Справа № 0440/5587/18
Суддя: Кальник Віталій Валерійович
Дата ухвалення: 2018-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 листопада 2018 року Справа № 0440/5587/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Кальника В.В.
секретаря судового засідання Туренко К.М.
представника позивача ОСОБА_1
представника відповідача ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом Головного управління ДФС у Дніпропетровській області до Товариства з обмеженою відповідальністю «Група компаній Екомир» про підтвердження обґрунтованості умовного адміністративного арешту майна, -
27.07.2018 року Головне управління ДФС у Дніпропетровській області звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, у якому просить підтвердити обґрунтованість умовного адміністративного арешту майна Товариства з обмеженою відповідальністю «Група компаній Екомир».
Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що відповідач не допустив до проведення перевірки посадових осіб контролюючого органу. У звязку із не допуском до проведення перевірки було прийняте рішення про застосування адміністративного арешту платника податків, тому його обгрунтованість у відповідності до п.94.10. ст. 94 ПК України, позивач просить підтвердити судом.
08.11.2018 року представником відповідача подано до суду відзив на позов, у якому зазначено, що з моменту застосування рішенням від 11.03.2018 року умовного адміністративного арешту майна вже минуло 96 годин, тому арешт є припиненим відповідно до вимог підпункту 94.19.1 пункту 94.19 статті 94 Податкового кодексу України. У відзиві відповідач також зауважив, що позивачем протиправно призначено перевірку, а отже шляхом не допуску до проведення перевірки відповідач у відповідності до вимог податкового законодавства захищав свої права.
Представник позивача у судовому засіданні просив позов задовольнити з підстав викладених у позовній заяві.
Представник відповідача у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову з підстав викладених у відзиві на позов.
Заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши подані документи і матеріали, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про наступне.
Судом встановлено, що 20.03.2018 року на підставі наказу Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 20.03.2018 року № 1627-п, відповідно до направлень від 20.03.2018 року № 1452, 1453 посадові особи Головного управління ДФС у Дніпропетровській області прибули за місцезнаходженням відповідача для проведення документальної позапланової перевірки.
Зазначений наказ на проведення перевірки та направлення були вручені директору Товариства з обмеженою відповідальністю «Група компаній Екомир», однак, посадовим особам Головного управління ДФС у Дніпропетровській області було відмовлено у допуску до проведення перевірки.
21.03.2018 року Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області прийняте рішення про застосування адміністративного арешту майна Товариства з обмеженою відповідальністю «Група компаній Екомир».
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам, суд виходить з наступного.
Статтею 16 Податкового кодексу України (далі - ПК України) встановлено, що платник податків зобов'язаний, у тому числі, не перешкоджати законній діяльності посадової особи контролюючого органу під час виконання нею службових обов'язків та виконувати законні вимоги такої посадової особи; допускати посадових осіб контролюючого органу під час проведення ними перевірок до обстеження приміщень, територій (крім житла громадян), що використовуються для одержання доходів чи пов'язані з утриманням об'єктів оподаткування, а також для проведення перевірок з питань обчислення і сплати податків та зборів.
Відповідно до вимог пп.20.1.4 п.20.1 ст.20 ПК України контролюючі органи мають право, у тому числі, проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.
Відповідно до п. 81.1 ст. 81 ПК України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред'явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:
направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу;
копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити субєкта (прізвище, імя, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса обєкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу;
службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.
Непред'явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред'явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.
Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п'ятому цього пункту, не дозволяється.
Отже, за умови предявлення платнику податків належним чином оформленого направлення на проведення перевірки, копії наказу про проведення перевірки та службового посвідчення платник податків зобовязаний допустити контролюючий орган до проведення перевірки.
Як встановлено судом, 20.03.2018 року директору Товариства з обмеженою відповідальністю «Група компаній Екомир» було вручено наказ Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 20.03.2018 року № 1627-п та направлення від 20.03.2018 року № 1452, 1453, однак, відповідачем було відмовлено в допуску до проведення перевірки.
Згідно п. 81.2 ст. 81 ПК України, у разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) у допуску посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення перевірки посадовими (службовими) особами контролюючого органу за місцем проведення перевірки, невідкладно складається у двох примірниках акт, що засвідчує факт відмови, із зазначенням заявлених причин відмови, один примірник якого вручається під підпис, відразу після його складання, платнику податків та/або уповноваженій особі платника податків.
