Справа № 1640/2898/18
Суддя: Спаскін О.А.
Дата ухвалення: 2019-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2019 р.Справа № 1640/2898/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Спаскіна О.А.,

Суддів: Бенедик А.П. , Кононенко З.О. ,

за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 06.11.2018 року, головуючий суддя І інстанції: С.О. Удовіченко, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039, повний текст складено 13.11.18 року по справі № 1640/2898/18

за позовом Полтавського обласного комунального підприємства "Полтавафарм"

до Головного управління ДФС у Полтавській області

про скасування податкового повідомлення - рішення,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 06.11.2018р. позов Полтавського обласного комунального підприємства "Полтавафарм" до Головного управління ДФС у Полтавській області про скасування податкового повідомлення-рішення задоволено.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Полтавській області від 26 червня 2018 року № .

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Полтавській області на користь Полтавського обласного комунального підприємства "Полтавафарм" витрати зі сплати судового збору у розмірі 2215,73 грн (дві тисячі двісті п'ятнадцять гривень сімдесят три копійки).

Відповідач, Головне управління ДФС у Полтавській області, не погодившись з даним рішенням суду, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що приймаючи зазначене рішення суд першої інстанції дійшов до помилкових висновків, які призвели до неправильного вирішення справи, неповно з'ясував всі обставини справи, що мають значення при вирішенні спору, невірно застосував до спірних правовідносин вимоги матеріального та процесуального права. Вважає, що задовольняючи позовні вимог, суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про необґрунтованість встановлених податковим органом за наслідком проведеної перевірки порушень позивачем вимог діючого законодавства, та як наслідок, незаконності оскаржуваного податкового повідомлення-рішення про збільшення позивачу суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі, посилаючись на мотиви та доводи, викладені в апеляційній скарзі.

Представник позивача в судове засідання не прибув, надіслав на адресу суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з перебуванням у відпустці представника позивача.

Колегія суддів вважає, що відсутні підстави для задоволення вищезазначеного клопотання, оскільки позивач доказів відсутності можливості залучення інших осіб для представництва інтересів Полтавського обласного комунального підприємства "Полтавафарм" в суді не надав.

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу заперечував проти доводів апеляційної скарги та зазначив, що рішення суду першої інстанції є правомірним та обґрунтованим і підстав для його скасування не вбачає.

Відповідно до ч.2 ст. 313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до вимог ст.308 КАС України та керуючись ст.229 КАС України.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що у період з 10 квітня 2018 року по 25 травня 2018 року фахівцями Головного управління ДФС у Полтавській області проведено документальну планову виїзну перевірку ПОКП "Полтавафарм" з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2017 року, Єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01 січня 2011 року по 31 грудня 2017 року.

За результатами перевірки складено акт від 07 червня 2018 року № 684/16-31-14-01-10/32986923 (надалі по тексту - акт перевірки) /а.с. 141-209, т.1/.

Перевіркою встановлено, а в акті перевірки зафіксовано, порушення ПОКП "Полтавафарм", крім іншого, п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188 Податкового кодексу України N2755-VI від 02 грудня 2010 року в частині заниження податкового зобов'язання 118172 грн.

За результатами адміністративного оскарження рішенням Головного управління ДФС у Полтавській області від 23 червня 2018 року № 14156/10/16-31-14-01-10 акт перевірки в частині встановленого порушення залишено без змін /а.с. 133-135, т. 1/.

На підставі висновків акту перевірки Головним управлінням ДФС у Полтавській області прийнято податкове повідомлення-рішення від 26 червня 2018 року № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податку на додану вартість у розмірі 147715 грн, у тому числі за податковими зобов'язаннями - 118172 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 29543 грн /а.с. 29-30, т.1/.

Не погодившись з таким рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості позовних вимог та недоведеності відповідачем в ході судового розгляду справи правомірності прийнятого податкового повідомлення-рішення.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Податковим кодексом України.

Згідно ст.67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пп.16.1.4 п.16.1 ст.16 ПК України платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно з п.198.1. ст.198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до п. 198.2. ст.198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше; дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України. Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п.198.6. ст.198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до п. 50.1 ст. 50 ПК України у разі, якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов'язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Як вбачається з матеріалів справи, підприємством позивача згідно договору купівлі - продажу №334/3 від 23 березня 2016 року проведено реалізацію Полтавській обласній клінічній лікарні ім. М.В.Скліфосовського медичних препаратів на загальну суму 1806348,55 грн, в т. ч. ПДВ 118172,34 грн. На виконання умов договору покупцю надано рахунок на оплату по замовленню № 19 від 01 листопада 2016 року на загальну суму 1806348,55 грн, в т. ч. ПДВ 118172,34 грн та видаткову накладну №229 від 08 листопада 2016 року на загальну суму 1806348,55 грн, в т. ч. ПДВ 118172,34 грн.

