену частину маршруту по території України або за частину, яку перевізник має намір проїхати, у разі перевищення нормативу хоча б одного вагового або габаритного параметру: до 10 відсотків - у подвійному розмірі; на 10 - 40 відсотків - у потрійному розмірі; більше як на 40 відсотків - у п'ятикратному розмірі. У разі перевищення кількох нормативів вагових або габаритних параметрів плата за проїзд визначається виходячи з параметру з найбільшим перевищенням. Перевізник зобов'язаний протягом 30 календарних днів з моменту визначення плати внести її та повідомити про це відповідний територіальний орган Укртрансбезпеки (п. 311).

Відповідно до пунктів 12, 13, 14 зазначеного Порядку, вимірювальне і зважувальне обладнання для здійснення габаритно-вагового контролю повинне утримуватись у робочому стані; періодично проводиться повірка (метрологічна атестація) такого обладнання з подальшим клеймуванням (пломбуванням) та видачею відповідного свідоцтва спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології. Під час здійснення габаритно-вагового контролю не допускається використання вимірювального і зважувального обладнання, періодична повірка (метрологічна атестація) якого не проведена, а також обладнання, що перебуває у несправному стані. Вимоги до облаштування та технічного оснащення пунктів габаритно-вагового контролю визначаються Мінінфраструктури.

Згідно з п. 28 Порядку № 879, плата за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу вноситься перевізником за затвердженими ставками виходячи з вагових та/або габаритних параметрів транспортного засобу, протяжності маршруту, кількості перевезень.

Статтею 33 Закону України "Про автомобільні дороги" передбачено, що рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху (пункт 3 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 30 від 18.01.2001 року).

Згідно з пунктом 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40т (для контейнеровозів-понад 44т, на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 1 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м. Осі слід вважати здвоєними або строєними, якщо відстань між ними не перевищує 2,5 м.

Рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі - понад 16 т, строєні осі - понад 22 т або фактичною масою понад 40 т (для контейнеровозів - навантаження на одиночну вісь - понад 11 т, здвоєні осі - понад 18 т, строєні осі - понад 24 т або фактичною масою понад 44 т, а на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією для них маршрутах - понад 46 т) у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється.

Забороняється рух транспортних засобів з навантаженням на вісь понад 7 тонн або фактичною масою понад 24 тонн автомобільними дорогами загального користування місцевого значення.

Пунктом 21 Порядку №879 передбачено, що у разі виявлення факту перевищення хоча б одного вагового та/або габаритного нормативного параметра більш як на 2 відсотки подальший рух транспортного засобу забороняється до внесення плати за його проїзд автомобільними дорогами загального користування. Плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, що рухався без відповідного дозволу, здійснюється у подвійному розмірі за пройдену частину маршруту по території України. У разі наявності підозри щодо перевищення нормативних габаритно-вагових параметрів транспортного засобу, працівники пунктів габаритно-вагового контролю проводять його повторне зважування.

Відповідно до п.16 Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць залізничних переїздів, правил користування ними та охорони, затверджених постановою КМУ №198 від 30.03.1994 р. перевезення небезпечних, великогабаритних і великовагових вантажів автомобільним транспортом по дорожніх об'єктах допускається за окремим дозволом в порядку і за плату, що визначені окремими актами законодавства.

Згідно з ст. 1 Закону України "Про автомобільний транспорт", автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Таким чином, із сукупного аналізу зазначених норм права суд погоджується з аргументами позивача про те, що обов'язок здійснювати плату за проїзд існує у перевізника, а не у власника транспортного засобу.

Відповідач не встановив, чи є позивач перевізником, на даний факт не послався у жодному із складених ним документів, не надав жодного доказу до суду. Натомість позивач надав в матеріали справи письмові докази, які підтверджують його позицію, що він не є перевізником. Так, відповідно до довіреності від 20.09.2017р., зареєстрованої за №1853, ОСОБА_2 надав право ОСОБА_4 розпоряджатися (продавати, здавати в оренду) вищевказані транспортні засоби (а.с 66,67). ОСОБА_5 відповідно до витягу з Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань є фізичною особою - підприємцем та відповідно до КВЕД 63.40 здійснює діяльність щодо перевезення вантажів (а.с.73,74).

