Справа № 540/2326/18
Суддя: Попов В.Ф.
Дата ухвалення: 2019-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2019 р.м. ХерсонСправа № 540/2326/18

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Попова В.Ф.,

секретар: Мельниченко В.В.,

за участю:

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 районного відділу державної виконавчої служби міста Херсона Головного територіального управління юстиції у Херсонській області про визнання протиправною та скасування постанови від 30.10.2018 р. ВП № 57220391 про стягнення виконавчого збору,

встановив:

Позивач звернулась в суд із позовом до старшого державного виконавця Корабельного районного відділу державної виконавчої служби міста Херсона Головного територіального управління юстиції у Херсонській області (далі відповідача, ОСОБА_3 відділ ДВС) в якому просить: визнати незаконною та скасувати постанову від 30 жовтня 2018 року про стягнення виконавчого збору у сумі 7446,00 грн.

Ухвалою від 14 листопада 2018 року позовну заяву було залишено без руху через наявні у ній недоліки, а саме позов було пред'явлено до державного виконавця Чусовітіної І.М. Позивач усунула недоліки та подала 03.12.2018 р. позовну заяву в новій редакції із зазначенням відповідачем ОСОБА_3 відділ ДВС, сплатила судовий збір та усунула інші недоліки.

03.12.2018 судом відкрито провадження по справі.

12.12.2018 р. провадження по справі зупинено до набрання законної сили ухвали Херсонського міського суду від 03.12.2018 р. по справі № 766/19926/18.

14.02.2019 р. провадження по справі поновлено.

В судовому засіданні позивачка повністю підтримала заявлені позовні вимоги та пояснила, що постановою не згодна, оскільки вона не обґрунтована і винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, а саме ч. 1 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження», якою передбачено, що виконавчий збір стягується з боржника за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби.

Державний виконавець копію постанови не надсилала, про початок виконавчих дій не попереджала, у звязку із чим не змогла її оскаржити та прийняти можливі заходи для добровільного виконання рішення суду.

27.10.2018 року при явці державного виконавця за місцем проживання батьків, де знаходилась з дитиною, добровільно виконала рішення суду, про що державним виконавцем складено відповідний акт.

Державний виконавець стягнув виконавчий збір за примусове виконання рішення суду, але не врахував, що згідно ст. 64-1 Закону України «Про виконавче провадження» виконання рішення суду про встановлення побачення з дитиною не передбачає примусового виконання. Виконання рішення покладається на боржника, а державний виконавець лише здійснює перевірку виконання і у випадку не виконання рішення може скласти про це ОСОБА_4.

Крім того, відповідачем порушено строки винесення постанови про стягнення виконавчого збору передбачені п. 4. ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження».

Представник відповідача позовні вимоги не визнала та просила відмовити у задоволенні позовних вимог посилаючись на наступне.

Зазначила, що вперше виконавчі документи надійшли до відділу ДВС 06.02.2018, але вже 07.02.2018 у відповідності до п. 7 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем були винесені повідомлення про повернення виконавчих документів стягувачам ОСОБА_5 та ОСОБА_4 без прийняття до виконання у звязку із тим, що виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень.

14.09.2018 повторно до відділу ДВС надійшли заяви стягувачів ОСОБА_5 та ОСОБА_4 про прийняття на примусове виконання двох виконавчих листів № 766/905 5/16-ц від 13.11.2017 виданих Херсонським міським судом.

У зв'язку із тим, що 28.08.2018 вступили в законну силу зміни до Закону України «Про виконавче провадження» у частині виконання рішення про встановлення побачення з дитиною, 17.09.2018 державним виконавцем винесено постанови про відкриття виконавчого провадження, на підставі ст. 64-1 Закону України «Про виконавче провадження», що регулює порядок виконання рішення про встановлення побачення з дитиною, рішення про усунення перешкод у побаченні з дитиною.

