Справа № 2240/3060/18
Суддя: Франовська К.С.
Дата ухвалення: 2019-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2240/3060/18

Головуючий у 1-й інстанції: Петричкович А.І.

Суддя-доповідач: Франовська К.С.

12 лютого 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Франовської К.С.

суддів: Іваненко Т.В. Кузьменко Л.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 05 листопада 2018 року (час ухвалення рішення-не зазначено, місце ухвалення- м.Хмельницький, дата складення повного тексту судового рішення- 05.11.2018 р.) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2018 року ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області,в якому просила:

1) визнати дії Головного управління Національної поліції України в Хмельницькій області щодо неналежного розгляду поданих нею звернень та заяв незаконними;

2) зобов'язати Головне управління Національної поліції України в Хмельницькій області розглянути подані нею щодо протиправності дій інших осіб заяви відповідно до ст. 18, 19, 20 Закону України "Про звернення громадян" в її присутності з урахуванням всіх поданих додатків до заяв;

3) припинити неправомірні дії, що чиняться щодо неї.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 05 листопада 2018 року у позові ОСОБА_2 відмовлено.

Не погодившись із зазначеним рішенням, його оскаржила ОСОБА_2, яка вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте за неповного з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; за невідповідності висновків суду обставинам справи; за недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими; без урахування фактичних обставин справи та з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Просила суд скасувати рішення та розглянути позовні вимоги по суті.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, у якій зазначив, що вважає рішення суду першої інстанції таким, що прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права і заперечує щодо поданої апеляційної скарги.

В зв'язку з відсутністю клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю, а також розглядом справи судом першої інстанції в порядку спрощеного провадження, колегія суддів відповідно до п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 308 КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, приводом звернення ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області стало її намагання спонукати відповідача до прийняття відповідних мір реагування до осіб, з якими у неї виникли конфлікти, і які, на її думку, порушують її права та законні інтереси.

В своїх зверненнях ОСОБА_2 просила застосувати заходи впливу до працівників відділу Держземагентства у Віньковецькому районі, до ОСОБА_4, який "захопив" частину ділянки, спільну криницю без погодження меж землекористування, ОСОБА_5, який "вирубав сокирою дерева та захопив земельну ділянку, яка йому не належить, пошкодив належні блоки, що складені на цій ділянці тощо.

Матеріали справи підтверджено, що 23.02.2018 позивачем було подано на ім'я начальника Головного управління поліції Хмельницької області: 1) заперечення на результати розгляду звернення №4-Д від 29-01-18, в якому вказувала про порушення земельних прав з боку ОСОБА_4 та не проведення перевірки Віньковецьким ВП з дотриманням ст.18,19 Закону України "Про звернення громадян" (арк. спр.30 (зворот)-31), та 2) заперечення на результати розгляду звернення №5-Д 29-01-18, в якому вказувала про неправомірні дії ОСОБА_5 та просила про захист та необхідність притягнення до відповідальності (арк. спр.27 (зворот)-28). Вказані заперечення зареєстровано в УПД ГУНП в Хмельницькій області 26.02.2018 за №67-Д/121/20 та №Д-66/121/20 відповідно.

