Справа № 339/355/18
Суддя: Поляниця М. М.
Дата ухвалення: 2019-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №339/355/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2019 року м. Болехів

Болехівський міський суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого - судді Поляниця М. М.

з участю: секретаря судового засідання Ганчар Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора Мостиського відділення поліції Яворівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Львівській області ОСОБА_2 про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 10 жовтня 2018 року звернувся в суд з адміністративним позовом, в якому просить скасувати постанову від 07.07.2018 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП та накладення стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. та закрити провадження в справі.

Вимоги обґрунтовує тим, що 07.07.2018 о 09:40 в с. Волиня Мостицького району його працівниками поліції не було зупинено, як зазначено в протоколі. Працівниками поліції його було зупинено в Мостиському районі Львівської області, а саме 10.07.2018, однак перевіривши документи, жодної постанови про накладення на нього штрафу не було складено. Під час перевірки документів будь-яких посилань на те, що він допустив порушення ПДР України, а саме під час руху користувався телефоном не було.

Таким чином жодного правопорушення не вчиняв, відповідно накладення стягнення є незаконним та необгрунтованим.

В Болехівському міському відділі державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Івано-Франківській області 26.09.2018 державний виконавець повідомив про накладення на нього адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення.

Оскільки вказана постанова в його присутності не складалася, він її не підписував, в його діях немає складу адміністративного правопорушення за ч.2 ст. 122 КУпАП, відтак, є всі підстави для її скасування та закриття провадження у справі.

Окрім того, відповідачем при винесенні постанови порушені його права, передбачені ст. 268 КУпАП, і він був позбавлений можливості надати пояснення, користуватися правовою допомогою, заявляти клопотання та надати документи, які передбачені ст.33 КУпАП.

Позивач в судове засідання не зявився, подав до суду клопотання в якому просить справу просить слухати у його відсутності, позовні вимоги підтримує (а.с.80).

Представник позивача ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, про причину неявки суд не повідомив, незважаючи на те, що повідомлявся належним чином.

Відповідач у судове засідання не з'явився, подав до суду клопотання про розгляд справи за позовом ОСОБА_1 слухати у його відсутності у звязку із службовою зайнятістю (а.с.77).

Як зазначено в ч.3 ст. 268 КАСУ, неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи в суді.

За таких обставин суд приходить до висновку, що справу слід слухати у відсутності суб'єкта владних повноважень на підставі наявних доказів, що відповідатиме вимогам ст.205 КАС України.

Як зазначено в ч.3 ст. 268 КАСУ, неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи в суді.

Відтак, відповідно до вимог ч. 3 ст.205, ч.3 ст.194 КАС України неявка відповідача не є перешкодою для розгляду справи на підставі наявних у ній доказів.

У відповідності до ч. 4 ст.229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За таких обставин суд приходить до висновку, що справу слід слухати у відсутності суб'єкта владних повноважень на підставі наявних доказів, що відповідатиме вимогам ст.205 КАС України.

Суд, повно та всебічно зясувавши обставини справи, підтверджені доказами, дослідженими в судовому засіданні, надавши їм оцінку, приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень статті 1 КУпАП основним завданням цього Кодексу є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції та законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов'язків, відповідальності перед суспільством.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України "Про Національну поліцію" під час виконання своїх завдань поліція забезпечує дотримання прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, і сприяє їх реалізації.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про Національну поліцію" поліція відповідно до покладених на неї завдань: у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Пунктом 11 ч. 1 ст.23 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Судом встановлено і таке підтверджується матеріалами справи, що 07.07.2018 винесено постанову про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу розміром 425 грн. за ч.2 ст.122 КУпАП, яку позивач оскаржив.

Зі змісту постанови вбачається, що ОСОБА_1 07.07.2018 року 09:40 год. в с. Волиця Мостиського району керуючи транспортним засобом під час руху користувався засобами звязку , чи пушив вимоги п. 2.9д ПДР України .

Частиною 2 ст. 122 КУпАП передбачає відповідальність водіїв транспортних засобів за порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного розїзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами звязку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди.

Пунктом 2.9д ПДР України передбачено, що водієві забороняється, під час руху транспортного засобу користуватися засобами звязку, тримаючи їх у руці (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання);

В свою чергу, згідно з п.1 ст. 247 КУпАП обов'язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Позивач, заперечуючи факту вчинення ним правопорушення, посилається на відсутність належних доказів на підтвердження його винуватості.

Так, оскаржуючи вказану постанову, вказував на те, що правопорушення 07.07.2018 не вчиняв та працівниками поліції його не було зупинено, але складено постанову про накладення адміністративного стягнення про справі про адміністративне правопорушення передбачене за ч.1 ст.122 КУпАП, в якій зазначено, що водій від пояснень відмовився і про існування такої постанови позивач дізнався, отримавши її поштою.

Також в період з 26.09.2018 по 29.09.2018, та 30.09.2018 по 03.10.2018 він перебував у відрядженні, що підтверджується відповідними наказом на відрядження в його закордонному паспорті постановлені відповідні штампи про перетин кордону (а.с.10-11).

