Справа № 2240/2872/18
Суддя: Мельник-Томенко Ж. М.
Дата ухвалення: 2019-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2240/2872/18

Головуючий у 1-й інстанції: Майстер П.М.

Суддя-доповідач: Мельник-Томенко Ж. М.

06 лютого 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Мельник-Томенко Ж. М.

суддів: Сторчака В. Ю. Ватаманюка Р.В. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Мельник-Томенко Ж. М.,

представника позивача - ОСОБА_2

представника відповідача - Сліворського О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Тернопільській області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 06 листопада 2018 року (головуючий суддя Майстер П.М., повне рішення складене 09.11.2018 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

В серпні 2018 року ОСОБА_4 звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області в якому просив:

- визнати протиправними дії Головного управління Національної поліції в Тернопільській області щодо відмови ОСОБА_4 у виплаті одноразової грошової допомоги у зв'язку з встановленням третьої групи інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва) у колишнього співробітника органів внутрішніх справ та Національної поліції;

- зобов'язати Головне управління Національної поліції в Тернопільській області нарахувати та виплатити ОСОБА_4 грошову допомогу в розмірі і порядку, передбаченому ст.ст. 97, 99 Закону України "Про Національну поліцію", Порядком та умовами виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11 січня 2016 року №4.

Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач послався на протиправність відмови відповідача у виплаті йому одноразової грошової допомоги у зв'язку із отриманим в 2014 році травмуванням. Зокрема, позивач не погоджується з висновками відповідача стосовно виявленої невідповідності інформації, яка міститься у висновку довідки до акту огляду МСЕК та довідки про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, виданих 25.07.2016 року Хмельницькою обласною МСЕК, з інформацією, яка міститься у постанові медичної (військово-лікарської) комісії ДУ "ТМО МВС України по Тернопільській області" від 07.06.2017 року.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 06 листопада 2018 року позов задоволено в повному обсязі.

Визнано протиправними дії Головного управління Національної поліції в Тернопільській області щодо відмови ОСОБА_4 у виплаті одноразової грошової допомоги та зобов'язано Головне управління Національної поліції в Тернопільській області нарахувати та виплатити ОСОБА_4 одноразову грошову допомогу у розмірі і порядку передбаченому ст.ст. 97, 99 Закону України "Про національну поліцію", Порядком та умовами виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11 січня 2016 року №4.

Не погодившись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення окружного суду від 06 листопада 2018 року та прийняти нове про відмову в задоволенні позову, з підстав викладених в апеляційній скарзі.

Обгрунтовуючи підстави для скасування рішення суду першої інстанції, відповідач посилається на факт встановлення невідповідностей висновків МСЕК щодо установленої третьої групи інвалідності характеру травми отриманої позивачем під час виконання службових обов'язків, та на те, що відомості за фактом внесення невстановленою особою недостовірних відомостей в довідку №0017619 про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, виданої Хмельницькою обласною медико-соціальною експертною комісією, до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечує підставність доводів відповідача та зазначає, що в довідці №0795746 від 25.07.2016 року, виданої Хмельницькою МСЕК, зазначений такий самий діагноз як і в свідоцтві про хворобу №67 від 27.06.2016 року, виданого ДУ "ТМО МВС України в Тернопільській області", яким ОСОБА_4 визнано обмежено придатним до військової служби. Окрім того, позивач переконаний, що наявність вищевказаного кримінального провадження не може бути підставою для відмови в отриманні ним одноразової грошової допомоги у зв'язку з тим, що встановлена Хмельницькою МСЕК інвалідність йому не скасована.

В судовому засіданні представник відповідача вимоги апеляційної скарги підтримав в повному обсязі та просив її задовольнити.

Представник позивача, підтримуючи доводи наведенні у відзиві на апеляційну скаргу, просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, в межах заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що наказом ГУНП в Тернопільській області від 19.07.2016 року № 153 о/с "По особовому складу", капітан поліції ОСОБА_4 (М-251994), старший інспектор-черговий Тернопільського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області, звільнений зі служби в поліції з 19.07.2016 року, за п.2 ч.1 ст.77 (через хворобу) Закону України "Про національну поліцію".