30.10.2018 р. у зв'язку з виконанням рішення суду винесено постанову про закінчення виконавчого провадження та постанову про стягнення з ОСОБА_1 судового збору в сумі 7446,00 грн за виконавчим провадження № 57220391.

Посилаючись на ст. ст. 64-1, ч. І ст. 42, ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» відповідач вважає, що позивачка (боржник) за виконавчим документом про визначення способу участі у вихованні дитини не звільняється від сплати виконавчого збору.

Таким чином постанова є правомірною і просить в задоволенні позовних вимог відмовити.

Судом встановлені наступні обставини по справі.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 13 листопада 2017 року по справі № 766/9005/16-ц задоволено частково позов ОСОБА_5 та ОСОБА_4 та визначено спосіб їх участі у вихованні малолітньої дитини - онуки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 шляхом встановлення наступного часу для систематичних побачень з дитиною:

1) кожної другої та четвертої суботи календарного місяця з 10:00 до 18:00;

2) щорічно 25 лютого та 10 червня за домовленістю з матір'ю дитини.

Ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 11 січня 2018 р. рішення Херсонського міського суду змінено, доповнено його резолютивну частину таким змістом: Після речення «кожної другої та четвертої суботи календарного місяця з 10:00 до 18:00;», реченням «Перші три календарні місяці побачення у присутності матері».

17.09.2018 державним виконавцем винесено постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 57220391 та ВП № 57220289 на підставі заяв ОСОБА_5 та ОСОБА_4 та виконавчого листа 766/9005/16-ц, виданого 13.11.2017 року Херсонським міським судом.

Зазначені постанови про відкриття виконавчого провадження були оскаржені ОСОБА_1 до Херсонського міського суду. Ухвалою суду від 03.12.2018 р. по справі № 766/19926/18 в задоволені скарги відмовлено. Ухвала вступила в законну силу.

27 жовтня 2018 року державним виконавцем складено акт про примусове виконання виконавчого документа, відповідно до якого відбулось побачення ОСОБА_5 та ОСОБА_4 з онукою - ОСОБА_6, за участю матері.

30.10.2018 р. на підставі вищезазначеного акта та у зв'язку з виконанням рішення суду, державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 57220391 та постанову про стягнення з ОСОБА_1 судового збору в сумі 7446,00грн, яка і є предметом оскарження у цій справі.

Заслухавши сторони, дослідивши письмові докази по справі, заяви по суті, матеріали виконавчого провадження, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначено Законом України «Про виконавче провадження» (далі - Закон).

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (ст. 1 Закону).

Відповідно ч. 1 ст. 27 Закону виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Відповідно до ст. 10 Закону заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно .....

2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;

4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном ...... ;

5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Суд вважає, що іншими заходами примусового характеру, що передбачені цим Законом, у разі виконання рішення немайнового характеру можуть бути заходи, які передбачені статтями 64-67 Закону.

Системний аналіз наведених норм дає підстави вважати, що обов'язковими умовами стягнення виконавчого збору є:

1) фактичне виконання судового рішення;

2) вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішень.

Суд вважає, що у цій справі відсутні докази як виконання судового рішення так і вжиття заходів його примусового виконання.

Законом України від 03.07.2018 р. N 2475-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання" внесено зміни в ЗУ "Про виконавче провадження" та доповнено ст. 64-1, якою передбачено наступне:

1. Виконання рішення про встановлення побачення з дитиною полягає у забезпеченні боржником побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням.

2. Державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником цього рішення у час та місці побачення, визначених рішенням, а у разі якщо вони рішенням не визначені, то перевірка здійснюється у час та місці побачення, визначених державним виконавцем.

3. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт та виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі, визначеному частиною першою статті 75 цього Закону. У постанові зазначаються вимога виконувати рішення та попередження про кримінальну відповідальність.

4. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт, виносить постанову про накладення на боржника штрафу в подвійному розмірі, надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення, звертається з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України до суду за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби, виносить вмотивовану постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами (із врахуванням обмежень, передбачених частиною десятою статті 71 цього Закону) та вживає інші заходи примусового виконання рішення, передбачені цим Законом.

