Справа № 750/12753/18
Суддя: Бородавкіна С.В.
Дата ухвалення: 2019-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2019 року м. Чернігів Справа № 750/12753/18

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді - Бородавкіної С.В.,

розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у місті Чернігові ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1.) звернулась до суду із адміністративним позовом до Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у місті Чернігові ради (далі - Управління) та просить визнати бездіяльність відповідача протиправною і зобов'язати здійснити нарахування та відшкодувати вартість квитків у сумі 521,89 грн., та вартість путівки у сумі 3400,00 грн., а всього на загальну суму 3921,89 грн.

Позов мотивовано тим, що положеннями Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачено право потерпілих дітей та їх батьків на отримання пільги у вигляді щорічного безоплатного забезпечення путівками на оздоровлення строком до двох місяців шляхом надання щорічної грошової допомоги для компенсації вартості путівки. Незважаючи на наведене, відповідач відмовляється виконати обов'язок щодо виплати вищевказаної компенсації.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 27.11.2018 справу №750/12753/18 передано для розгляду до Чернігівського окружного адміністративного суду.

Ухвалою судді Чернігівського окружного адміністративного суду від 14.01.2019 справу №750/12753/18 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні). Також встановлено відповідачу 15-денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для надання відзиву на позов.

У встановлений ухвалою суду строк представником відповідача надано відзив на позов, у якому він просив відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог та зазначив, компенсація вартості проїзду у сумі 461,89 грн. сплачена позивачу Управлінням у листопаді 2018 року.

Щодо відшкодування вартості путівки пояснив, що ОСОБА_1 до жовтня 2018 року не зверталась до відповідача із заявою та відповідними документами щодо взяття на облік для забезпечення безоплатними санітарно-курортними путівками на 2018 рік. У свою чергу, законодавством України не передбачено виплату Управлінням компенсації за самостійне оздоровлення. Так, безоплатне забезпечення путівками на оздоровлення проводиться шляхом надання щорічної грошової допомоги для компенсації вартості путівок, через безготівкове перерахування санітарно-курортним закладам та закладам відпочинку, які мають ліцензію на провадження господарської діяльності з медичною практикою, за надання послуг санітарно-курортного лікування або відпочинку.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити, враховуючи таке.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є особою, яка потерпіла (евакуйована) внаслідок Чорнобильської катастрофи 2-ї категорії, що підтверджується посвідченням від 31.01.2006 серії НОМЕР_2, та має сина ОСОБА_3 (2006 р.н.), який має статус дитини, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи, про що видано посвідчення серії НОМЕР_3 (а.с. 6, 7).

Як вбачається з матеріалів справи, у період з 11.08.2018 по 24.08.2018 син ОСОБА_1 оздоровлювався за направленням медичного закладу у туристично-оздоровчому комплексі «Едельвейс» (смт. Микуличин, Яремчанська міська рада, Івано-Франківська область) (а.с. 8, 9).

Частину коштів в сумі 1500,00 грн., відповідно до довідки Чернігівської регіональної професійної спілки працівників прокуратури від 06.09.2018 №21/18, сплачено Профспілкою. Загальна вартість вказаної путівки складає 4900,00 грн. Кошти в сумі 3400,00 грн. сплачені позивачем (а.с. 10).

Також ОСОБА_1 понесено витрати на квитки, які загалом складають 521,89 грн. (а.с. 11-12).

У зв'язку з наведеним, позивач звернулась до Управління із заявою про відшкодування батьківської доплати вартості туристично-оздоровчої путівки та оплати проїзних квитків.

Листом від 18.09.2018 за №05-07/24058 ОСОБА_1 було відмовлено у вищевказаному відшкодуванні. Відмова мотивована тим, що на даний час Кабінетом Міністрів України не ухвалено Порядок надання щорічної грошової допомоги для забезпечення путівками на оздоровлення потерпілих дітей. Тому, враховуючи вищевикладене ті Рішення Конституційного Суду України від 17.07.2018 №6-р/2018, ОСОБА_1 рекомендовано звернутись до Управління з питання постановки на облік для забезпечення путівкою на оздоровлення (а.с. 13).