Згідно свідоцтва про хворобу №67 від 27.06.2016 року військово-лікарської комісії ДУ "ТМО МВС України по Тернопільській області", захворювання та травма позивача ТАК, пов'язана з проходженням служби в органах внутрішніх справ, з виконанням службових обов'язків, пов'язаних з безпосередньою участю в охороні громадського порядку, громадської безпеки, боротьбі зі злочинністю.

Постановою військово-лікарської комісії ДУ "ТМО МВС України по Тернопільській області" про причинний зв'язок захворювання, поранення (травми, контузії) №19 від 07.06.2017 року, встановлено, що травма ОСОБА_4 ТАК, пов'язана з виконанням службових обов'язків.

25.07.2016 року позивачу встановлено IІI групу інвалідності, причиною якої є травма, ТАК, пов'язана з виконанням службових обов'язків, пов'язаних з безпосередньою участю в охороні громадського порядку, громадської безпеки, боротьбі зі злочинністю (виписка з акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ №0795746, видана 25.07.2016 року Хмельницькою обласною МСЕК).

Відповідно до довідки про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серії АГ №0017619 від 25.07.2016 року, копія якої міститься в матеріалах справи, позивачу визначено ступінь втрати професійної працездатності - 40%.

29.06.2017 року позивач звернувся із заявою, з доданими до неї документами, до начальника Головного управління Національної поліції в Тернопільській області про виплату одноразової грошової допомоги, у зв'язку з отриманням ІІІ групи інвалідності, причиною якої є травма, пов'язана з виконанням службових обов'язків, пов'язаних з безпосередньою участю в охороні громадського порядку, громадської безпеки, боротьбі зі злочинністю.

Листом від 20.09.2017 року №531/05/3-2017 ГУНП в Тернопільській області повідомило позивача про відмову у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги, оскільки встановлено невідповідність причинного зв'язку у висновку довідки до акту огляду МСЕК, довідки про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, виданих 25.07.2016 року Хмельницькою обласною МСЕК, з постановою медичної (військово-лікарської) комісії ДУ "ТМО МВС України по Тернопільській області" від 07.06.2017 року.

Вказана обставина стала підставою для звернення позивача до адміністративного суду.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, колегія суддів враховує, що доводи апеляційної скарги вже були об'єктом дослідження в суді першої інстанції , оскільки в повній мірі дублюють заперечення відповідача наведені у відзиві на позовну заяву.

Так, суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги, дійшов висновку, що у позивача наявне право на отримання одноразової грошової допомоги, у зв'язку із встановленням ІІІ групи інвалідності і відповідач не мав законних підстав для відмови у нарахуванні та виплаті останньої.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті), визначення втрати працездатності поліцейського (далі - одноразова грошова допомога) є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується особам, які за цим Законом мають право на її отримання (ч. 1 ст. 97 Закону України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 року № 580-VIII).

Надаючи правову оцінку позиції відповідача про те, що невідповідність причинного зв'язку у висновку довідки до акту огляду МСЕК, довідки про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, виданих 25.07.2016 року Хмельницькою обласною МСЕК, з постановою медичної (військово-лікарської) комісії ДУ "ТМО МВС України по Тернопільській області" від 07.06.2017 року є підставою для відмови у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги позивачу, судова колегія зазначає наступне.

Процедуру проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, інвалідам (далі - особи, що звертаються для встановлення інвалідності) з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації визначає Положення про медико-соціальну експертизу, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 03 грудня 2009 року № 1317 (далі - Положення № 1317).

Пунктом 3 Положення № 1317 встановлено, що медико-соціальна експертиза проводиться особам, що звертаються для встановлення інвалідності, за направленням лікувально-профілактичного закладу охорони здоров'я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності відомостей, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.

За змістом пункту 4 Положення № 1317 Міністерство охорони здоров'я (далі - МОЗ) утворює Центральну медико-соціальну експертну комісію МОЗ, яку очолює головний лікар.

Приписами пункту 10 вказаного Положення обумовлено, що залежно від ступеня, виду захворювання та групи інвалідності утворюються комісії загального та спеціалізованого профілів. До складу комісії входить не менше трьох лікарів за спеціальностями, перелік яких затверджується МОЗ з урахуванням профілю комісії, а також спеціаліст з реабілітації, лікар-психолог або психолог.

