Справа № 824/950/18-а
Суддя: Григораш Віталій Олександрович
Дата ухвалення: 2019-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2019 р. м. Чернівці Справа № 824/950/18-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Григораша В.О., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, в інтересах якої звернувся адвокат ОСОБА_2 до Управління Держпраці у Чернівецькій області про визнання протиправними дій та скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

02.10.2018 року в інтересах фізичної особи-підприємеця ОСОБА_1 (позивач) до Чернівецького окружного адміністративного суду звернувся адвокат ОСОБА_2 з адміністративним позовом до Управління Держпраці в Чернівецькій області (відповідач) з такими позовними вимогами:

визнати протиправним дії працівників Управління Держпраці в Чернівецькій області по складанню постанови Управління Держпраці в Чернівецькій області від 23.08.2018 року №ЧВ-439/18/320/АВ/П/ПТ/ТД-ФС/220;

скасувати постанову Управління Держпраці в Чернівецькій області від 23.08.2018 року №ЧВ-439/18/320/АВ/П/ПТ/ТД-ФС/220 про накладення штрафу.

Обґрунтовуючи позовні вимоги представник позивача зазначив, що представниками відповідача, за результатами проведеної в період з 24.07.2018 року по 25.07.2018 року перевірки, встановлено порушення позивачем вимог чинного законодавства про працю, а саме: наявність трудових відносин позивача із гр. ОСОБА_4 не оформлених трудовими договорами (контрактами) у письмовій формі, чим порушено ст. 21, п.п. 6 ч. 1, 3 ст. 24 КЗпП України.

На підставі складеного за результатами перевірки акта, Управлінням Держпраці у Чернівецькій області винесено оскаржувану постанову від 23.08.2018 року №ЧВ-439/18/320/АВ/П/ПТ/ТД-ФС/220 про накладення штрафу на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 у розмірі 111690,00 грн.

Представник позивача вважає дії працівників управління Держпраці у Чернівецькій області по складанню постанови про накладення штрафу протиправними, вважає таку постанову протиправною та такою, що підлягає скасуванню, з наступних підстав.

Між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та гр. ОСОБА_4 було укладено цивільно-правовий договір, який відповідає вимогам Цивільного кодексу України. Відповідно до вказаних цивільно-правового договору, замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов'язання виконати роботу (надати разово послугу) по обліку товарно-матеріальних цінностей у строк з 24.01.2018 року по 31.01.2018 року. За виконану роботу замовник сплатив виконавцеві винагороду в розмірі 800 грн.

На думку представника позивача, відносини, які виникають з цивільно-правового договору не є тотожними трудовим правовідносинам, а їх укладання не свідчить про наявність трудових відносин між замовником та підрядником. З огляду на предмет та поняття трудового договору, твердження відповідача про трудовий характер відносин між позивачем та гр. ОСОБА_4, які викладені в акті перевірки №ЧВ-439/18/320/АВ і стали підставою для застосування штрафу згідно із постановою від 23.08.2018 року №ЧВ-439/18/320/АВ/П/ПТ/ТД-ФС/220, на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 у розмірі 111690,00 грн, не ґрунтуються на матеріальних нормах права, протирічать чинному законодавству, оскільки сторони не мали наміру організувати трудовий процес, а їх волевиявлення та наміри були спрямовані на отримання разового результату, натомість констатовані відповідачем порушення вимог чинного законодавства ґрунтуються на припущеннях.

Представник позивача вважає, що відповідач без достатньої на те правової підстави перекваліфікував цивільно-правовий договір з гр. ОСОБА_4 в трудовий, оскільки дана особа не була виявлена під час здійснення перевірки, у відповідача відсутні повноваження на визнання укладених позивачем з виконавцем робіт цивільно-правового договору недійсними або визнання його трудовим чи на власний розсуд тлумачити його умови, оскільки це є компетенцією суду за наявності позову однієї із сторін договору про визнання правочину недійсним. В даному випадку жодна із сторін укладеного правочину не заявляла вимогу про його оскарження, а навпаки, в письмових зауваженнях на акт інспекційного відвідування №ЧВ-439/18/320/АВ від 25.07.2018 року та у письмових поясненнях ОСОБА_4 від 27.07.2018 року, адресованих на ім'я начальника управління Держпраці в Чернівецькій області підтвердили свої наміри щодо укладення цивільного-правового договору, однак залишилися без належної уваги та реакції останнього.

Позивач вважає, що чинне законодавство України не містить обов'язкових приписів, у яких випадках сторони зобов'язані укладати трудові договори, а в яких цивільно-правові договори (угоди) на виконання певних робіт, тому сторони договору вільні у своєму виборі щодо оформлення відносин між ними.

Окрім того, представник позивача вважає, що відповідачем допущено й процедурні порушення при здійсненні перевірки та прийняття спірного рішення.

Вказував, що його не своєчасно повідомлено про час та місце розгляду справи. Зокрема, згідно з отриманим рекомендованим повідомленням від 03.08.2018 року його повідомлено про розгляд справи на 16.08.2018 року, однак такий лист вручений останньому тільки 11.09.2018 року. Разом із цим, рекомендоване повідомлення відповідача від 16.08.2019 року, яким позивача повідомлено про розгляд справи на 23.08.2018 року, на момент прийняття оскаржуваної постанови, не вручений позивачу та перебував у поштовому відділенні.

Представник позивач також вважає, що в ході здійснення перевірки відповідачем допущено грубе порушення його прав, як об'єкта відвідування, щодо надання заперечень до акту інспекційного відвідування. Так, складання Припису було здійснено в один і той самий день, що і акт інспекційного відвідування, що позбавило позивача права надати зауваження до акту.

Крім того, представник позивача вважає, що всупереч п. 21 Порядку здійснення державного контролю за додержання законодавства про працю, відповідачем відповідь на зауваження надана тільки 23.08.2018 оку під час розгляду справи про притягнення позивача до відповідальності.