Щодо виплати компенсації вартості проїзних квитків запропоновано надати оригінали проїзних квитків та направлення медичного закладу на оздоровлення дитини позивача і звернутись до Управління із вказаного питання повторно.

Вважаючи вищевказану відмову протиправною, ОСОБА_1 звернулась до суду з відповідним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку обставин справи, суд зважає на таке.

У преамбулі Закону України від 28.02.1991 №796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Закон №796) закріплено, що цей закон визначає основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення. Крім того, у ній наголошено, що Чорнобильська катастрофа торкнулася долі мільйонів людей; у багатьох регіонах, на величезних територіях виникли нові соціальні та економічні умови; Україну оголошено зоною екологічного лиха; створення системи надійного захисту людей від наслідків Чорнобильської катастрофи потребує залучення значних фінансових, матеріальних та наукових ресурсів.

Відповідно до статті 9 Закону №796 особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є, у тому числі, потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Згідно зі статтею 13 Закону №796 держава бере на себе відповідальність за завдану шкоду громадянам та зобов'язується відшкодувати її за: 1) пошкодження здоров'я або втрату працездатності громадянами та їх дітьми, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи; 2) втрату годувальника, якщо його смерть пов'язана з Чорнобильською катастрофою; 3) матеріальні втрати, що їх зазнали громадяни та їх сім'ї у зв'язку з Чорнобильською катастрофою, відповідно до цього Закону та інших актів законодавства України.

На державу покладаються також зобов'язання щодо своєчасного медичного обстеження, лікування і визначення доз опромінення учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілих від Чорнобильської катастрофи.

Зі змісту статті 19 Закону №796 вбачається, що соціальний захист громадян полягає у відшкодуванні шкоди, завданої їх життю, здоров'ю і майну внаслідок радіоактивного забруднення, та реалізується шляхом надання відповідних компенсацій та пільг усім громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, відповідно до встановлених Законом №796 категорій.

Пункт 5 частини першої статті 30 Закону №796 (у редакції Закону України від 05 липня 2012 року №5062-VI) передбачає, що потерпілим дітям та їх батькам надається пільга у вигляді щорічного безплатного забезпечення потерпілих дітей путівками на оздоровлення строком до двох місяців шляхом надання щорічної грошової допомоги для компенсації вартості путівки через безготівкове перерахування закладам оздоровлення, які мають ліцензію на провадження господарської діяльності з медичної практики, за надання послуг із оздоровлення.

Порядок надання щорічної грошової допомоги та здійснення доплат за рахунок власних коштів, виплати грошової компенсації в розмірі середньої вартості путівки в Україні встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Надалі, вказаний пункт Закону №796 було виключено, шляхом внесення відповідних змін Законом України від 28 грудня 2014 року №76-VIIІ «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України».

Таким чином, з аналізу наведених нормативно-правових норм вбачається, що станом на день виникнення спірних правовідносин Законом №796 (з роз'ясненнями Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 №10-рп/2008, у редакції Закону України від 05.07.2012 №5062-VI) не передбачено відшкодування вартості путівки особисто громадянам. Чинним законодавством України встановлено право осіб, потерпілих від Чорнобильської катастрофи, на безоплатне забезпечення путівками для оздоровлення, при цьому, компенсація вартості путівки здійснюється шляхом безготівкового перерахування Управлінням вартості путівки закладам оздоровлення за надання послуг із оздоровлення.

Як вбачається з матеріалів справи, син ОСОБА_1 у період з 11.08.2018 по 24.01.2018 оздоровлювався у туристично-оздоровчому комплексі «Едельвейс», відповідно до путівки, частково оплаченої Чернігівською регіональною Профспілкою працівників прокуратури та особисто позивачем (у сумі 3400,00 грн).