Так, п.13 Положення визначено, що Центральна медико-соціальна експертна комісія МОЗ, серед іншого, узагальнює та аналізує випадки необґрунтованого прийняття рішень міськими, міжрайонними, районними комісіями та направлення хворих лікарсько-консультативними комісіями на огляд до комісій для встановлення інвалідності, веде у розрізі лікарів облік відповідних випадків та щороку подає МОЗ пропозиції щодо покращення ситуації у цій сфері.

Згідно з пунктом 15 Положення про МСЕК комісії проводять своєчасно огляд (повторний огляд) осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, за місцем їх проживання або лікування, у тому числі за місцем їх проживання або місцем перебування у закладах соціального захисту для бездомних осіб та центрах соціальної адаптації осіб, звільнених з місць позбавлення волі, за направленням відповідного лікувально-профілактичного закладу охорони здоров'я після пред'явлення паспорта чи іншого документа, що засвідчує особу.

Медико-соціальна експертиза проводиться після повного медичного обстеження, проведення необхідних досліджень, оцінювання соціальних потреб інваліда, визначення клініко-функціонального діагнозу, професійного, трудового прогнозу, одержання результатів відповідного лікування, реабілітації за наявності даних, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності. (п. 17 Положення про МСЕК).

Відповідно до абз. 1 п. 19 Положення про МСЕК комісія проводить засідання у повному складі і колегіально приймає рішення. Відомості щодо результатів експертного огляду і прийнятих рішень вносяться до акта огляду та протоколу засідання комісії, що підписуються головою комісії та її членами і засвідчуються печаткою.

Відповідно до пункту 24 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності рішення Кримської республіканської, обласної, центральної міської комісії може бути оскаржене до МОЗ. МОЗ за наявності фактів порушення законодавства про медико-соціальну експертизу доручає Центральній медико-соціальній експертній комісії МОЗ або Кримській республіканській, Київській та Севастопольській міським або обласній комісії іншої області повторно розглянути з урахуванням усіх наявних обставин питання, з якого оскаржується рішення, а також вживає інших заходів впливу для забезпечення дотримання законодавства під час проведення медико-соціальної експертизи. В особливо складних випадках Центральна медико-соціальна експертна комісія МОЗ, Кримська республіканська, обласна, центральна міська комісія та МОЗ можуть направляти осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, для проведення медико-соціального експертного обстеження до клініки Українського державного науково-дослідного інституту медико-соціальних проблем інвалідності (м. Дніпропетровськ) та Науково-дослідного інституту реабілітації інвалідів (м. Вінниця). Після обстеження зазначені науково-дослідні установи складають консультативні висновки, які для комісії мають рекомендаційний характер.

З пункту 26 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, особі, що визнана інвалідом, залежно від ступеня розладу функцій органів і систем організму та обмеження її життєдіяльності встановлюється I, II чи III група інвалідності.

Пунктом 27 вказаного Положення визначено, що підставою для встановлення III групи інвалідності є стійкі, помірної важкості функціональні порушення в організмі, зумовлені захворюванням, наслідками травм або вродженими вадами, що призвели до помірно вираженого обмеження життєдіяльності особи, в тому числі її працездатності, але потребують соціальної допомоги і соціального захисту.

Згідно з пунктом 1.10 Інструкції про встановлення груп інвалідності, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров'я України від 05 вересня 2011 року № 561, при огляді у МСЕК проводяться: вивчення документів, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлене захворюваннями, наслідками травм або вродженими вадами, які спричиняють обмеження нормальної життєдіяльності особи; опитування хворого; об'єктивне обстеження та оцінка стану всіх систем організму, необхідних лабораторних, функціональних та інших методів дослідження усіма членами комісії.

Тобто, рішення обласної, міської медико-соціальної експертної комісії може бути оскаржене до відділу медико-соціальної експертизи при МОЗ України або до суду. МОЗ України при виявленні фактів порушення законодавства про медико-соціальну експертизу доручає іншому складу обласної медико-соціальної експертної комісії з урахуванням усіх наявних обставин повторно розглянути питання.

Відтак, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно відсутності у комісії з виплати одноразової грошової допомоги повноважень на надання оцінки довідкам до акту огляду МСЕК, та результатам визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, а також встановленим під час огляду МСЕК причинам інвалідності.