24 березня 2018 року заступником начальника ГУНП в Хмельницькій області затверджено висновок по результатах розгляду звернень громадянки ОСОБА_2, за наслідками якої вирішено: 1) перевірку по заявах ОСОБА_2 закінчити; 2) Про результати розгляду звернень повідомити заявницю. У вказаному висновку зазначено, зокрема, що 23.02.2018 до Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області надійшли звернення від громадянки ОСОБА_2 щодо неналежного реагування працівників Віньковецького відділення поліції на заяви стосовно неправомірних дій працівників відділу Держземагенства у Віньковецькому районі, Хмельницької області і Нетечинської сільської ради, які, на думку заявниці, незаконно виготовили її сусіду - ОСОБА_4, відповідну документацію для приватизації належної йому земельної ділянки, а також неправомірних дій односельчанина ОСОБА_5, який пошкодив плодові дерева та належні їй будівельні матеріали. 13.03.2018 працівниками управління превентивної діяльності ГУНП в Хмельницькій області здійснено виїзд до адреси проживання ОСОБА_2, якою надано пояснення (арк. спр.62). В ході перевірки порушень законності в діях працівників Віньковецького ВнП Ярмолинецького ВП ГУНП в Хмельницькій області, під час розгляду заяв ОСОБА_2, не встановлено. Також вказано, що в ході перевірки встановлено, що в січні поточного року працівниками ГУНП в Хмельницькій області вже проводилася перевірка по зазначеним заявницею фактам, за результатами на її адресу за вих. № 5/Д від 29.01.2018 спрямовано обґрунтовану письмову відповідь (арк. спр. 86, зворот арк. спр. 87).

Листом від 24.03.2018 за №66,67-Д/121/04-2018 заявницю повідомлено про результати розгляду звернень. Відмічено, зокрема, що в ході перевірки встановлено, що упродовж 2013-2016 років в журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події Віньковецького ВнП Ярмолинецького ВП ГУНП в Хмельницькій області зареєстровано звернення ОСОБА_2 щодо неправомірних дій односельчанина ОСОБА_5, сусіда ОСОБА_4, працівників Нетечинської сільської ради та працівників відділу Держземагенства у Віньковецькому районі, Хмельницької області. В січні поточного року працівниками ГУНП в Хмельницькій області по даному факту вже проводилася перевірка, за результатами якої за вих. № 5/Д від 29.01.2018 спрямовано письмову відповідь. Здійсненою перевіркою порушень чинного законодавства в діях працівників Віньковецького ВнП Ярмолинецького ВП ГУНП в Хмельницькій області, під час розгляду заяв ОСОБА_2, не встановлено (арк. спр.87-88).

Вважаючи, що відповідач не перевірив викладені у зверненнях факти протиправності дій окремих осіб, не надав правової оцінки таким діям , позивач звернулась до суду з цим позовом.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не порушив закону при розгляді звернень позивача від 23.02.2018, оскільки проведено повну та всебічну перевірку звернень, про що складено Висновок від 24.03.2018, та про результат перевірки повідомлено заявнику Повідомленням за №66,67-Д/121/04-2018 від 24.03.2018, а тому, відповідно, немає протиправності дій відповідача і підстав для зобов'язання повторно розглядати звернення. Крім того, позивач не висловлював у своїх зверненнях бажання бути присутнім при розгляді таких звернень, тому право позивача бути присутнім при розгляді заяви чи скарги не може вважатись порушеним.

При цьому, зазначив суд у висновках, незгода зі змістом відповіді не може свідчити про порушення з боку суб'єкта владних повноважень вимог Закону № 393/96-ВР.

За висновком суду позовні вимоги про припинення неправомірних дій відносно ОСОБА_2 також не підлягають задоволенню, оскільки підставою для зобов'язання суб'єкта владних повноважень вчинити певні дії є встановлення протиправності його дій чи допущеної протиправної бездіяльності. Судом не встановлено протиправної бездіяльності чи неправомірних дій стосовно позивача з боку відповідача у межах спірних правовідносин.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідають нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильними, законними та обґрунтованими, виходячи з наступного.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законом України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 р. № 393/96-ВР (далі - Закон № 393/96-ВР), Положенням про порядок роботи зі зверненнями громадян і організації їх особистого прийому в системі Міністерства внутрішніх справ України, затвердженим наказом Міністерства внутрішніх справ України від 10.10.2004 р. № 1177 (далі - Положення № 1177).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 40 Конституції України, кожному гарантовано право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Частиною 1 статті 1 Закону № 393/96-ВР передбачено, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально - економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

У ст. 3 Закону № 393/96-ВР визначено, що під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об'єднань громадян, посадових осіб.