З огляду на викладене представник позивача вважає протиправним дії працівників Управління Держпраці в Чернівецькій області по складанню постанови Управління Держпраці в Чернівецькій області від 23.08.2018 року №ЧВ-439/18/320/АВ/П/ПТ/ТД-ФС/220, та вважає постанову від 23.08.2018 року №ЧВ-439/18/320/АВ/П/ПТ/ТД-ФС/220 про накладення штрафу на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 у розмірі 111690,00 грн протиправною та такою, що підлягає скасуванню.

Вважаючи протиправними вказані вище дії та постанову Управління Держпраці в Чернівецькій області протиправними, представник позивача звернувся до суду з даним позовом в інтересах фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

Відповідач, не погоджуючись з позовними вимогами, подав до суду відзив проти позову в якому зазначив, що фізична особа-підприємець ОСОБА_1 здійснює діяльність на підставі Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців з 28.10.2016 року.

Вказував, що під час проведення інспекційного відвідування встановлено, що ФОП ОСОБА_1 не дотримувалась установленого чинним законодавством порядку прийняття та оформлення працівника на роботу, а саме використовувала працю громадянки ОСОБА_4 жодним чином не оформлену.

Відповідач вважає, що цивільно-правовий договір укладений з ОСОБА_4 носить всі ознаки трудових правовідносин. На підтвердження виконання даного договору позивачем за час інспекційного відвідування не надано акту виконаних робіт, що на думку відповідача, підтверджує відсутність даного акту після закінчення роботи та відповідно відсутність оформлених цивільно-правових відносин як підміни трудових відносин.

Відповідач вказував, що працівник не може самостійно організувати виконання роботи так як фізична особа-підприємець ОСОБА_1 зобов'язана забезпечити робітника усім необхідним для виконання роботи, передбаченої цим договором. Окрім того, ФОП ОСОБА_1 не надана відомість на виплату винагороди фізичній особі ОСОБА_4

Таким чином, на думку відповідача постанова про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ЧВ-439/18/320/АВ/П/ПТ/ТД-ФС/220 Управління Держпраці у Чернівецькій області є правомірною і не підлягає скасуванню. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Ухвалою суду від 08.10.2018 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження на 08.11.2018 року. Разом із цим, задоволено клопотання представника позивача про виклик свідків. Викликано в судове засідання для допиту в якості свідків: ОСОБА_1; ОСОБА_4.

Судове засідання призначене на 08.11.2018 року відкладено на 13.12.2018 року.

23.11.2018 року, представником позивача до суду подано заяву про забезпечення адміністративного позову, шляхом зупинення стягнення у виконавчому провадженні №57759089 з примусового виконання постанови Управління Держпраці в Чернівецькій області про накладення штрафу №ЧВ-439/18/320/АВ/П/ПТ/ТД-ФС/220 від 23.08.2018 року, до набрання законної сили судовим рішенням в адміністративній справі №824/950/18-а.

Ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду від 26.11.2018 року заяву представника фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про забезпечення адміністративного позову шляхом зупинення стягнення у виконавчому провадженні №57759089 з примусового виконання постанови Управління Держпраці в Чернівецькій області про накладення штрафу №ЧВ-439/18/320/АВ/П/ПТ/ТД-ФС/220 від 23.08.2018 року до набрання законної сили судовим рішенням в адміністративній справі №824/950/18-а - задоволено. Зупинено стягнення у виконавчому провадженні №57759089 з примусового виконання постанови Управління Держпраці в Чернівецькій області про накладення штрафу №ЧВ-439/18/320/АВ/П/ПТ/ТД-ФС/220 від 23.08.2018 року до набрання законної сили судовим рішенням в адміністративній справі №824/950/18-а.

В судовому засіданні 13.12.2018 року представники сторін виступили з вступною промовою та допитано в якості свідків ОСОБА_1 та ОСОБА_4

В судовому засіданні призначеному на 13.12.2018 року оголошено перерву до 17.01.2019 року, у зв'язку з викликом, за клопотанням представника відповідача, для допита в якості свідка ОСОБА_5. Повістку про виклик свідка вручено 13.12.2018 року для передавання представнику відповідача за довіреністю Мар`яну С.А.

Свідок ОСОБА_5 в судове засідання на 17.01.2019 року не прибула, про причини неприбуття суд не повідомила. Представником відповідача Мар`яном С.А. не надано суду докази вручення ОСОБА_5 повістки про її виклик до суду для допиту в якості свідка.

В судове засідання, призначене на 17.01.2019 року сторони не з'явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи. Натомість подали до суду заяви про розгляд справи без їх участі в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч. 9 ст. 205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з'явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Відповідно до ч. 3 ст. 194 КАС України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Перевіривши матеріали справи, встановивши фактичні обставини в справі, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов до висновку, про наявність підстав для задоволення адміністративного позову, виходячи з наступного.

Судом встановлено такі обставини у справі та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1), ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт громадянина України серії НОМЕР_3 виданий 15.07.1997 року Кіцманським РВ УМВС України в Чернівецькій області (а.с. 40). Відповідно до Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань позивач з 27.10.2016 року зареєстрований, як фізична особа-підприємець. Основним видом економічної діяльності є роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами. (а.с. 43).

На підставі інформації Головного управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області від 07.03.2018 року №7161/03 щодо страхувальників, у яких кількість застрахованих осіб, які виконують роботи (надають послуги) з цивільно-правовими договорами, більше ніж чисельність штатних працівників у січні 2018 року та/або їх кількість значно збільшено у порівнянні з попередній звітним місяцем, 23.07.2018 р. Управлінням Держпраці у Чернівецькій області прийнято наказ №430 про проведення інспекційного відвідування на предмет дотримання вимог законодавства про працю, оформлення трудових відносин у фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( місце реєстрації - АДРЕСА_1, місце здійснення господарської діяльності - смт. Лужани Кіцманського району Чернівецької області) тривалістю 2 (два) робочих дні у період з 24.07.2018 року по 25.07.2018 року. (а.с. 104).