З метою врегулювання питання щодо порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, відповідно до статей 97 - 101 Закону України "Про Національну поліцію", наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11 січня 2016 року № 4 затверджено Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, (далі - Порядок № 4), який визначає механізм оформлення і виплати одноразової грошової допомоги (далі - ОГД) у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського.

Згідно із п. 1 р. ІІ Порядку № 4 днем виникнення права на отримання ОГД у разі встановлення поліцейському інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Пунктом 3 Розділу ІІІ Порядку № 4 визначено, що заява (рапорт) про виплату одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського подається Голові Національної поліції (керівнику міжрегіонального, територіального органу поліції) за останнім місцем служби поліцейського.

Відповідно до пункту 5 розділу III Порядку № 4 для виплати одноразової грошової допомоги у разі часткової втрати працездатності без визначення інвалідності чи в разі визначення інвалідності поліцейський подає фінансовому підрозділу:

1) заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв'язку з установленням втрати працездатності чи інвалідності; 2) довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках).

До заяви додаються копії, які звіряються з оригіналом документа: довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією; постанови відповідної ВЛК щодо встановлення причинного зв'язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; акта розслідування нещасного випадку та акта, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) поліцейського, зокрема про те, що воно не пов'язане з учиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп'яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, за формою, що затверджується МВС; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім'я та по батькові і місце реєстрації; документа, що підтверджує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (сторінки паспорта громадянина України - для особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомила про це відповідний контролюючий орган і має відповідну відмітку в паспорті).

Апелянтом доводів щодо невиконання позивачем вимог стосовно подання певних документів для призначення одноразової грошової допомоги не наведено.

Виходячи з аналізу вказаних норм, та в розрізі наявних матеріалів справи, які були в повному обсязі дослідженні та проаналізовані судом першої інстанції, вбачається, що всі захворювання та травми, визначенні у медичних документах позивача, пов'язанні з проходження ним служби в органах внутрішніх справ.

Посилання відповідача у наданій позивачу відмові в призначенні та нарахуванні одноразової грошової допомоги, на те, що в постанові ВЛК ДУ "ТМО МВС України по Тернопільській області" від 07.06.2017 року хоч і визначено, що травма позивача пов'язана з виконанням службових обов'язків, однак не зазначено, що ці службові обов'язки пов'язані з безпосередньою участю в охороні громадського порядку, громадської безпеки та боротьбі зі злочинністю, судовою колегією визнаються не обгрунтованими та безпідставними, оскільки на переконання суду, відповідач в ході прийняття рішення про призначенні одноразової грошової допомоги повинен надати оцінку всьому пакету документів отриманих від позивача, які в своїй сукупності містять необхідний та достатній обсяг інформації.

Разом з тим, відповідач навіть не дотримався встановленої процедури оскарження висновків Хмельницької МСЕК. Посилання в даному випадку на факт наявності кримінального провадження №0000518 від 21.02.2018 року, відкритого за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.358 Кримінального кодексу України, за фактом внесення недостовірних відомостей в довідку серії АГ №0017619 від 25.07.2016 року про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, виданої Хмельницькою обласною МСЕК, судовою колегією відхиляються, оскільки як на час розгляду справи судом першої інстанції, так і на час апеляційного її перегляду, жодних остаточних рішень за результатами розгляду вказаного кримінального провадження прийнято не було, а тому не може використовуватись судом в якості достатнього доказу.

Стосовно доводів апеляційної скарги про допущене судом першої інстанції втручання у дискреційні повноваження відповідача, судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до п. 4 ч. 1 статті 5 КАС України способом захисту прав особи від протиправної бездіяльності є визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії. Тобто дії, які він повинен вчинити за законом.

Конституційний Суд України в своєму рішенні від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13).

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

В даному випадку, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції щодо необхідності зобов'язання Головне управління Національної поліції України в Тернопільській області нарахувати та виплатити ОСОБА_4 одноразову грошову допомогу, оскільки зобов'язання повторно розглянути заяву позивача не гарантує останньому прийняття відповідним органом позитивного рішення на його користь.

Відтак, в судовому порядку підлягає захисту саме право на отримання одноразової грошової допомоги.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Тернопільській області залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 06 листопада 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 11 лютого 2019 року.

Головуючий Мельник-Томенко Ж. М.

Судді Сторчак В. Ю. Ватаманюк Р.В.