Полтавською обласною клінічною лікарнею ім. М.В.Скліфосовського проведено оплату за отримані медичні препарати в сумі 1806348,55 грн, в т.ч. ПДВ 118172,34 грн згідно платіжного доручення від 08 листопада 2016 року №20. Крім цього ПОКП "Полтавафарм", надано покупцю податкову накладну від 08 листопада 2016 року №229 на загальну суму 1806348,55 грн, в т.ч. ПДВ 118172,34 грн, яка була зареєстрована у Єдиному реєстрі податкових накладних.

За результатами звірки даних Єдиного реєстру податкових накладних та задекларованим податком за даними додатку 5 "Розшифровка податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів" до Декларації 3 урахуванням уточнюючих розрахунків встановлена розбіжність між податковим зобов'язанням ПОКП "Полтавафарм" та Полтавською обласною клінічною лікарнею ім. М.В.Скліфосовського в сумі 118172,34 грн.

Як наслідок, контролюючим органом зроблено висновок про завищення позивачем податкового зобов'язання по декларації з ПДВ за листопад 2016 року на вказану суму.

Разом з тим відповідачем не заперечується реальність правовідносин з ПОКП "Полтавафарм" та Полтавською обласною клінічною лікарнею ім. М.В.Скліфосовського, а також правомірність формування, виписки та реєстрації податкової накладної, складеної за результатами таких правовідносин.

Реальність таких операцій підтверджена долученими до матеріалів справи копіями первинних документів та поясненнями стосовно характеру операцій по відшкодуванню коштів по договору від 23 березня 2016 року № 334/3, сума яких відповідає обсягу фактично відпущених населенню за пільговими рецептами лікарських засобів (інсулінів) /а.с.32-33, т.1; 1-256, т.2; 1-36, т.3/. Реєстрація податкової накладної від 08 листопада 2016 року № 229 підтверджена копією квитанції № 1 від 09 листопада 2016 року /а.с. 34-37, т.1/.

Натомість, порушення встановлено, виходячи виключно з факту встановленої розбіжності.

При цьому, судовим розглядом встановлено, що при заповненні додатку 5 до податкової декларації з ПДВ за листопад 2016 року "Розшифровки податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів (Д5)" ПОКП "Полтавафарм" було допущено помилку, а саме: вказана операція була показана під кодом 00 (інші в розрізі умовних ІПН), тобто як така, що здійснена з контрагентом-неплатником ПДВ /а.с. 38-58, т.1/, оскільки на той момент ПОКП "Полтавафарм" не володіло актуальною інформацією про те, що після анулювання реєстрації платником ПДВ 27 квітня 2006 року ПОКЛ ім. М.В.Скліфософського повторно зареєструвалось платником ПДВ з 17 вересня 2007 року.

Через що, 07 лютого 2017 року ПОКП "Полтавафарм" подано уточнюючий розрахунок податкових зобов'язань з ПДВ у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок за листопад 2016 року, який прийнято контролюючим органом згідно з квитанцією № 2 від 07 лютого 2017 року. В ньому господарську операцію з ПОКЛ ім. В.М.Скліфософського було виведено з групи інших та правильно показано за ІПН контрагента 11) /а.с. 59-65, т.1/.

Однак, через не заповнення в уточнюючому розрахунку частини рядків, його було відхилено контролюючим органом /а.с. 95, т.1; 51-52, т.3/.

21 червня 2017 року підприємством подано другий уточнюючий розрахунок, в якому господарську операцію з ПОКЛ ім. В.М.Скліфософського виведено з групи інших та показано за ІПН контрагента 11).

Проте, в розрахунках помилково вказано період складання податкових накладних. Так, господарська операція відбулась в листопаді 2016 року, але через допущену описку в графі "Період складання податкових накладних" в Додатку 5 "Розшифровки податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів (Д5)" було вказано жовтень 2016 року.