5. У разі виконання рішення боржником виконавець складає акт та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

6. Якщо боржник у подальшому перешкоджає побаченням стягувача з дитиною, стягувач має право звернутися до державного виконавця із заявою про відновлення виконавчого провадження. Після відновлення виконавчого провадження державний виконавець повторно здійснює заходи, передбачені цією статтею.

7. Рішення про усунення перешкод у побаченні з дитиною виконується у порядку, встановленому статтею 63 цього Закону.

Відповідно до ст. 63 Закону за рішеннями, за якими боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Проаналізувавши положення статей 63, 64-1 Закону суд приходить до висновку, що під час виконання рішень немайнового характеру державний виконавець фактично надає боржнику строк на добровільне виконання рішення, а у випадку повторного невиконання боржником рішення протягом наданого строку законодавець диференціює подальші дії державного виконавця залежно від участі боржника в процесі виконання рішення.

Так, якщо рішення можливо виконати без участі боржника державний виконавець вживає заходів примусового виконання рішення, а якщо рішення неможливо виконати без участі боржника, державний виконавець лише здійснює перевірку виконання боржником цього рішення, а після надсилання органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення виносить постанову про закінчення виконавчого провадження, тобто не вживає жодних заходів примусового виконання рішення.

Таким чином, положення Закону, що визначають порядок виконання рішень немайнового характеру, які не можуть бути виконані без участі боржника, не передбачають вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання рішення та, як наслідок, стягнення з боржника виконавчого збору.

Оскільки, виконання рішення Херсонського міського суду про визначення для ОСОБА_5 та ОСОБА_4 способу участі у вихованні малолітньої онуки можливе лише за участі боржника, а саме позивачки по цій справі ОСОБА_1, то державний виконавець не вживає жодних заходів примусового виконання рішення, а лише здійснює перевірку виконання боржником цього рішення у час та місці побачення, визначених рішенням (ч. 2 ст. 64-1), що фактично і мало місце.

Крім того, судом встановлено, що фактично судове рішення державним виконавцем виконане не було, а наявність одного акту про побачення на який посилається представник відповідача не є доказом повного виконання судового рішення, оскільки воно підлягає виконанню на протязі тривалого часу у спосіб та час вказаний в рішенні. Державний виконавець не вчинив будь-яких дій, які б свідчили про реалізацію заходів примусового виконання рішення, передбачених ст. 10 Закону, а лише зафіксував актом факт побачення стягувачів з онукою за участю боржника.

Більш того, рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 13 листопада 2017 року може бути виконане лиже боржником (позивачкою ОСОБА_1В.). Державний виконавець взагалі не в змозі без участі боржника, в примусовому порядку виконати дане рішення, а лише може вчинити послідовні дії передбачені ч. 3-5 ст. 64-1 ЗУ "Про виконавче провадження".

Враховуючи наведені обставини в сукупності, суд відхиляє всі обґрунтування відповідача і вважає, що стягнення виконавчого збору з позивача згідно постанови державного виконавця від 30.10.2018р. ВП №57220391 є безпідставним та необґрунтованим, що свідчить про протиправність спірної постанови в частині стягнення з боржника виконавчого збору,

Керуючись ст. 242-246 КАС України, суд

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Корабельного районного відділу державної виконавчої служби міста Херсон Головного територіального управління юстиції у Херсонській області від 30 жовтня 2018 року про стягнення з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, 73490, м. Херсон, с. Комишани, вул. Польова, 4) виконавчого збору у сумі 7446,00 грн. по виконавчому провадженню ВП № 57220391.

Стягнути з ОСОБА_3 районного відділу державної виконавчої служби міста Херсона Головного територіального управління юстиції у Херсонській області (, місцезнаходження: 73027, м. Херсон, вул. Стрітенська, 7) на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 704,80 грн (сімсот чотири гривні вісімдесят копійок).

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до П'ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Попов В.Ф.

кат. 105000000