У той же день, Управлінням Держпраці у Чернівецькій області видано головному державному інспектору відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів Управління Держпраці у Чернівецькій області ОСОБА_5 направлення на проведення інспекційного відвідування/невиїзного інспектування №04-189 (а.с. 55, 105).

За результатами інспекційного відвідування, ОСОБА_5 складено Акт інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю №ЧВ - 439/18/320/АВ від 25.07.2018 року, яким зафіксовано порушення позивачем ст. 21, ч. 1, 3 ст. 24 КЗпП України - впродовж січня 2018 року фізична особа - підприємець ОСОБА_1 не дотримувалась установленого чинним законодавством порядку прийняття та оформлення працівника на роботу відповідно до вимог глави ІІІ Кодексу законів про працю України. Зокрема, працівник ОСОБА_4 була допущена до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізацій державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов 'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу і з нею укладений цивільно-правовий договір, а не трудовий договір (а.с. 56, 106-111).

Примірник Акті інспекційного відвідування від 25.07.2018 року №ЧВ-439/18/320/АВ підписано та отримано позивачем 25. 07.2018 року та зроблено відмітку, що на вказаний акт будуть надані зауваження.

В той же день, з метою усунення порушень зафіксованих в Акті інспекційного відвідування від 25.07.2018 року №ЧВ-439/18/320/АВ відповідачем винесено Припис про усунення виявлених порушень №ЧВ-439/18/320-АВ/П від 25.07.2018 року, яким зобов'язано фізичну особу-підприємця ОСОБА_1:

1. При прийнятті на роботу працівників укладати із ними трудові договора та повідомляти органи ДФС. Строк усунення порушень - 30.07.2018 року. (а.с. 62, 112).

25.07.2018 року відповідачем складено Протокол про адміністративне правопорушення №ЧВ-439/18/320/АВ/П/ПТ, яким зафіксовано порушення ст. 21 КЗпП України "Трудовий договір", пп. 6 ч. 1 та ч. 3 ст. 24 КЗпП України "Укладення трудового договору" працівник ОСОБА_4 була допущена до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне страхування про прийняття працівника на роботу і з нею укладено цивільно-правовий договір, а не трудовий договір (а.с. 12-13).

27.07.2018 року позивачем подано зауваження на акт інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю №ЧВ -439/18/320/АВ від 25.07.2018 року, в якому просив розглянути зауваження та повідомити про результати розгляду письмово. Крім того, просив відомості про наявність зауважень внести до акту інспекційного відвідування. Додатком до зауважень є: письмові пояснення ОСОБА_4, копія акту виконаних робіт від 31.01.2018 року та копії квитанцій про сплату податків (а.с. 65).

Зауваження отримано Управлінням Держпраці в Чернівецькій області 27.07.2018 року, що підтверджується відміткою управління (зв. а.с. 65).

Листом від 31.07.2018 року №2809/0/1-18 відповідачем повідомлено позивача про відхилення його заперечення на акт інспекційного відвідування №ЧВ-439/18/320/АВ/П/ПТ від 25.07.2018 року (а.с. 66), однак доказів його направлення на адресу позивача відповідачем до матеріалів справи не надано.

03.08.2018 року Управління Держпраці у Чернівецькій області надіслано на адресу позивача Повідомлення про розгляд справи за ст. 265 КЗпП України, яким повідомлено позивача про необхідність з'явитись в Управління Держпраці у Чернівецькій області о 10 год. 45 хв. 16.08.2018 року за адресою м. Чернівці, вул. Зелена, буд. 3, ІІІ поверх (а.с. 51, 52).

Встановлено, що вказане повідомлення було надіслано засобами поштового зв`язку на адресу позивача 03.08.2018 року, прибуло у відділення поштового зв`язку за адресою позивача 06.08.2018 року, однак вручено позивачу 11.09.2018 року, що підтверджується наданим представником позивача до матеріалів справи скрін-шотом відстеження поштового відправлення 180 з офіційного сайту Укрпошта (www.ukrposta.ua).

23.08.2018 року управлінням Держпраці у Чернівецькій області винесено постанову №ЧВ-439/18/320/АВ/П/ПТ/ТД-ФС/220 про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами, якою на підставі статті 259 Кодексу законів про працю України, статті 53 Закону України "Про зайнятість населення", частини третьої статті 34 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", пункту 8 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 року №509 та на підставі абзацу 2 частини другої статті 265 Кодексу законів про працю України на ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 111690,00 грн. (а.с. 53-54, 113-114).

Примірник постанови від 23.08.2018 року №ЧВ-439/18/320/АВ/П/ПТ/ТД-ФС/220 про накладення штрафу підписано та отримано позивачем 23.08.2018 року та зроблено відмітку, що не згідна з постановою і вважає, що її вина не доведена (зв.а.с.114).

Не погоджуючись із діями працівників Управління Держпраці в Чернівецькій області по складанню постанови Управління Держпраці в Чернівецькій області від 23.08.2018 року №ЧВ-439/18/320/АВ/П/ПТ/ТД-ФС/220, та вважаючи протиправною постанову від 23.08.2018 року №ЧВ-439/18/320/АВ/П/ПТ/ТД-ФС/220 про накладення на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 штрафу у розмірі 111690,00 грн, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Крім того, судом встановлено, що у зв'язку із вчиненням фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення, управління Держпраці у Чернівецькій області звернулось до Кіцманського районного суду Чернівецької області про притягнення її до відповідальності.

Постановою Кіцманського районного суду Чернівецької області від 16.10.2018 року у справі №718/1980/18 провадження по справі про адміністративне правопорушення щодо фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 закрито у зв'язку із відсутністю в діях останньої складу адміністративного правопорушення (а.с. 96-97).

