Справа № 160/7540/18
Суддя: Кучма Костянтин Сергійович
Дата ухвалення: 2018-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2018 року Справа № 160/7540/18
10.10.018 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1, в якій позивач просить суд: визнати протиправним та скасувати розрахунок № 197/040 від 24.09.2018 р. плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування в повному обсязі.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він є власником автомобіля тягача марки Mercedes-Benz, та причепу ПР-БОРТОВИЙ-ТЕНТОВАНИЙ, марки SCHMITZ. У березні 2017 року він уклав з ТОВ «ТЕХНОПЛИТСЕРВІС» договір оренди транспортних засобів, відповідно до умов якого позивач, як орендодавець, передав орендарю транспортний засіб. У вересні 2018 року посадовими особами управління Укртрансбезпеки у Львівській області Державної служби України з безпеки на транспорті на пересувному пункті габаритно-вагового контролю було здійснено габаритно-ваговий контроль транспортного засобу. Актом № 0018647 від 24.09.2018 р. було зафіксовано, що перевезення вантажу транспортним засобом здійснювалось із перевищенням вагових обмежень, а саме при нормативно допустимих навантаженнях на осі у 11.22т./11.22т./11.32т. транспортний засіб мав фактичне навантаження 7,8/12,45/9,8. На підставі акту перевірки посадовими особами управління відповідача складено розрахунок № 197/040 від 24.09.2018 р. плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, яким позивачу визначена плата за проїзд за перевищення нормативних параметрів в сумі 827,37 євро. Позивач не погоджується з фактом накладення на нього плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, а тому звернувся до суду з даним позовом.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.10.2018 року у даній справі відкрито провадження, та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи у письмовому провадженні. Також, ухвалою відповідачу надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом п'ятнадцяти днів, з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі.
Від відповідача до суду повернулося рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, в якому зазначено, що 29.10.2018 року уповноваженою особою Державної служби України з безпеки на транспорті отримано копію ухвали суду від 16.10.2018 року про відкриття провадження у адміністративній справі та отримано копію позовної заяви з додатками (а.с.20).
До теперішнього часу відповідачем не подано до суду відзиву на позовну заяву.
Відповідно до ч.2 ст.175 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву, у встановлений судом строк без поважних причин, суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.
Частиною 4 ст.159 КАС України встановлено, що неподання субєктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.
Згідно із ч.1 ст.257 КАС України, за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
Відповідно до ст.258 КАС України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Частинами 5, 8 ст.262 КАС України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
За викладених обставин, відповідно до вимог статей 258, 262 КАС України, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини.
Судом встановлено, що ОСОБА_1, є власником автомобіля тягача марки Mercedes-Benz, модель 1831 L, тип ВАНТАЖНИЙ ФУРГОН, 2006 року випуску, номер шасі (кузова, рами) WDB9300471L141778, з реєстраційним номером АЕ 9145 IB. Автомобіль тягач належить позивачу на праві власності, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу Серія СХМ №129892, видане Центром ДАІ 6347 (а.с.11-12).
Тобто, автомобіль тягач та причіп, разом як транспортний засіб.
Матеріалами справи підтверджується, що 13.03.2017 р. позивач уклав з ТОВ «ТЕХНОПЛИТСЕРВІС» договір оренди транспортних засобів (далі Договір оренди), який посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_2, реєстровий номер №928 (а.с.13).
Відповідно до п.2.1 Договору оренди, зазначений вище транспортний засіб передавався з метою здійснення орендарем статутної діяльності. Орендар самостійно здійснює використання транспортного засобу у своїй діяльності.
Згідно із п.3.1 Договору оренди, строк оренди транспортного засобу - три роки з моменту передачі транспортного засобу в оренду. Тобто Договір оренди діє з моменту його нотаріального посвідчення і до 13.03.2020 р. включно.
Судом також встановлено, що 24.09.2018 р. посадовими особами управління Укртрансбезпеки у Львівській області Державної служби України з безпеки на транспорті на ділянці а.д.Київ - Чоп 529 км. + 300 м. на пересувному пункті габаритно-вагового контролю було здійснено габаритно-ваговий контроль транспортного засобу, який належить позивачу та який був за Договором оренди від 13.03.2017 р. переданий ТОВ «ТЕХНОПЛИТСЕРВІС» для використання у господарській діяльності.
За результатами даної перевірки складено довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю № 0007547 від 24.09.2018 р. (а.с.14), акт № 0018647 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів від 24.09.2018 р. (а.с.15) та розрахунок № 197/040 від 24.09.2018 р. плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування (а.с.16).
