Справа № 811/1191/18
Суддя: Шлай А.В.
Дата ухвалення: 2019-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

29 січня 2019 року м. Дніпросправа № 811/1191/18

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Шлай А.В. (доповідач),

суддів: Кругового О.О., Прокопчук Т.С.,

за участю секретаря судового засідання Іотовой А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2018 року (суддя Брегей Р.І.) в адміністративній справі №811/1191/18 за позовом Державного підприємства «Сільськогосподарське підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України №37» до Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Державне підприємство «Сільськогосподарське підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України №37» звернулось до суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області, в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 12 січня 2018 року до Державного підприємства «Сільськогосподарське підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України)» застосовано штрафні санкції в розмірі 1020 грн. за платежем надходження від викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами забруднення.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2018 року, постановленим в порядку спрощеного позовного провадження, позов задоволено.

На рішення суду першої інстанції відповідачем подана апеляційна скарга, в якій, посилаючись на порушенням норм матеріального та процесуального права, просить оскаржене рішення скасувати, у задоволенні позову відмовити. Апелянт зазначає, що контролюючим органом проведена камеральна перевірка з питання своєчасності подання податкових декларацій (розрахунків) позивача за період: вересень 2017 року, жовтень 2017 року, 3 квартал 2017 року та три квартали 2017 року. Під час перевірки встановлено, що позивачем порушено терміни подання податкової звітності відповідно до п.п. 49.18.1 та 49.18.2 п. 49.18 ст. 49 розд. 2 Податкового кодексу України. Платником не подано податкову звітність: «Надходження від викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами забруднення за 3 квартал 2017 року по граничному строку подання 09.11.2017 року». До платника протягом року вже застосовувався штраф за порушення граничних строків подання податкової декларації з ПДВ за грудень 2016 року. У зв'язку з чим до позивача за порушення граничних строків подання податкової звітності застосована відповідальність відповідно до п. 120.1 ст. 120 Податкового кодексу України та накладено штраф в розмірі 1020 грн.

У судове засідання сторони, належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не прибули.

Відповідно до частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

На підставі частини 4 статті 229 цього ж Кодексу фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось у зв'язку із неявкою сторін.

Здійснюючи перевірку оскарженого рішення суду першої інстанції, колегія суддів керується приписами статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини:

28 вересня 2017 року органи прокуратури затримали в порядку КПК України керівника Державного підприємство «Сільськогосподарське підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України №37» (далі - Підприємство) ОСОБА_1 (а.с.69-73). Того ж дня його звільнили з роботи за згодою сторін (а.с.110). Наступного дня йому вручили підозру у вчиненні злочину, який передбачено приписами частини 5 статті 191 КК України (а.с.74-75). 28 вересня та 04 жовтня 2017 року орган досудового розслідування провів огляд місця події на території місцезнаходження Підприємства, під час котрого вилучив усі документи бухгалтерського та податкового обліку, починаючи з січня того ж року, і печатку юридичної особи (а.с.11-26). 24 листопада 2017 року Підприємство сповістило податковий орган, що не може надати своєчасно достовірну звітність, так як документи бухгалтерського та податкового обліку вилучені (а.с.27). Ухвалами Долинського та Устинівського районних судів Кіровоградської області від 01 та 08 грудня 2017 року зобов'язано органи прокуратури та досудового розслідування повернути Підприємству речі, які вилучені під час проведення оглядів місця події на території місцезнаходження платника податків (а.с.30-33). Постановою органу прокуратури від 26 березня 2018 року закрито кримінальне провадження у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу злочину (а.с.83-84). 14 грудня 2017 року відповідач провів камеральну перевірку податкової звітності Підприємства (а.с.9-10). Управління встановило, що платник податків у граничний строк до 09 листопада 2017 року не подав податкову декларацію з екологічного податку за 3 квартал того ж року. В акті перевірки вказано, що Підприємство порушило приписи підпункту 49.18.2 пункту 49.18 статті 49 ПК України. 12 січня 2018 року керівник податкового органу прийняв податкове повідомлення-рішення, яким до Підприємства застосовано штрафну санкцію у сумі 1020 грн. за несвоєчасне подання декларації щодо надходження від викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами забруднення (а.с.8). Штрафна санкція застосована у розмірах, які встановлені приписами пункту 120.1 статі 120 ПК України (а.с.52-53). Податковий орган застосовував розмір штрафу, як за повторне порушення, до якого протягом року особа притягувалась до відповідальності.