Посадова (службова) особа платника податків (його представник або особа, яка фактично проводить розрахункові операції) має право надати свої письмові пояснення до складеного контролюючим органом акта.
У разі відмови платника податків та/або його посадових (службових) осіб (представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) підписати акт, що засвідчує факт відмови у допуску до проведення перевірки, посадовими (службовими) особами контролюючого органу складається акт, що засвідчує факт відмови в отриманні акта та/або наданні письмових пояснень до нього.
Відповідно до п.94.1 ст. 94 ПК України адміністративний арешт майна платника податків (далі - арешт майна) є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов'язків, визначених законом.
Пунктом 94.2.3 пункту 94.2 ст.94 ПК України встановлено, що арешт майна може бути застосовано, якщо з'ясовується одна з таких обставин: платник податків відмовляється від проведення документальної або фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу.
Положеннями пункту 94.6 статті 94 ПК України визначено, що керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу за наявності однієї з обставин, визначених у пункті 94.2 цієї статті, приймає рішення про застосування арешту майна платника податків, який відповідно до п.94.5 цієї статті може бути повним або умовним.
Відповідно до п.94.10 ст.94 ПК України арешт на майно може бути накладено рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, обґрунтованість якого протягом 96 годин має бути перевірена судом.
У звязку із не допуском до проведення перевірки та на підставі звернення в.о начальника управління аудиту ГУДФС у Дніпропетровській області від 21.03.2018 року, в.о. начальника ГУДФС у Дніпропетровській області ОСОБА_3 21.03.2018 о 15 год. 50 хв. прийнято рішення про застосування адміністративного арешту майна ТОВ « Група компаній Екомир», яке невідкладно було направлено позивачу.
За таких обставин, суд дійшов висновку, що рішення про застосування адміністративного арешту майна позивача прийнято у відповідності зазначених вище норм Податкового кодексу України.
Щодо твердження позивача щодо незаконності призначення перевірки, суд вважає за необхідне зазначити, що дії ГУ ДФУ у Дніпропетровській області щодо призначення перевірки підлягають дослідженню на предмет відповідності вимогам законодавства у випадку та під час оскарження наказу про призначення перевірки, в той час, як відповідачем у судовому засіданні повідомлено, що наказ ним не оскаржувався.
Також суд зазначає, що позивач наділений правом на звернення до суду з адміністративним позовом про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна у загальному порядку та у строки, визначені ст.283 Кодексу адміністративного судочинства України.
Щодо твердження відповідача про те, що адміністративний арешт є припиненим, слід зазначити наступне.
Відповідно до п. 94.19.1 п. 94.19 ст. 94 Податкового кодексу України, припинення адміністративного арешту майна платника податків здійснюється у зв'язку з відсутністю протягом строку, зазначеного у пункті 94.10, рішення суду про визнання арешту обґрунтованим.
Згідно п. 94.20 ст. 94 Податкового кодексу України, у випадках, визначених підпунктами 94.19.2-94.19.4, 94.19.8, 94.19.9 пункту 94.19 цієї статті, рішення щодо звільнення з-під арешту майна приймається контролюючим органом протягом двох робочих днів, що наступають за днем, коли контролюючому органу стало відомо про виникнення підстав припинення адміністративного арешту.
Як встановлено судом у судовому засіданні, рішення щодо звільнення майна з під арешту на момент звернення позивача до суду не прийнято, а відтак, твердження відповідача, що арешт є припиненим та його обґрунтованість не може бути предметом судового розгляду, не відповідає дійсності.
Згідно ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст.77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Приписами статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.
Відповідач у ході судового розгляду справи не довів, що у спірних відносинах відповідач діяв не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За викладених обставин, адміністративний Головного управління ДФС у Дніпропетровській області до Товариства з обмеженою відповідальністю «Група компаній Екомир» про підтвердження обґрунтованості умовного адміністративного арешту майна підлягає задоволенню в повному обсязі.
З огляду на викладене, на підставі положень Податкового кодексу України, ст.ст. 242-246, 250Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов Головного управління ДФС у Дніпропетровській області до Товариства з обмеженою відповідальністю «Група компаній Екомир» про підтвердження обґрунтованості умовного адміністративного арешту майна задовольнити повністю.
Підтвердити обґрунтованість адміністративного арешту майна Товариства з обмеженою відповідальністю «Група компаній Екомир», що застосований рішенням ГУ ДФС у Дніпропетровській області від 21.03.2018 року.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст судового рішення складений 06.12.2018 року.

Суддя ОСОБА_4