Справа № 0840/2775/18
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2019-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

30 січня 2019 року м. Дніпросправа № 0840/2775/18

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Іванова С.М., Чередниченка В.Є.,

за участю секретаря судового засідання Сонник А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 19.10.2018 р. (суддя Лазаренко М.С., м. Запоріжжя)

у справі №0840/2775/18

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Інститут Ефективних Технологій-Гео"

до Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області,

третя особа - Новоукраїнська сільська рада Більмацького району Запорізької області,

про визнання протиправним та скасування висновку, -

встановив:

У липні 2018 року позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати Висновок державної експертизи землевпорядної документації від 13.03.2018 за №63, складений Головним управлінням Держгеокадастру у Запорізькій області.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 19.10.2018 р. позов задоволено. Рішення мотивоване необґрунтованістю оскарженого висновку відповідача.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, скаржник оскаржив його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі скаржник посилається на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Зокрема, скаржник наводить пояснення з приводу встановлених порушень, що зазначені у Висновку державної експертизи і землевпорядної документації від 13.03.2018 р. за №63.

Зазначає, що проведення державної експертизи землевпорядної документації є виключною компетенцією відповідача, тобто це є дискреційними повноваженнями. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 08 травня 2018 року у справі № 823/1581/17.

Отже, суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, неправомірно втрутився до виключної компетенції відповідача.

В прохальній частині позову наявні 2 позовні вимоги немайнового характеру, за які позивач повинен був сплатити судовий збір в розмірі, який визначений в ст. 4 Закону України "Про судовий збір", що в сумі дорівнює 3524 грн. Позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 1762 грн.

Отже, судом першої інстанції не виконано вимоги ст. 171 КАС України, а саме залишено поза увагою ту обставину, що позовна заява не відповідає вимогам КАС України. Як наслідок цього, всупереч ст. 169 КАС України, судом першої інстанції було відкрито провадження у справі.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції та позовну заяву позивача залишити без розгляду.

Позивач надіслав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить суд залишити апеляційну скаргу відповідача без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Представник відповідача у судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав.

У судовому засіданні представники позивача проти задоволення апеляційної скарги відповідача заперечували.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що між Новоукраїнською сільською радою Більмацького району Запорізької області та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інститут Ефективних Технологій - Гео" укладений договір про надання послуг від 11.12.2017 №15Г-7/2017 з розроблення Проект землеустрою щодо встановлення (зміни) меж села Гоголівка Більмацького району Запорізької області (далі - Проект землеустрою).

Проект землеустрою розроблено на підставі рішення Новоукраїнської сільської ради Більмацького району Запорізької області від 18.07.2017 №05 та погоджено рішенням Новоукраїнської сільської ради Більмацького району Запорізької області від 06.12.2017 №3, рішенням Більмацької районної ради Запорізької області від 22.12.2017 №16, розпорядженням голови Більмацької районної державної адміністрації Запорізької області від 26.12.2017 №520.

Головним управлінням Держгеокадастру у Запорізькій області проведена державна експертиза землевпорядної документації, а саме Проекту землеустрою щодо встановлення (зміни) меж села Гоголівка Більмацького району Запорізької області, розробником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю "Інститут Ефективних Технологій - Гео".

За результатами проведеної експертизи складений Висновок державної експертизи і землевпорядної документації від 13.03.2018 р. за №63 (далі - Висновок).

Відповідно до пункту 10 Висновку до наданої землевпорядної документації відповідачем надані 13 зауважень та пропозицій щодо Проекту землеустрою.

В пункті 11 Висновку зазначено, що Проект землеустрою не відповідає вимогам чинного законодавства України, встановленим нормам і правилам, оцінюється негативно і не погоджується.

Не погоджуючись з вказаним Висновком, позивач у порядку, передбаченому частинами 1, 4 ст.37 Закону України "Про державну експертизу землевпорядної документації", звернувся до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин - Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру з клопотанням №46/2018 щодо спростування висновку державної експертизи землевпорядної документації від 13.03.2018 №63.

Листом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 25.05.2018 вих.№28-28-0.23-5917/2-18 позивачу повідомлено, що Держгеокадастр не вбачає підстав для спростування оскаржуваного висновку.

Не погодившись з оскаржуваним Висновком відповідача, позивач звернувся позовом до суду.

Суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача, оскільки:

- відповідачем під час проведення експертизи Проекту землеустрою виявлено 13 недоліків поданого на експертизу Проекту землеустрою. Разом з тим, пункт 10 негативної оцінки об'єкта державної експертизи, в якому зазначено недоліки проекту землеустрою щодо встановлення (зміни) меж села Гоголівка Більмацького району Запорізької області, не містить детального обґрунтування, з посиланням на приписи чинного законодавства України, невідповідності Проекту землеустрою, а саме пункти: 10.2, 10.3, 10.4, 10.5, 10.6, 10.7, 10.12, 10.13;

- рішення суб'єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення;

- відповідно до приписів статті 35 Закону України "Про державну експертизу землевпорядної документації" у разі якщо об'єкт державної експертизи не повною мірою відповідає вимогам законодавства, встановленим стандартам, нормам і правилам, він повертається на доопрацювання. При цьому, вказуються конкретні вимоги, відповідно до яких необхідно внести зміни і доповнення до об'єкта державної експертизи;

- під час розгляду адміністративної справи відповідачем не надано доказів і на підтвердження того, що недоліки Проекту землеустрою не давали змогу повернути його на доопрацювання, не приймаючи негативного Висновку;

- суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин;

- враховуючи приписи статті 35 Закону України "Про державну експертизу землевпорядної документації" та ч.2 ст.77 КАС України, суб'єкт владних повноважень повинен викладати власні доводи, що стали підставою для прийняття спірного рішення, безпосередньо у такому рішенні, а не виключно під час судового розгляду адміністративної справи.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про державну експертизу землевпорядної документації" (далі - Закон №1808) державна експертиза землевпорядної документації (далі - державна експертиза) - це діяльність, метою якої є дослідження, перевірка, аналіз та оцінка об'єктів експертизи на предмет їх відповідності вимогам законодавства, встановленим стандартам, нормам і правилам, а також підготовка обґрунтованих висновків для прийняття рішень щодо об'єктів експертизи.

Відповідно до статті 7 Закону № 1808 суб'єктами державної експертизи є замовники та виконавці.

Замовниками державної експертизи є органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, землевласники, землекористувачі, підприємства, установи, організації і громадяни, заінтересовані у проведенні такої експертизи, а також розробники об'єктів державної експертизи.

Виконавцями державної експертизи є експерти, які працюють у складі спеціально уповноваженого органу виконавчої влади у сфері державної експертизи і мають високу кваліфікацію та спеціальні знання, а також висококваліфіковані спеціалісти або наукові працівники, які залучаються цими органами до її проведення відповідно до закону (далі - експерти державної експертизи).

Відповідно до статті 9 Закону №1808 обов'язковій державній експертизі підлягають, серед іншого проекти землеустрою щодо встановлення (зміни) меж адміністративно-територіальних одиниць.

Відповідно до статті 32 Закону №1808 державна експертиза проводиться шляхом розгляду документації та матеріалів, а за необхідності - шляхом проведення обстежень у натурі (на місцевості).

При проведенні державної експертизи досліджуються, перевіряються, аналізуються та оцінюються: питання дотримання вимог законодавства та встановлених стандартів, норм і правил при прийнятті проектних рішень; відповідність передбачених документацією і матеріалами заходів завданням на проектування, вимогам раціонального використання та охорони земель, а також дотриманню законних прав та інтересів власників земельних ділянок та землекористувачів, держави і суспільства; еколого-економічна ефективність проектних рішень щодо запобігання їх негативного впливу на стан земельних ресурсів, суміжні земельні ділянки, ландшафт.

Відповідно до ч.1 ст.35 Закону №1808 результатом проведення державної експертизи є висновок державної експертизи.

Об'єкт державної експертизи, який не відповідає вимогам законодавства, встановленим стандартам, нормам і правилам, оцінюється негативно і не погоджується. Негативна оцінка об'єкта державної експертизи повинна бути всебічно обґрунтована відповідно до вимог законодавства, встановлених стандартів, норм і правил.

Відповідно до п. 11 Висновку проект землеустрою не відповідає вимогам чинного законодавства України, встановленим нормам і правилам, оцінюється негативно і не погоджується.

Отже, відповідно до положень статті 35 Закону №1808 відповідач зобов'язаний всебічно обґрунтувати негативний Висновок із посиланням на вимоги законодавства, встановлені стандарти, норми і правила, яким не відповідає Проект землеустрою.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Частинами 1 та 2 статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Європейським Судом з прав людини у рішенні по справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 01 липня 2003 року, яке, відповідно до ч. 1 статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", підлягає застосуванню судами як джерело права, вказано, що орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

У рішенні від 10 лютого 2010 року у справі "Серявін та інші проти України" Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Перелік встановлених відповідачем порушень зазначено у п. 10 Висновку.