Статтею 4 Закону № 393/96-ВР встановлено, що до рішень, дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, належать такі у сфері управлінської діяльності, внаслідок яких: порушено права і законні інтереси чи свободи громадянина (групи громадян); створено перешкоди для здійснення громадянином його прав і законних інтересів чи свобод; незаконно покладено на громадянина які-небудь обов'язки або його незаконно притягнуто до відповідальності.

Згідно з ч. 1 ст. 14 Закону № 393/96-ВР органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, посадові особи зобов'язані розглянути пропозиції (зауваження) та повідомити громадянина про результати розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону № 393/96-ВР скарга на дії чи рішення органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, об'єднання громадян, засобів масової інформації, посадової особи подається у порядку підлеглості вищому органу або посадовій особі, що не позбавляє громадянина права звернутися до суду відповідно до чинного законодавства, а в разі відсутності такого органу або незгоди громадянина з прийнятим за скаргою рішенням - безпосередньо до суду.

Статтею 18 Закону № 393/96-ВР передбачено, що громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право: особисто викласти аргументи особі, що перевіряла заяву чи скаргу, та брати участь у перевірці поданої скарги чи заяви; знайомитися з матеріалами перевірки; подавати додаткові матеріали або наполягати на їх запиті органом, який розглядає заяву чи скаргу; бути присутнім при розгляді заяви чи скарги; користуватися послугами адвоката або представника трудового колективу, організації, яка здійснює правозахисну функцію, оформивши це уповноваження у встановленому законом порядку; одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги; висловлювати усно або письмово вимогу щодо дотримання таємниці розгляду заяви чи скарги; вимагати відшкодування збитків, якщо вони стали результатом порушень встановленого порядку розгляду звернень.

Згідно зі ст. 20 Закону № 393/96-ВР звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів. На обґрунтовану письмову вимогу громадянина термін розгляду може бути скорочено від встановленого цією статтею терміну. Звернення громадян, які мають встановлені законодавством пільги, розглядаються у першочерговому порядку.

Пунктом 1.4. Положення № 1177 визначено, що робота зі зверненнями громадян і їх особистий прийом є важливими напрямами діяльності Міністерства внутрішніх справ України, закладів, установ і підприємств, що належать до сфери управління МВС, засобами отримання інформації з питань, віднесених до їх компетенції, та містять такі складові елементи: приймання, реєстрація і первинний розгляд звернень громадян; вирішення звернень та надання відповідей авторам; контроль за станом роботи зі зверненнями; узагальнення та аналіз звернень громадян; використання результатів аналізу в практичній діяльності.

Чуйне й уважне ставлення до звернень громадян кожен працівник апарату МВС, закладів, установ, підприємств, що належать до сфери управління МВС зобов'язаний уважати своїм службовим обов'язком. У роботі зі зверненнями, а також під час особистого прийому громадян слід уважно відноситися до їх запитів і проблем, дотримуватися високої культури поводження і правил етикету. Міністр та його заступники, керівники закладів, установ і підприємств, що належать до сфери управління МВС, керівники структурних підрозділів апарату МВС згідно зі своїми функціональними обов'язками несуть персональну відповідальність за організацію роботи зі зверненнями громадян та з питань їх особистого прийому.

У п.п. 4.1, 4.3, 4.4 Положення № 1177 закріплено, що керівники апарату МВС, закладів, установ, підприємств, що належать до сфери управління МВС та їх заступники при розгляді звернень громадян зобов'язані уважно вникати в їх суть, у разі потреби вимагати у виконавців матеріали їх перевірки, направляти працівників апарату МВС, закладів, установ, підприємств, що належать до сфери управління МВС на місця для перевірки викладених у зверненнях фактів, уживати інших заходів для об'єктивного вирішення поставлених авторами звернень питань, з'ясовувати і усувати причини та умови, які спонукають громадян скаржитись, якщо це не суперечить чинному законодавству. Безпосередні виконавці при здійсненні перевірок за зверненнями обов'язково спілкуються з їх авторами, з'ясовують усі порушені питання та обставини, детально вникають в їх суть, вживають заходів щодо захисту конституційних прав громадян у межах своєї компетенції відповідно до чинного законодавства.