Як зазначає позивач працівниками поліції його було зупинено 10.07.2018 та жодної постанови про накладення на нього не було складено.

З долучених до матеріалів справи позивачем копії тахокарти зазначено, що 07.07.2018 під час здійснення міжнародного маршруту Яремче-Познань-Яремче, водієм ОСОБА_1, на підставі даних тахографа UA037-003676L, припинено роботу в м.Львів в 09:25 годин (44-51)

Використання тахографів та токарт передбачено Інструкцією з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, яка затверджена Наказом № 385 від 24.06.2010 Міністерства транспорту та звязку, зареєстрованої в Міністерстві юстиції за № 946/18241 від 20.10.2010.

Нормою частини 2 ст.77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, саме відповідач зобов'язаний довести правомірність складання ним постанови, зокрема, шляхом доведення належними та допустимими доказами порушення позивачем ПДР України, за що передбачена відповідальність згідно ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Як вбачається з доводів позовної заяви та пояснень позивача в суді, позивач стверджував, що не погоджувався з діями працівника поліції щодо винесення постанови вважаючи, що в його діях відсутня подія та склад правопорушення.

Окрім того, в постанові зазначено, що ОСОБА_1 відмовився від підпису, що свідчить про його незгоду з вказаним рішенням.

Тому суд вважає, що відповідач, як суб'єкт владних повноважень, повинен був зібрати докази, які б підтверджували наявність складу правопорушення та спростувати позицію позивача.

Так, за змістом статті 31 цього Закону поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Однак доказів того, що позивач керуючи автомобілем, під час руху користувався засобами звязку, зокрема, пояснень свідків, інформації з технічних засобів фіксації в автоматичному режимі, відповідачем до матеріалів справи не долучено.

Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005р. «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» звернено увагу судів на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та зазначено про необхідність зясування всіх обставин, перелічених у ст. 247, 280 КУпАП.

Відповідач не надав до суду жодних доказів на спростування доводів позивача та будь - яких інших доказів на підтвердження протиправності та умислу на вчинення ОСОБА_1 дій, які кваліфікуються, як адміністративне правопорушення згідно ч.2 ст. 122 КУпАП.

При цьому, суд наголошує, що постанова у справі про адміністративне правопорушення не може ґрунтуватись виключно на висновках працівників поліції, за відсутності доказів винуватості особи, отриманих не інакше як на підставі та в порядку, встановлених законом.

У даній справі, крім висновків відповідача, який склав постанову у справі про адміністративне правопорушення, відсутні будь-які допустимі докази на підтвердження факту порушення позивачем правил дорожнього руху, у зв'язку із чим, з урахуванням положень ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитись на його користь.

Окрім того, суд враховує і те, що відповідно до ч.4 ст.159 КАС України не подання суб'єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин кваліфікується судом як визнання позову.

А відтак, оскільки позивач категорично заперечив факт вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, а відповідач належними та допустимими доказами факту правомірності своєї постанови через доведеність вини позивача у цьому адміністративному правопорушенні не довів, суд приходить до висновку про те, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а адміністративна справа - закриттю на підставі ч.1 ст.247 КУпАП за відсутності в діях останнього складу адміністративного правопорушення

Згідно з ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб'єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв'язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню.

У відповідності до ст. 134 КАС України витрати, повязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат субєкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Між позивачем і адвокатом ОСОБА_3 04 жовтня 2018 року було укладено договір про надання правничої допомоги (а.с.35). Згідно акту виконаних робіт загальна вартість наданих правничої допомоги становить 1400 грн., які позивачч оплатив згідно прибуткового касового ордеру за №39 від 10.12.2018 (а.с.41,43).

Частиною 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідачем у справі є інспектор Мостиського відділення поліції Яворівського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області ОСОБА_2 тобто посадова особа суб'єкта владних повноважень. Головне управління Національної поліції згідно з п.17 Положення про Головне управління Національної поліції у Львівській областіє юридичною особою публічного права, має печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням, власні бланки, рахунки в органах Казначейства.

За таких обставин з слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції у Львівіській області на користь ОСОБА_1 1400 грн. витрат за надання правничої допомоги.

На підставі викладеного , керуючись ст.2, 5, 9, 159, 241-246, 286 КАС України суд,-

у х в а л и в :

Позов задоволити.

Скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення, зафіксоване не в автоматичному режимі серії НК №936942 від 07 липня 2018 року про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 у вигляді штрафу розміром 425 ( чотириста двадцять пять) гривень за ч. 2 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а провадження по справі закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень - Головного управління Національної поліції у Львівіській області на користь ОСОБА_1 1400 (одна тисяча чотириста) гривень судових за надання правової допомоги адвокатом.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Болехівський міський суд.

Найменування та ім'я сторін, їх місцезнаходження та проживання :

Позивач: ОСОБА_1 реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_1, павспорт СС 8317 41 видани1й1 Долинським РВ УМВС України в Івано-Франківській області 08 грудня 1999 року, місце проживання ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідач: Інспектор Мостиського відділення поліції Яворівського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області ОСОБА_2 вул. Будзиновського,6, м. Мостиська Мостиського району Львівської області

Суддя М.М.Поляниця