Відповідач у справі в обґрунтуванні апеляційної скарги не спростовує висновки суду першої інстанції, що Висновок не містить детального обґрунтування встановлених порушень, з посиланням на приписи чинного законодавства України, невідповідності Проекту землеустрою, а саме пункти: 10.2, 10.3, 10.4, 10.5, 10.6, 10.7, 10.12, 10.13. Натомість, відповідач в обґрунтування апеляційної скарги надає пояснення по кожному пункту зазначених у цьому Висновку порушень, тобто зазначені відповідачем доводи не спростовують висновки суду першої інстанції щодо недотримання відповідачем вимог до Висновку в частині належного обґрунтування встановлених порушень на час прийняття цього висновку.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про визнання протиправним та скасування оскарженого позивачем Висновку.

Стосовно доводів відповідача щодо втручання у дискреційні повноваження відповідача колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 4 статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов'язати відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов'язує суб'єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

На законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб'єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення .

Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб'єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов'язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов'язати до цього в судовому порядку (постанова Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі №825/602/17).

Отже, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

Судом першої інстанції скасовано неправомірне, за висновком суду, рішення суб'єкта владних повноважень, право на оскарження якого гарантовано статтею 55 Конституції України, та не має для відповідача негативних правових наслідків у вигляді обов'язку прийняти певне рішення.

На думку відповідача, позовна вимога позивача про визнання протиправним та скасування Висновку відповідача є двома вимогами. Позивач сплатив судовий збір за подання позову судовий збір за одну позовну вимогу, тому провадження у справі було відкрито та розглянуто позов з порушенням вимог КАС України.

Проте, вимога про визнання протиправними акта, дії чи бездіяльності як передумова для застосування інших способів захисту порушеного права (скасувати або визнати нечинним рішення чи окремі його положення, зобов'язати прийняти рішення, вчинити дії або утриматися від їх вчинення тощо) як наслідків протиправності акта, дії чи бездіяльності є однією вимогою.

До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд України в постанові 14 березня 2017 року у справі № 21-3944а16.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції об'єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, та ухвалив судове рішення без порушення норм матеріального і процесуального права; доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

У судовому засіданні представник позивача подав до суду клопотання про перерозподіл судових витрат, оскільки позивачем було сплачено 1921 судового збору за подання позовної заяви та 3000 грн. за правничі послуги.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору (ч. 3 ст. 139 КАС України).

Судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи (ч. 1 ст. 132 КАС України ).

До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) сторін та їхніх представників, що пов'язані із прибуттям до суду;

3) пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз;

4) пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

5) пов'язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи (ч. 3 ст. 132 КАС України).

З матеріалів справи вбачається, що питання щодо повернення сплаченого позивачем судового збору було вирішено судом першої інстанції в оскарженому рішенні суду та стягнуто на користь позивача судовий збір в сумі 1762 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Щодо витрат на правничу допомогу в сумі 3000 грн. колегія суддів доходить наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 134 КАС України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (ч. 2 ст. 134 КАС України).

На підтвердження витрат на правничу допомогу адвокатом були надані до суду: договір 01/12/2018 від 03.12.2018 р., платіжне доручення №336 від 29.01.219 року, рахунок-фактуру від 28 січня 2019 року за № СФ-0005.

Відповідно до рахунку-фактури від 28 січня 2019 року за № СФ-0005 витрати на правничу допомогу адвоката складаються з: ознайомлення з матеріалами справи - 500 грн.; підготовка відзиву на апеляційну скаргу - 1000 грн.; участь у судовому засіданні 30.01.2019 року - 1500 грн.

Відповідно до додатку до договору 01/12/2018 від 03.12.2018 р. вартість представництва інтересів клієнта за один судовий день становить 1480 грн.

Отже, з огляду на час участі адвоката у судових засіданнях під час розгляду справи, колегія суддів доходить висновку, що в цій частині судові витрати позивача підлягають відшкодуванню в сумі 462,50 грн. (1480 грн./8*2,5).

Таким чином, за рахунок бюджетних асигнувань позивача підлягають витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1962,50 грн. (462,50 грн.+1000 грн.+500 грн.).

Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 19.10.2018 р. у справі №0840/2775/18 залишити без змін.

Стягнути з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Інститут Ефективних Технологій-Гео" судові витрати в сумі 1962 грн. 50 коп.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених частиною 5 статті 291, пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складено 04.02.2019 р.

Головуючий суддя О.М. Панченко

Суддя С.М. Іванов

Суддя В.Є. Чередниченко