Крім того, в судовому засіданні в якості свідків були допитані ОСОБА_1 та ОСОБА_4

У відповідності до вимог ст. 93 КАС України позивач за її згодою, була допитана судом як свідок про відомі їй обставини, що мають значення для справи.

Разом із цим, для допиту в судовому засіданні судом викликано в якості свідка головного державного інспектора відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів Управління Держпраці у Чернівецькій області ОСОБА_5 Проте вказаний свідок в судове засідання, призначене на 17.01.2019 року не з`явився.

Вирішуючи спір варто зазначити наступне.

Згідно частини першої та другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до п.1 Положення Про Державну службу України з питань праці державна служба України з питань праці (Держпраці), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року №96 (далі- Положення №96) Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов'язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Згідно постанови Кабінету Міністрів України "Про утворення територіальних органів Державної служби з питань праці та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України" від 11 лютого 2015 року №100 управління Держпраці у Чернівецькій області є територіальним органом Державної служби з питань праці.

Відповідно до п. 1 Положення про Управління Держпраці у Чернівецькій області, затвердженого наказом Держпраці від 03 серпня 2018 року №84 (далі - Положення №84) управління Держпраці у Чернівецькій області є територіальним органом Державної служби України з питань праці, що їй підпорядковуються.

Підпунктом 1 п. 3 Положення №84 визначено, що основними завданнями управління Держпраці є, зокрема, реалізація державної політики з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю.

Згідно п.п 5 п. 4 Положення №84 управління Держпраці відповідно до покладених на нього завдань здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, в тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю.

Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов'язки та відповідальність суб'єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначає Закон України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" від 05.04.2007 року №877-V (далі - Закон №877-V).

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону №877-V державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб'єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.

Заходи державного нагляду (контролю) - планові та позапланові заходи, які здійснюються у формі перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та в інших формах, визначених законом.

Тобто, закон визначає, що планові та позапланові заходи можуть здійснюватись у формі перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та в інших формах, визначених законом.

Процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю (далі - об'єкт відвідування) визначає Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затверджений постановою Кабінету Міністрів України "Деякі питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України та статті 34 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні"" від 26 квітня 2017 року №295 (далі - Порядок №295).

Згідно п. 2 Порядку №295 державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці, зокрема Держпраці та її територіальних органів.

Відповідно до п. 5 Порядку №295 інспекційні відвідування проводяться, зокрема: за інформацією Пенсійного фонду України та його територіальних органів про: роботодавців, які нараховують заробітну плату менше мінімальної; роботодавців, у яких стосовно працівників відсутнє повідомлення про прийняття на роботу; роботодавців, у яких протягом місяця кількість працівників, що працюють на умовах неповного робочого часу, збільшилась на 20 і більше відсотків; працівників, які виконують роботи (надають послуги) за цивільно-правовими договорами в одного роботодавця більше року; роботодавців, у яких стосовно працівників відсутні нарахування заробітної плати у звітному місяці (відпустка без збереження заробітної плати без дотримання вимог Кодексу Законів про працю України та Закону України "Про відпустки"); роботодавців, у яких протягом року не проводилась індексація заробітної плати або сума підвищення заробітної плати становить менше суми нарахованої індексації; роботодавців, у яких 30 і більше відсотків працівників працюють на умовах цивільно-правових договорів; роботодавців з чисельністю 20 і більше працівників, у яких протягом місяця відбулося скорочення на 10 і більше відсотків працівників.

Згідно п. 8 Порядку №295 про проведення інспекційного відвідування інспектор праці повідомляє об'єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі.

Про проведення інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин інспектор праці повідомляє об'єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі, якщо тільки він не вважатиме, що таке повідомлення може завдати шкоди інспекційному відвідуванню.

Відповідно до п. 10 Порядку №295 тривалість інспекційного відвідування, невиїзного інспектування не може перевищувати 10 робочих днів, для суб'єктів мікропідприємництва та малого підприємництва - двох робочих днів.

Пунктом 19 Порядку №295 визначено, що за результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення.

Згідно п. 20-21 Порядку №295 акт складається в останній день інспекційного відвідування або невиїзного інспектування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та керівником об'єкта відвідування або його уповноваженим представником. Один примірник акта залишається в об'єкта відвідування.

Якщо об'єкт відвідування не погоджується з викладеною в акті інформацією, акт підписується із зауваженнями, які є його невід'ємною частиною.

Зауваження можуть бути подані об'єктом відвідування не пізніше трьох робочих днів з дати підписання акта. Письмова вмотивована відповідь на зауваження надається інспектором праці не пізніше ніж через три робочих дні з дати їх надходження.

Відповідно до п. 23, 24 Порядку №295 припис є обов'язковою для виконання у визначені строки письмовою вимогою інспектора праці про усунення об'єктом відвідування порушень законодавства про працю, виявлених під час інспекційного відвідування або невиїзного інспектування.

Припис вноситься об'єкту відвідування не пізніше ніж протягом наступного робочого дня після підписання акта (відмови від підписання), а в разі наявності зауважень - наступного дня після їх розгляду.

Із аналізу вказаних норм вбачається, що Управління Держпраці у Чернівецькій області, як суб'єкт владних повноважень, здійснюючи перевірку об'єкта відвідування наділене правом складати акти перевірки і в разі відсутності зауважено до акта перевірки має право не пізніше наступного дня виносити відповідні приписи. За наявності зауважень до акта перевірки, припис виноситься наступного дня після їх розгляду.

Отже, даним порядком законодавець визначив кінцевий термін до якого суб'єкт владних повноважень зобов'язаний винести припис у випадку наявності зауважень до акта та за їх відсутності. Не пізніше ніж протягом наступного робочого дня після підписання акта, означає, що відповідач мав право, у випадку відсутності заперечень на акт, виносити припис у день складення та підписання акта інспекційного відвідування юридичної особи.