Актом № 0018647 від 24.09.2018 р. зафіксовано, що перевезення вантажу транспортним засобом здійснювалось із перевищенням вагових обмежень, а саме при нормативно допустимих навантаженнях на осі у 11.22т./11.22т./11.32т., транспортний засіб мав фактичне навантаження 7,8/12,45/9,8. У графі акту «Суб'єкт, що перевірявся», зазначено - ОСОБА_1 (а.с.15).
Зазначений акт підписано водієм транспортного засобу - ОСОБА_3 із зазначенням «не згоден».
Судом встановлено, що на підставі акту перевірки, посадовими особами управління Укртрансбезпеки у Львівській області було складено розрахунок №197/040 від 24.09.2018 р. плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, яким позивачу визначена плата за проїзд за перевищення нормативних параметрів в сумі 827,37 євро. В графі Розрахунку «Платник» зазначено - ОСОБА_1 (а.с.16).
Відповідно до пункту 27 Порядку «Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування» № 879 (далі - Порядок № 879), плата за проїзд справляється в національній валюті за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком на день проведення розрахунку.
Станом на 24.09.2018 р. за офіційним курсом гривні, встановленим НБУ, сума 827,37 євро складала 27 294,94 грн. (курс 32,99 грн. за 1 євро).
Згідно із ст.3 Закону України "Про автомобільний транспорт", цей закон регулює відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами-суб'єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень.
Відповідно до ст.60 Закону України "Про автомобільний транспорт", за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи.
З огляду на абз.18 ст.1 Закону України "Про автомобільний транспорт", автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.
Таким чином, плата за порушення законодавства про автомобільний транспорт застосовується відносно автомобільних перевізників, якими є фізичні або юридичні особи, що здійснюють на комерційній основі чи за власні кошти перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.
При цьому, законодавець не пов'язує настання відповідної адміністративно-господарської відповідальності із фактом перебування транспортного засобу у власності відповідної фізичної чи юридичної особи.
Отже, позивач є власником вказаного транспортного засобу та не є автомобільним перевізником, в розумінні положень Закону України "Про автомобільний транспорт", тому, суд вважає, що адміністративно-господарські санкції за порушення законодавства про автомобільний транспорт не можуть бути застосовано до позивача.
Відповідно до ст.217 Господарського кодексу України, господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки.
В силу ч.4 ст.217 ГК України, господарські санкції застосовуються у встановленому законом по рядку за ініціативою учасників господарських відносин, а адміністративно-господарські санкції - уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.
Відповідно до ст.218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.
Статтею 238 ГК України визначено, що за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб'єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення суб'єкта господарювання та ліквідацію його наслідків.
До адміністративно-господарських санкцій належить й адміністративно-господарський штраф.
Згідно із 241 ГК України, адміністративно-господарський штраф - це грошова сума, що сплачується суб'єктом господарювання до відповідного бюджету у разі порушення ним встановлених правил здійснення господарської діяльності.
З огляду на наведене, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин відповідно є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.
Позивачем подано до суду докази, які підтверджують, що транспортний засіб ним передано в оренду юридичній особі на підставі договору оренди. На час проведення перевірки та виявлення порушень позивач не мав статусу перевізника, отже, не вчиняв правопорушення у сфері господарювання.
Суд звертає увагу, що власник транспортного засобу та автомобільний перевізник не є тотожними поняттями.
У даному випадку, перевізником є ТОВ «ТЕХНОПЛИТСЕРВІС», яке взяло в оренду транспортний засіб згідно з відповідним договором, отже, здійснити оплату за користування дорогами загального користування у зв'язку з перевищенням транспортним засобом нормативних вагових параметрів повинно ТОВ«ТЕХНОПЛИТСЕРВІС», як перевізник вантажу, а не позивач ОСОБА_1
Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України визначено, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно із ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідачем відзиву на позов не подано, обовязку щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності відповідачем не здійснено.
Частиною 3 ст.90 КАС України передбачено, що суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.
Тобто, посадові особи відповідача повинні були належним чином встановити перевізника вантажу, проте, прийшли до помилкового висновку щодо автомобільного перевізника, а тому суд вважає, що оскаржуваний розрахунок № 197/040 від 24.09.2018 р. плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування має бути визнаний противоправним та таким, що підлягає скасуванню.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд виходить з наступного.
Згідно із ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Отже, судовий збір у сумі 704,80 грн. підлягає поверненню позивачу.
На підставі викладеного та, керуючись ст.ст.8, 9, 72, 77, 132, 139, 205, 241 - 246, 250, 262 КАС України, суд,-
Адміністративний позов задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати розрахунок № 197/040 від 24.09.2018 р. плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 КАС України та може бути оскаржено в строки, передбачені статтею 295 КАС України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційної-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень КАС України.

Суддя Кучма К.С.