З отриманих від ОСОБА_4 цивільно-правових договорів, а саме договір оренди транспортних засобів з екіпажем від 20.12.2017р. №20/12/17/03 та №20/12/17/04) (а.с.68,70), актів приймання-передачі до них (а.с.69, 71) тягач MAN (марка -FLS/N 19,403), державний номер НОМЕР_3 та причепу VIBERTI (марки 36S15) державний номер НОМЕР_4, ФОП ОСОБА_6 передано у користування ФОП ОСОБА_7

При цьому суд вважає хибним посилання представника Державної служби України з безпеки на транспорті на п.27 Порядку №879, як на підставу зобов'язання власників транспортних засобів здійснювати плату за проїзд. Оскільки в даному пункті вказано, що плата за проїзд автомобільними дорогами загального користування справляється з транспортних засобів вітчизняних та іноземних власників. Тобто в контексті вказаного пункту йдеться про характеристику автомобіля, як об'єкта за проїзд яким здійснюється плата, а не суб'єкта, який зобов'язаний здійснити оплату за проїзд. Таким чином, суд вважає, що у позивача відсутній обов'язок здійснювати плату за проїзд відповідно до складеного розрахунку від 03.01.2018р. на підставі акту про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів серії АПВ №20270.

Разом з тим, позовна вимога позивача про визнання протиправних дій щодо внесення даних у довідку про здійснення габаритно-вагового контролю від 03.01.2018р., в акт про перевищення транспортними засобами нормативних правових параметрів, здійснення розрахунку суми плати за проїзд не належить до задоволення, оскільки повноваження відповідача щодо внесення відомостей до вказаних документів під час здійснення габаритно-вагового контролю передбачено спільним наказом Міністерства інфраструктури України та Міністерства внутрішніх справ України №1007/1207 від 10.12.2013р., зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 04.02.2014р. №215/24992.

Документи, складені під час здійснення габаритно-вагового контролю 03.01.2018 року, акт №20270 та розрахунок до акту не є актами індивідуальної дії у розумінні п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України.

Обов'язковою ознакою акту індивідуальної дії, а також відповідних дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень є створення ними юридичних наслідків у формі прав, обов'язків, їх зміни чи припинення.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що супровідний лист № 73/22-18 від 12.01.2018 року, яким останньому були направлені копії акту № 20270 та розрахунку є рішенням суб'єкта владних повноважень, - є безпідставним, оскільки вказаним листом позивачу вони були лише направлені, а в абзаці 8 цього супровідного листа зокрема зазначено що відповідні матеріали будуть передані до суду. Та як слід, саме в суді буде вирішено питання про стягнення або про відмову в стягнення вказаної вище плати.

Обов'язковою ознакою дій, рішень суб'єкта владних повноважень, які можуть бути оскаржені до суду, є те, що вони безпосередньо породжують певні правові наслідки для суб'єктів відповідних правовідносин і мають обов'язковий характер, тобто акт індивідуальної дії розумінні п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України є актом органів державної влади та посадових осіб, що встановлює, змінює або припиняє права та обов'язки певної особи (певного кола осіб). За своєю юридичною природою правовий акт індивідуальної дії є актом застосування правової норми до конкретних фактичних обставин, що тягнуть виникнення, зміну або припинення правовідносин між персонально визначеними особами, на яких поширюється дія такого акту.

З урахуванням викладеного, не належить до задоволення вимога позивача про визнання протиправним та скасування рішення управління Укртрансбезпеки у Донецькій області, що оформлено розрахунком від 03.01.2018 року плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який не є актом індивідуальної дії, сам по собі не несе правових наслідків для позивача, а лише визначає розмір шкоди, заподіяний автомобільним дорогам, яка може бути стягнута з особи, яка причинила таку шкоду лише в судовому порядку, при наявності встановлення вини щодо завдання вказаної шкоди.

З огляду на вищевикладене суд першої інстанції цілком обґрунтовано дійшов до висновку, що позивач обрав неправильний спосіб захисту порушеного права.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на суб'єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів, а також на невірному тлумаченні норм матеріального права. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, - залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2018 року по справі № 815/496/18, - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач: Семенюк Г.В.
Судді Потапчук В.О. Шляхтицький О.І.