Щодо доводів позивача про те, що акт інспекційного відвідування та припис винесені в один і той же день, що є порушенням п. 24 Порядку №295, суд зазначає наступне.

Так, в ході розгляду справи встановлено, що Акт №ЧВ-439/18/320/АВ від 25.07.2018 року, що складений за результатами інспекційного відвідування позивача, підписано та отримано позивачем 25.07.2018 року та зроблено відмітку, що на вказаний акт будуть надані зауваження.

В той же день, з метою усунення порушень зафіксованих в Акті інспекційного відвідування від 25.07.2018 року №ЧВ-439/18/320/АВ відповідачем винесено Припис про усунення виявлених порушень №ЧВ-439/18/320-АВ/П від 25.07.2018 року.

27.07.2018 року позивачем подано до Управління Держпраці у Чернівецькій області зауваження на акт інспекційного відвідування №ЧВ -439/18/320/АВ від 25.07.2018 року , в якому просив розглянути зауваження та повідомити про результати розгляду письмово (а.с. 65).

Листом від 31.07.2018 року №2809/0/1-18. відповідачем повідомлено позивача про відхилення його заперечення на акт інспекційного відвідування. (а.с. 66).

З наведеного слідує, що в порушення п. 24 Порядку №295, за наявності зауваження позивача на акт інспекційного відвідування №ЧВ-439/18/320/АВ від 25.07.2018 року, відповідачем протиправно було видано припис про усунення виявлених порушень №ЧВ-439/18/320-АВ/П від 25.07.2018 року в день складання акта інспекційного відвідування та до закінчення розгляду таких зауважень.

Разом з тим, в межах даної справи представником позивача не оскаржується припис про усунення виявлених порушень №ЧВ-439/18/320-АВ/П від 25.07.2018 року.

Із указаного також видно, що право позивача на подання зауважень на акт інспекційного відвідування відповідачем не порушено, оскільки зауваження на акт позивачем подавались, і на що, відповідачем надано позивачу відповідну відповідь, яка міститься в матеріалах справи.

В свою чергу, механізм накладення на суб'єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України та частинами другою - сьомою статті 53 Закону України "Про зайнятість населення" визначено Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 р. №509 (далі - Порядок №509).

Згідно п. 2 Порядку №509 штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками, керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об'єднаних територіальних громад та їх заступниками (далі - уповноважені посадові особи).

Штрафи можуть бути накладені на підставі, зокрема, акта про виявлення під час перевірки суб'єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу, виконавчого органу міської ради міста обласного значення та сільської, селищної, міської ради об'єднаної територіальної громади

Справа розглядається у п'ятнадцятиденний строк з дня прийняття рішення про її розгляд (п.4 Порядку №509).

Згідно п.5 Порядку №509 у разі надходження від суб'єкта господарювання або роботодавця, щодо якого порушено справу, обґрунтованого клопотання про відкладення її розгляду, строк розгляду справи може бути продовжений уповноваженою посадовою особою, але не більше ніж на 10 днів.

Пунктом 6 Порядку №509 встановлено, що про розгляд справи уповноважені посадові особи письмово повідомляють суб'єктів господарювання та роботодавців не пізніше ніж за п'ять днів до дати розгляду рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої посадової особи, що надіслала таке повідомлення, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника.

Згідно п. 7 Порядку №509 справа розглядається за участю представника суб'єкта господарювання або роботодавця, щодо якого її порушено. Справу може бути розглянуто без участі такого представника у разі, коли його поінформовано відповідно до пункту 6 цього Порядку і від нього не надійшло обґрунтоване клопотання про відкладення її розгляду.

Відповідно до п. 8 Порядку №509 розгляд справи розпочинається з представлення уповноваженої посадової особи, яка її розглядає. Зазначена особа роз'яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов'язки. Під час розгляду справи заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішується питання щодо задоволення клопотання.

За результатами розгляду справи уповноважена посадова особа на підставі акта, зазначеного в пункті 3 цього Порядку, складає постанову про накладення штрафу. Розгляд справ на підставі акта про виявлення під час перевірки суб'єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу, акта, зазначеного в абзаці п'ятому пункту 2 цього Порядку, здійснюється уповноваженими посадовими особами Держпраці та її територіальних органів. Постанова про накладення штрафу складається у двох примірниках за формою, встановленою Мінсоцполітики, один з яких залишається в уповноваженої посадової особи, що розглядала справу, другий - надсилається протягом трьох днів суб'єктові господарювання або роботодавцю, стосовно якого прийнято постанову, або видається його представникові, про що на ньому робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника. У разі надсилання примірника постанови поштою у матеріалах справи робиться відповідна позначка.

Тобто, аналізуючи вказані норми видно, що управління Держпраці в Чернівецькій області на підставі висновків, викладених в акті перевірки наділене правом приймати постанову про накладення штрафу з урахуванням дотримання процедури, що встановлена Порядком №509 та з врахуванням дотримання прав суб'єктів господарювання та роботодавців, щодо яких порушено справу, бути повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, надавати свої пояснення, заявляти клопотання та брати участь у дослідженні доказів під час розгляду справи. Справу може бути розглянуто без участі такого представника у разі, коли його поінформовано відповідно до пункту 6 цього Порядку і від нього не надійшло обґрунтоване клопотання про відкладення її розгляду.

03.08.2018 року Управління Держпраці у Чернівецькій області надіслано на адресу позивача Повідомлення про розгляд справи за ст. 265 КЗпП України, яким повідомлено позивача про необхідність з'явитись в Управління Держпраці у Чернівецькій області о 10 год. 45 хв. 16.08.2018 року за адресою м. Чернівці, вул. Зелена, буд. 3, ІІІ поверх (а.с. 51, 52).

Вказане повідомлення було надіслано засобами поштового зв`язку на адресу позивача 03.08.2018 року, прибуло у відділення поштового зв`язку за адресою позивача 06.08.2018 року, однак вручено позивачу 11.09.2018 року, що підтверджується наданим представником позивача до матеріалів справи скрін-шотом відстеження поштового відправлення 180 з офіційного сайту Укрпошта (www.ukrposta.ua) (а.с. 44-47).