За результатами перевірки звернення складається мотивований висновок про результати розгляду звернення громадян, який має містити в собі об'єктивний аналіз усіх зібраних матеріалів і повинен відповідати порядку його складання.

Рішення, які приймаються за зверненнями, повинні бути мотивованими та ґрунтуватися на нормах чинного законодавства. Посадова особа, визнавши заяву такою, що підлягає задоволенню, зобов'язана забезпечити своєчасне і правильне виконання прийнятого рішення, а в разі визнання скарги обґрунтованою - негайно вжити заходів до поновлення порушених прав громадян.

Відповідно до п.п. 4.6, 7.4 Положення № 1177 звернення вважаються вирішеними, якщо розглянуто всі поставлені в них питання, вжиті необхідні заходи і заявникам дані вичерпні відповіді.

За кожною скаргою, в якій громадяни порушують питання про наявність порушень чи недоліків у роботі апарату МВС, закладів, установ, підприємств, що належать до сфери управління МВС або скаржаться на дії працівників ОВС, проводиться ретельна перевірка викладених фактів апаратом МВС, закладами, установами, підприємствами, що належать до сфери управління МВС, до якого звернувся громадянин. За результатами перевірки надаються матеріали керівникові апарату МВС, закладів, установ, підприємств, що належать до сфери управління МВС або його заступникам, в яких зазначається, підтвердились чи ні наведені відомості (факти) і які заходи вжиті для усунення виявлених порушень чи недоліків та притягнення до відповідальності винних осіб. Громадянину за наслідками розгляду скарги надається письмова або усна відповідь (за його бажанням).

Отже, законодавством регламентовано чітку процедуру розгляду звернень громадян, зокрема тих, що адресовані та надходять до органів Національної поліції, яка передбачає надання вичерпної до обґрунтованої відповіді на кожне з питань, поставлених у зверненні та націлена на реалізацію інформаційної потреби особи, що звертається, і вимагає, щоб вона була почута.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідачем, відповідно до наданих повноважень, належно розглянуто всі питання, порушені у зверненні позивача та надано вичерпну і обґрунтовану відповідь на кожне з них.

Одночасно колегія суддів зауважує, що в даному випадку позивачем обрано неналежний спосіб захисту її прав, свобод та інтересів, які вона вважає порушеними. Саме тому, суд першої інстанції обґрунтовано вказав у рішенні, що спори громадян цивільно-правового характеру ( порушення правил добросусідства, межі землекористування, усунення перешкод у землекористуванні, відшкодування шкоди тощо) вирішуються в цивільному порядку.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Проте, враховуючи принцип змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів, а також у доведенні перед судом їх переконливості, суд зазначає, що обов'язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності відповідачем не звільняє позивача від обов'язку доказування протилежного.

Водночас, позивачем не надано належних та допустимих доказів які б свідчили про обґрунтованість її позовних вимог.

У той час , відповідачем було надано суду достатню кількість доказів на підтвердження правомірності дій суб'єкта владних повноважень щодо розгляду скарг позивача, які є підставами даного позову.

Разом з цим, колегією суддів встановлено, що відповідні обставини були досліджені судом першої інстанції та їм було надано належну правову оцінку із дотриманням діючих норм матеріально та процесуального права.

У свою чергу, вказані позивачем в апеляційній скарзі доводи не свідчать про наявність передбачених ст. 317 КАС України підстав для скасування рішення суду першої інстанції, зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують та не дають підстав для вважати, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені позивачем та відповідачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

З огляду на вищевикладене, є підстави для висновку про відсутність порушення судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 05 листопада 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Постанова суду складена в повному обсязі 12 лютого 2019 року.

Головуючий Франовська К.С.

Судді Іваненко Т.В. Кузьменко Л.В.