Уточнюючий розрахунок було прийнято контролюючим органом, про що свідчить квитанція № 2 від 21 червня 2017 року /а.с. 66-71, т.1/

Отже, уточнюючий розрахунок податкових зобов'язань з ПДВ у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок, було подано та зареєстровано у встановленому порядку. Податкові зобов'язання нараховані повністю у встановленому порядку.

Відповідно до п. "в" п. 193.1 ст. 193 ПК України ставка ПДВ встановлюється від бази оподаткування в розмірі 7% по операціях з постачання на митній території України та ввезення на митну територію України лікарських засобів, дозволених для виробництва і застосування в Україні та внесених до Державного реєстру лікарських засобів.

Отже, лікарські засоби (інсуліни), вартість яких відшкодовується за договором, оподатковуються ПДВ за пільговою ставкою в розмірі 7%.

Згідно з пункту 12 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31 грудня 2015 року № 1307, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 26 січня 2016 року за № 137/28267 (далі - Порядок), у разі постачання товарів/послуг отримувачу (покупцю), який не зареєстрований як платник податку, та у разі складання податкової накладної за щоденним підсумком операцій у графі "Отримувач (покупець)" зазначається "Неплатник", а у рядку "Індивідуальний податковий номер отримувача (покупця)" проставляється умовний ІПН "00".

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено апеляційним судом, що грошові кошти на виконання Договору відшкодування витрат № 334/3 в сумі 1806348,55 грн були перераховані з урахуванням ПДВ - 118172,34 грн, адже предметом Договору є відшкодування витрат, пов'язаних з відпуском лікарських засобів на території Полтавської області через власну аптечну мережу ПОКП "Полтавафарм".

Таким чином матеріалами справи встановлено, що сума податкового зобов'язання була самостійно визначена позивачем та сплачена, а допущена при оформленні податкової декларації помилка була самостійно виправлена позивачем.

При цьому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що попри допущення помилки у відображенні операцій в податковій декларації грошові кошти в сумі 118172,34 грн були включені до загальної суми податкових зобов'язань за листопад 2016 року, а помилка в уточнюючому розрахунку щодо періоду реєстрації податкової накладної фактично не вплинула на обсяг нарахованих підприємством податкових зобов'язань з ПДВ за листопад 2016 року.

Крім того відповідачем не надано належних доказів того, що подання уточнюючого розрахунку призвело до зменшення суми податкового зобов'язання за даною операцією.

Згідно п. 123.1 ст. 123 Податкового кодексу України, у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, - тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування. При повторному протягом 1095 днів визначенні контролюючим органом суми податкового зобов'язання з цього податку, зменшення суми бюджетного відшкодування - тягне за собою накладення на платника податків штрафу у розмірі 50 відсотків суми нарахованого податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Таким чином, з аналізу статті вбачається, що накладення штрафу за п. 123.1 ст. 123 Податкового кодексу України можливе лише у разі коли контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання чи суму зменшення бюджетного відшкодування.

Враховуючи те, що позивач самостійно правильно визначив суму податкового зобов'язання, притягнення його до відповідальності за п. 123.1 ст. 123 Податкового кодексу України є неправомірним.

Відтак, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо протиправності оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, що є підставою для його скасування.

Доводи апеляційної скарги про те, що задовольняючи позовні вимог, суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про необґрунтованість встановлених податковим органом за наслідком проведеної перевірки порушень позивачем вимог діючого законодавства, та як наслідок, незаконності оскаржуваного податкового повідомлення-рішення про нарахування позивачу суми грошового зобов'язання ґрунтуються на суб'єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів, а також на невірному тлумаченні норм матеріального права. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Колегія суддів зазначає, що позивач, надавши письмові докази, що були предметом дослідження при розгляді справи судом першої інстанції, виконав вимоги ч.1 ст. 77 КАС України.

Натомість, відповідач, заперечуючи проти позову, в порушення вимог ч.2 ст. 77 КАС України, не надав жодних належних і допустимих доказів на підтвердження законності та обґрунтованості власних дій, що є предметом оскарження позивачем.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог апелянта.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Керуючись ч. 4 ст. 241, ч. 3 ст. 243, ст.ст. 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Полтавській області - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 06.11.2018 року по справі № 1640/2898/18 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)О.А. Спаскін
Судді (підпис) (підпис) А.П. Бенедик З.О. Кононенко

Повний текст постанови складено 11.02.2019 року