Не погодившись з діями податкового органу, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що платник податків не зміг виконати обов'язок з декларування у строк, встановлений законом, у зв'язку з відсутністю документів бухгалтерського і податкового обліку, котрі вилучили інші державні органи і утримували до завершення граничного строку подання декларації. Тобто, платник податків не виконав податковий обов'язок з причин, які не залежали від його волі і загрозу існування котрих не міг передбачити.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до пунктів 49.1, 49.2 статті 49 Податкового кодексу України, податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків. Платник податків зобов'язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період, в якому виникають об'єкти оподаткування, або у разі наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є. Цей абзац застосовується до всіх платників податків, в тому числі платників, які перебувають на спрощеній системі оподаткування обліку та звітності.

Згідно з підпунктами 49.18.1, 49.18.2 пункту 49.18 статті 49 Податкового кодексу України, податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює: календарному місяцю (у тому числі в разі сплати місячних авансових внесків) - протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця; календарному кварталу або календарному півріччю (у тому числі в разі сплати квартальних або піврічних авансових внесків) - протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) кварталу (півріччя).

Відповідно до пункту 120.1 статті 120 Податкового кодексу України, неподання (крім випадків, якщо податкова декларація не подається відповідно до пункту 49.2 статті 49 цього Кодексу) або несвоєчасне подання платником податків або іншими особами, зобов'язаними нараховувати і сплачувати податки та збори, податкових декларацій (розрахунків), а також іншої звітності, обов'язок подання якої до контролюючих органів передбачено цим Кодексом, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 170 гривень, за кожне таке неподання або несвоєчасне подання. Ті самі дії, вчинені платником податків, до якого протягом року було застосовано штраф за таке порушення, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 1020 гривень за кожне таке неподання або несвоєчасне подання.

Позивач не заперечує обставину порушення ним терміну подання податкової звітності - «Надходження від викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами забруднення за 3 квартал 2017 року по граничному строку подання 09.11.2017 року». Крім того, рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 23 червня 2018 року у справі №П/811/513/18, яке набрало законної сили 24 липня 2018 року, до позивача протягом року вже застосовувався штраф за порушення граничних строків подання податкової декларації з ПДВ за грудень 2016 року. Таким чином, відповідачем правомірно до позивача застосована відповідальність відповідно до п. 120.1 ст. 120 Податкового кодексу України та накладено штраф в розмірі 1020 грн.

Колегія суддів вважає помилковими висновки суду першої інстанції, що позивач не зміг виконати обов'язок з декларування у строк, встановлений законом, у зв'язку з відсутністю документів бухгалтерського і податкового обліку, котрі вилучили інші державні органи і утримували до завершення граничного строку подання декларації, з огляду на наступне.

Відповідачем в апеляційній скарзі вірно зазначено, що відповідно до пункту 2 статті 8 Закону України від 16 липня 1999 року N 996-ХІУ "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (далі - Закон N 996) питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника (власників) або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів.

Пунктом 3 статті 8 Закону N 996 встановлено, що відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, але не менше трьох років, несе власник (власники) або уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством відповідно до законодавства та установчих документів.

Для забезпечення ведення бухгалтерського обліку підприємство самостійно обирає форми його організації, зокрема самостійне ведення бухгалтерського обліку та складання звітності безпосередньо власником або керівником підприємства.

Скаржником вірно зазначено, що платник податку на прибуток повинен виконувати обов'язки (функції) платника податків, визначені нормами податкового законодавства, навіть при відсутності господарської діяльності підприємства та за відсутності на підприємстві штатних працівників.

Таким чином, колегія суддів погоджується з доводами викладеними в апеляційній скарзі, що підприємство повинно вести податкову, бухгалтерську звітність з ЄСВ, фінансову звітність та подавати податкову декларацію, звітність за звітний періодів установлені Податковим кодексом України строки, контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків.

Крім того, слід зазначити, що 24 листопада 2017 року Підприємство сповістило податковий орган, що не може надати своєчасно достовірну звітність, так як документи бухгалтерського та податкового обліку вилучені, тоді як граничний строк подання податкової звітності 09 листопада 2017 року.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, щодо задоволення позовних вимог.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись статтями 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області - задовольнити.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2018 року в адміністративній справі №811/1191/18 - скасувати.

У задоволенні позову Державного підприємства «Сільськогосподарське підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України №37» - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 29 січня 2019 року та оскарженню в касаційному порядку не підлягає згідно пункту 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя А.В. Шлай

суддя О.О. Круговий

суддя Т.С. Прокопчук