З огляду на викладене, оскільки позивач не перебувала на обліку в Управлінні для забезпечення безоплатними санітарно-курортними путівками на 2018 рік, що підтверджується заявою від 25.10.2018 (а.с. 43), та самостійно сплатила за путівку сина, суд вважає, що в Управління відсутні правові підстави для нарахування та виплати ОСОБА_1 компенсації вартості туристично-оздоровчої путівки у розмірі 3400,00 грн.

Також суд вважає необґрунтованими вимоги позивача щодо необхідності відшкодування їй вартості оплати проїзних квитків, враховуючи таке.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 30 Закону №796 потерпілим дітям, зазначеним у пунктах 1 - 6 статті 27 цього Закону, та їх батькам надаються такі гарантовані державою компенсації та пільги, як безплатний проїзд у межах України на всіх видах транспорту (крім таксі) дитині та особі, яка супроводжує хвору дитину до місця лікування (реабілітації), оздоровлення та назад (за направленням медичних закладів), з правом позачергового придбання квитків.

Тобто, чинним законодавством передбачено відшкодування вартості проїзду, а не вартості плати за надані у поїзді послуги, зокрема, за користування постільною білизною (разом з додатком на додану вартість).

Так, відповідно до пункту 10.2 наказу Мінтрансзв'язку України від 27.12.2006 №1196 «Про затвердження Правил перевезення пасажирів, багажу, ванжобагажу та пошти залізничним транспортом України», повна вартість проїзду (вартість проїзду дорослого пасажира) в спальних вагонах та вагонах з сидячими нумерованими місцями поїздів прямого та місцевого сполучення складається з двох частин: 1) квиток - частина вартості проїзду, змінювана залежно від категорії вагона та поїзда, що компенсує витрати на переміщення вагона; 2) плацкарта - частина вартості проїзду, змінювана залежно від категорії вагона, поїзда, що компенсує витрати на підготовку в рейс та обслуговування вагона.

До складових вартості проїзного документа включається квиток, плацкарта, податок на додану вартість, страховий збір (страховий платіж), плата за продаж проїзного документа (комісійний збір) та може включатись за бажанням пасажира плата за користування комплектом постільних печей та інші послуги, що надаються суб'єктом господарювання.

Пунктом 2.53 вищевказаного Наказу передбачено, що під час оформлення проїзних документів квитковий касир або інший працівник, який одержує гроші під час розрахунку з пасажиром, повинен з'ясувати, чи згоден пасажир сплатити вартість за користування у вагоні постільними речами та інші послуги, що надаються суб'єктом господарювання.

У разі сплати пасажиром за його власним бажанням у квитковій касі вартості користування постільними речами та іншими послугами, що надаються суб'єктом господарювання відповідна інформація зазначається у проїзному чи іншому документі.

Враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що вимога позивача про виплату Управлінням компенсації вартості проїзду в сумі 521,89 грн. є необґрунтованою, оскільки витрати ОСОБА_1, понесені у зв'язку з оплатою вартості квитків, складають 461,89 грн. (100,00 грн. (квиток на автобус №404045) +100,00 грн. (квиток на автобус №402252) + 109,06 грн. (посадочний документ від 27.06.2018; з виключенням вартості постільної білизни - 30,00 грн.) + 152,83 грн. (проїзний документ №423363; з виключенням вартості постільної білизни - 30,00 грн.)) (а.с. 10, 12 зворот).

Відповідно до наданих суду розпорядження від 29.10.2018 та списку (а.с. 41, 42) відповідачем компенсація вартості за проїзд у розмірі 461,89 грн. сплачена ОСОБА_1 у листопаді 2018 року.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Враховуючи вищевикладене, з'ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України, суд вважає, що наявні правові підстави для відмови ОСОБА_1 у задоволенні адміністративного позову, оскільки відповідач довів правомірність своїх дій.

Керуючись статтями 227, 241-246, 250, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, АДРЕСА_1) до Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у місті Чернігові ради (, вул. Шевченка, 44, м. Чернігів, 14027) про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення його повного тексту. Апеляційна скарга, з урахуванням положень підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII ''Перехідні положення'' Кодексу адміністративного судочинства України, подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 12.02.2019.

Суддя С.В. Бородавкіна