Разом із цим, матеріали справи не містять доказів направлення на адресу позивача Повідомлення про розгляд справи за ст. 265 КЗпП України 23.08.2018 року та доказів повідомлення позивача про час та місце розгляду такої справи.

Разом з цим, 23.08.2018 року управлінням Держпраці у Чернівецькій області винесено постанову №ЧВ-439/18/320/АВ/П/ПТ/ТД-ФС/220 про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами, якою на підставі статті 259 Кодексу законів про працю України, статті 53 Закону України "Про зайнятість населення", частини третьої статті 34 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", пункту 8 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 року №509, та на підставі абзацу 2 частини другої статті 265 Кодексу законів про працю України на ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 111690,00 грн.

Враховуючи наведене, суд вважає, що розгляд справи за ст. 265 КЗпП України 23.08.2018 року та прийняття постанови №ЧВ-439/18/320/АВ/П/ПТ/ТД-ФС/220 від 23.08.2018 року здійснено відповідачем без дотримання пунктів 6-8 Порядку №509 та без врахуванням дотримання прав суб'єктів господарювання та роботодавців, щодо яких порушено справу, бути повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, надавати свої пояснення, заявляти клопотання та брати участь у дослідженні доказів під час розгляду справи.

Суд також зазначає, що відповідач, як у відзиві на позовну заяву так і під час розгляду даної справи в суді, не надав доказів доказів дотримання ним пунктів 6-8 Порядку №509 та не порушив права позивача бути повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, надавати свої пояснення, заявляти клопотання та брати участь у дослідженні доказів під час розгляду справи.

Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що під час прийняття постанови від 11.10.2018 року №ЧВ-439/18/320/АВ/П/ПТ/ТД-ФС/220 про накладення штрафу, Управління Держпраці у Чернівецькій області діяло не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги в частині визнання протиправними дії працівників Управління Держпраці в Чернівецькій області по складанню постанови Управління Держпраці в Чернівецькій області від 23.08.2018 року №ЧВ-439/18/320/АВ/П/ПТ/ТД-ФС/220 є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про визнання протиправною та скасування постанови Управління Держпраці в Чернівецькій області від 23.08.2018 року №ЧВ-439/18/320/АВ/П/ПТ/ТД-ФС/220 про накладення штрафу, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що у період з 24.07.2018 року по 25.07.2018 року Управлінням Держпраці у Чернівецькій області на підставі інформації Головного управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області від 07.03.2018 року №7161/03 щодо страхувальників, у яких кількість застрахованих осіб, які виконують роботи (надають послуги) з цивільно-правовими договорами, більше ніж чисельність штатних працівників у січні 2018 року та/або їх кількість значно збільшено у порівнянні з попередній звітним місяцем, 23.07.2018 року Управлінням Держпраці у Чернівецькій області проведено інспекційне відвідування на предмет дотримання вимог законодавства про працю, оформлення трудових відносин у фізичної особи-підприємця ОСОБА_1.

Частиною другою статті 265 КЗпП України встановлено, що юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі, зокрема, фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення (абз. 2 ч. 2 ст. 265 КЗпП).

Відповідно до частини третьої статті 265 Кодексу законів про працю України штрафи, накладення яких передбачено частиною другою цієї статті, є фінансовими санкціями і не належать до адміністративно-господарських санкцій, визначених главою 27 Господарського кодексу України.

Отже, абз. 2 ч. 2 ст. 265 КЗпП України передбачена фінансова відповідальність юридичних осіб за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту).

Разом із варто зазначити, що за порушення вимог законодавства про працю, законодавцем визначено й адміністративну відповідальність.

Як вбачається із матеріалів справи, в ході інспекційного відвідування відповідачем встановлено порушення позивачем ст. 21 КЗпП України "Трудовий договір", пп. 6 ч. 1 та ч. 3 ст. 24 КЗпП України "Укладення трудового договору" працівник ОСОБА_4 була допущена до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу. Із працівником укладено цивільно-правовий договір, а не трудовий договір.

На цій підставі, відповідачем прийнято постанову №ЧВ-439/18/320/АВ/П/ПТ/ТД-ФС/220 від 23.08.2018 року, якою на позивача згідно абзацу 2 частини другої статті 265 Кодексу законів про працю України накладено штраф у розмірі 111690,00 грн.

Відповідач вважає, що допуск вказаної вище фізичної особи до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України є порушенням ст. 21 та ч.1, 3 24 КЗпП України.

Щодо вказаного порушення суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці визначено Кодексом законів про працю України (КЗпП України).

Частиною 1 ст. 3 КЗпП України передбачено, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Згідно ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін.

Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Відповідно до ч.1 ст. 23 КЗпП України трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи.

Згідно ч. 1 ст. 24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов'язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров'я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.

Відповідно до ч. 3 ст. 24 КЗпП України працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

З аналізу наведених норм вбачається, що за трудовим договором працівника приймають на роботу (посаду), включену до штату підприємства, для виконання не індивідуально-визначеної роботи, а трудових функцій в діяльності підприємства за конкретною кваліфікацією, професією, посадою. Працівникові гарантується заробітна плата, встановлені трудовим законодавством гарантії, пільги, компенсації тощо. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом цивільно-правового договору є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт.

Загальне визначення цивільно-правового договору наведено у ст. 626 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Згідно якої договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

Згідно ст. 902 ЦК України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Частиною 1 ст. 903 ЦК України визначено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Отже, із аналізу вказаних норм видно, що цивільно-правовий договір - це угода між сторонами: громадянином і організацією (підприємством, тощо) або між громадянами на виконання першим певної роботи, предметом якого є надання певного результату праці, але за цього виду договору не виникають трудові відносини, на які поширюється трудове законодавство.

Суд зазначає, що основною ознакою, що відрізняє цивільно-правові відносини від трудових є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату. Тому, цивільно-правові договори застосовуються, як правило, для виконання разової конкретної роботи, що спрямована на одержання результатів і у разі досягнення цієї мети, договір вважається виконаним і дія його припиняється.

Підрядник, який працює згідно з цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує свою роботу, виконує її на власний ризик та не претендує на соціальні гарантії від держави (наприклад, оплату лікарняного), на які можуть розраховувати працівники за трудовим договором. Кожна зі сторін у будь-який момент може розірвати договір. Разом із цим, Виконавець за договором отримує оплату не за процес праці, а її результати, які визначаються після закінчення роботи і оформляються актами передачі виконаних робіт (наданих послуг), на підставі яких провадиться їх оплата. Цивільно-правовим договором може бути передбачено попередню або поетапну оплату. У трудовій книжці запис про виконання роботи за цивільно-правовим договором не робиться.

З матеріалів справи, судом встановлено, що 24.01.2018 року між позивачем (Замовник) та гр. ОСОБА_4 (Виконавець) укладено Цивільно-правовий договір за умовами якого Замовник доручає, а Виконавець бере на себе зобов'язання виконати такі роботи: Облік товарно-матеріальних цінностей. Термін дії договору: з 24.01.2018 року по 31.01.2018 року (а.с. 63).

Згідно даного договору Виконавець виконує роботу на свій ризик, самостійно організовує виконання роботи, не підлягає під дію правил внутрішнього розпорядник, не має права допомоги із соціального страхування, не сплачує страхові внески на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку із втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням.

Відповідно до п. 2 вказаного договору за виконану роботу Замовник сплачує Виконавцеві винагороду у розмірі 800 грн за виконану роботу.

Тобто, із змісту цього договору видно, що за дорученням Замовника Виконавець зобов'язується на власний ризик виконати роботи в обсязі і на умовах передбачених договорами, а Замовник зобов'язується прийняти та оплатити дані роботи. Виконавець не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку Замовника, а сам організовує процес надання послуг (виконання робіт). Виконавець отримує винагороду за виконану роботу разово.

Дослідженням матеріалів справи також встановлено, що на підтвердження виконання сторонами вищезазначеного договору позивачем надано суду акт виконаних робіт від 31.01.2018 року до цивільно-правового договору. Згідно вказаного акту позивач прийняла від ОСОБА_4 послугу по обліку товарно-матеріальних цінностей, яка надавалась в період з 24.01.2018 року по 31.01.2018 року, в магазині "ІНФОРМАЦІЯ_2" по АДРЕСА_3, а саме перерахунок горілчаних, тютюнових виробів, а ОСОБА_4 надала послугу по обліку товарно-матеріальних цінностей та отримала винагороду в розмірі 800,00 грн. Сторонами підтверджується, що послуги по цивільно-правовому договору б/н від 24.01.2018 року були надані в повному обсязі, претензії відсутні. Винагорода в сумі 800,00 грн ОСОБА_4 отримана.

Допитані в судовому засіданні в якості свідків ОСОБА_1 та ОСОБА_4 з приводу відомих їм обставин у справі повідомили суду про наступне.

Так, свідок ОСОБА_1 пояснила, що між нею та ОСОБА_4 укладено цивільно-правовий договір щодо надання останньою послуг по обліку товарно-матеріальних цінностей в магазині "ІНФОРМАЦІЯ_2" по АДРЕСА_3, зокрема здійснювала перерахунок горілчаних, тютюнових виробів. За виконану роботу ОСОБА_4 сплачено винагороду у розмірі 800,00 грн, яка була разовою. Крім цього, свідок вказала, що за отримання разової послуги нею сплачувались податки. На думку свідка, у даному випадку відсутні підстави для укладення трудового договору.

Свідок ОСОБА_4 пояснила, що 24.01.2018 року між нею та позивачем укладено цивільно-правовий договір на підставі якого нею проводились облікові роботи товарно-матеріальних цінностей за період з 24.01.2018 року по 31.01.2018 року в магазині "ІНФОРМАЦІЯ_2" АДРЕСА_3. Зазначала, що ні вона, ні ОСОБА_1 не мали наміру укладати трудовий договір, оскільки послуга по обліку товарно-матеріальних цінностей була разова і надавалась нею за короткий період.

Вказувала, що під час надання нею послуг, ОСОБА_1 не організовувала її діяльність, не забезпечувала підрядними засобами, не вказувала час її роботи, не ознайомлювала її із жодним локальним актом. Натомість, ОСОБА_1 надавала їй тільки доступ, де зберігаються товарно-матеріальні цінності та забезпечувалось нормальне освітлення приміщення.

Свідок пояснила, що самостійно організовувала тільки період виконання обліку товарно-матеріальних цінностей, визначала об'єм роботи та час роботи. За результатами виконаної роботи складено акт виконаних робіт та ОСОБА_1 оплачено вказану роботу.

ОСОБА_4 вказала, що результати вказаної роботи нею фіксувались в зошиті товарно-матеріальних цінностей, який міститься в матеріалах справи (а.с.14-39).

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 здійснюючи облік товаро-матеріальних цінностей не підпорядковувалась внутрішньому трудовому розпорядку, оплату отримувала не за процес праці, а її результати, відтак, викладені у цивільно-правовому договорі умови, не мають ознак, які притаманні трудовим відносинам.

Крім того, про наявність цивільно-правового договору та акту виконаних робіт було відомо відповідачу під час перевірки та прийняття рішення. Проте, доказів щодо визнання такої угоди недійсною суду не надано.

Також судом встановлено, що позивачем за вказаним цивільно-правовим договором сплачувались податки на доходи з фізичних осіб (а.с. 87-98).

При цьому, варто зазначити, що чинне законодавство не містить обов'язкових приписів, у яких випадках сторони зобов'язані укладати трудові договори, а у яких цивільно-правові договори (угоди) на виконання певних робіт, тому сторони договору вільні у своєму виборі щодо форми оформлення відносин і на свій розсуд вправі визначити вид такого договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як видно із матеріалів справи, у зв'язку із вчиненням фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення, управління Держпраці у Чернівецькій області звернулось до Кіцманського районного суду Чернівецької області з позовом.

Постановою Кіцманського районного суду Чернівецької області від 16.10.2018 року у справі №718/1980/18 (провадження №3/718/845/18) провадження по справі про адміністративне правопорушення щодо фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 закрито у зв'язку із відсутністю в діях останньої складу адміністративного правопорушення ( а.с. 96-97).

Дослідженням даної постанови видно, що до вказаного висновку, суд прийшов враховуючи обставини справи, наявні докази, зокрема цивільно-правовий договір від 24.01.2018 року, акт виконаних робіт від 31.01.2018 року, пояснення ОСОБА_1 та свідка ОСОБА_4, які заперечували, що співпраця між ними мала ознаки трудової діяльності.

Тобто, постановою суду від 16.10.2018 року справі №718/1980/18 (провадження №3/718/845/18) встановлено відсутність в діях фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Відтак, суд вважає, що в діях ОСОБА_1 щодо укладення із фізичною особою ОСОБА_4 цивільно-правового договору відсутні порушення ст. 21 та ч. 1, 3 ст. 24 КЗпП України.

Таким чином, суд вважає, що прийнята Управлінням Держпраці у Чернівецькій області постанова від 23.08.2018 року №ЧВ-439/18/320/АВ/П/ПТ/ТД-ФС/220 про накладення штрафу є протиправною, а тому підлягає скасуванню.

Відтак, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в цій частині є також обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно частини першої ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не довів належними засобами доказування правомірність тих обставин на яких ґрунтуються його заперечення.

Крім того, варто зазначити, що твердження відповідача про те, що жодним пунктом цивільно-правового договору не встановлено обсягу виконуваної роботи у вигляді конкретних фізичних величин, не містяться у них і відомості щодо того, який саме конкретний результат роботи повинні передати виконавці замовникові, не визначено переліку - завдань роботи, її видів, кількісних і якісних характеристик є безпідставними та необгрунтованими.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, виходячи з наведених висновків в цілому, суд дійшов до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню повністю.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору (ч. 3 ст. 139 КАС України).

З матеріалів справи встановлено, що при зверненні до суду з даним позовом позивачем сплачено судовий збір у розмірі 3524,00 грн, що підтверджується квитанцією №35401475 від 20.09.2018 року (а.с. 4).

Оскільки, позов задоволено повністю, суд присуджує на користь позивача судові витрати (судовий збір) у сумі 3524,00 грн за рахунок бюджетних асигнувань Управління Держпраці у Чернівецькій області.

Щодо стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 132 КАС України встановлено, що до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов'язані із прибуттям до суду; 3) пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов'язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Статтею 134 визначено витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.1 та 2 ст. 134 КАС України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

При цьому, даною статтею передбачено цілі розподілу, визначення розміру та розмір судових витрат.

Зокрема, згідно з ч. 3 ст. 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. 4. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 5 ст.134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Разом з тим, відповідно до ч. 6 та 7 ст. 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п'ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов'язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов'язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Як видно із матеріалів справи, на підтвердження понесених витрат на професійну допомогу адвоката надано суду ордер серії ЧЦ №24854 від 20.09.2018 року, укладений між ОСОБА_1 та адвокатом ОСОБА_2, розрахунок витрат часу на виконання доручень замовника від 05.11.2018 року та квитанцію до прибуткового касового ордера №11/2018 від 05.11.2018 року (а.с. 77, 97а, 98), копії яких було надіслано представником позивача на адресу Управління Держпраці в Чернівецькій області (а.с.99).

Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера №11/2018 від 05.11.2018 року за надані послуги позивачем сплачено адвокату 2000,00 грн. (а.с. 97-а).

Згідно указаного розрахунку, адвокатом ОСОБА_2 надано ОСОБА_1 наступні послуги: підготовка позовної заяви (3 год. *500,00 грн) 1500,00 грн; участь в судових засіданнях (1 год *500,00 грн) 500,00 грн. Загальна сума 2000,00 грн. (а.с. 98).

Зауважень щодо розміру витрат на правову допомогу позивача Управління Держпраці в Чернівецькій області до суду не подано.

Таким чином, із вказаного вбачається, що наявні правові підстави для стягнення з Управління Держпраці в Чернівецькій області судові витрати на правову допомогу у розмірі 2000,00 грн.

Керуючись статтями 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України,

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним дії працівників Управління Держпраці в Чернівецькій області по складанню постанови Управління Держпраці в Чернівецькій області від 23.08.2018 року №ЧВ-439/18/320/АВ/П/ПТ/ТД-ФС/220.

3. Визнати протиправною та скасувати постанову Управління Держпраці в Чернівецькій області від 23.08.2018 року №ЧВ-439/18/320/АВ/П/ПТ/ТД-ФС/220 про накладення штрафу.

4. Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, АДРЕСА_1) за рахунок бюджетних асигнувань Управління Держпраці у Чернівецькій області (вул. Зелена, 3, м. Чернівці, Чернівецька область, 58003) судові витрати - судовий збір в сумі 3524,00 грн (три тисячі пятсот двадцять чотири) грн 00 коп. та судові витрати на правову допомогу у розмірі 2000 (дві тисячі) грн 00 коп.

Згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складання).

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач - ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, АДРЕСА_1).

Представник позивача - адвокат ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2, АДРЕСА_2).

Відповідач - Управління Держпраці у Чернівецькій області (, вул. Зелена, 3, м. Чернівці, Чернівецька область, 58003).

Суддя В.О. Григораш