Справа № 826/1220/16
Суддя: Сорочко Євген Олександрович
Дата ухвалення: 2019-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/1220/16 Суддя (судді) суду 1-ї інст.:
ПОСТАНОВА

Іменем України

05 лютого 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Сорочка Є.О.,

суддів Коротких А.Ю.,

Ганечко О.М.,

за участю секретаря с/з Грисюк Г.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_4, Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління ДФС у м. Києві на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 березня 2016 року, що прийняте у місті Києві, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління ДФС у м. Києві про скасування податкового повідомлення рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати повністю податкове - повідомлення рішення № від 19.11.2015.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 березня 2016 року позов задоволено частково: визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення № від 19.11.2015 в частині збільшення суми грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб за основним платежем у розмірі 12 102, 38 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у розмірі 3 025, 59 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Позивач в апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким позов задовольнити повністю, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що нарахування позивачу податкового зобов'язання є повністю неправомірним.

Відповідач в апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що оскаржуване податкове-повідомлення-рішення є правомірним.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 04.11.2015 Державною податковою інспекцією у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві проведено документальну позапланову невиїзну перевірку щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати належних сум податків до бюджету платником податків - фізичною особою ОСОБА_4

За результатами проведення перевірки, відповідачем складено акт №765/26-57-17-01/НОМЕР_1 від 04.11.2015, згідно висновків якого за позивачем встановлено порушення:

- п.п. 49.18.4, п. 49.18 ст. 49 розділу 2, п. 176.1 ст. 176, п. 179.1, п. 179.2 ст. 179 розділу 4 Податкового кодексу України (далі - ПК) внаслідок неподання позивачем декларації про отримані доходи за 2014 рік;

- ч. «д» п.п. 164.2.17, п. 164.2 ст. 164 ПК в результаті чого позивачу донараховано податок на доходи фізичних осіб, що підлягає сплаті до бюджету, в розмірі 103 901,40 грн.

На підставі вказаних висновків відповідачем прийнято податкове повідомлення - рішення № від 19.11.2015, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб за 2014 рік за основним платежем у розмірі 103 901, 04 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 26 145, 26 грн.

Не погодившись з таким рішенням, позивач звернувся до суду з позовом.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновків про те, що відповідачем правильно встановлено порушення ОСОБА_4 норм ПК, однак не вірно, без належної перевірки всіх обставин справи та документів, визначено суму податку з доходів фізичних осіб і відповідно суму штрафних санкцій.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.

Відповідно до підпункту 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 ПК додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов'язаний з виконанням обов'язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Згідно пункту 164.1 статті 164 ПК базою оподаткування податком на доходи фізичних осіб є загальний оподатковуваний дохід з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.

Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Абзацом «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК передбачено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається, дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу), зокрема у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов'язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов'язаний виконати всі обов'язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом;

Відповідно до підпункту 165.1.55 пункту 165.1 статті 165 ПК до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включається основна сума боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності у сумі, що не перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року; сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені), прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності.

Згідно пункту 179.1 статті 179 ПК платник податку зобов'язаний подавати річну декларацію про майновий стан і доходи (податкову декларацію) відповідно до цього Кодексу.

Пунктом 179.7 статті 179 ПК передбачено, що фізична особа зобов'язана самостійно до 1 серпня року, що настає за звітним, сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену в поданій нею податковій декларації.

Таким чином, основна сума боргу (кредиту) платника податку прощена (анульована) кредитором за його самостійним рішенням є доходом такого платника. При цьому, анульовані кредитором суми процентів, пені, комісії тощо, не включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку.

У спірних правовідносинах кредитор має належним чином повідомити платника податку - боржника про анулювання (прощеного) боргу (рекомендованим листом з повідомленням про вручення, шляхом укладення відповідного договору, шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто) та включити суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку.

У свою чергу, боржник, який отримав додаткове благо у вигляді прощення (анулювання) основної суми боргу за кредитом та який був належним чином повідомлений про прощення (анулювання) такого боргу, зобов'язаний відобразити анульовану суму боргу у складі оподатковуваного доходу з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідної суми податку. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу такий кредитор зобов'язаний виконати всі обов'язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

Отже, при вирішенні даної справи визначальним є встановлення і дослідження обставин щодо складових суми прощеного (анульованого) кредитором боргу, а також дотримання порядку повідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу, що дозволить визначити правовий статус прощеної заборгованості й, відповідно, наявність у позивача обов'язку сплати податку з доходів фізичних осіб та відображення їх у річній податковій декларації.

Аналогічну позицію щодо застосування наведених вище правових норм неодноразово висловлював Верховний Суд у своїх рішеннях (постанови від 10 травня 2018 року у справі №802/142/17-а, від 24 січня 2019 року у справі № 810/4200/16 та ін.).

Так, як вбачається з матеріалів справи, між ОСОБА_4 та ЗАТ «ОТП Банк» було укладено кредитний договір №ML-007/081/2007 від 22.05.2007.

В подальшому, 27.06.2014 між ПАТ «ОТП Банк» та позивачем укладено додатковий договір №2 до кредитного договору №ML-007/081/2007 від 22.05.2007 (далі - додатковий договір), згідно п.п.2.1.1. п. 2 якого сторони домовилися, що позичальник (позивач) 27.06.2014 зобов'язується погасити боргові зобов'язання в розмірі 85 000 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ на день укладання цього додаткового договору складає 1 011 056, 47 грн.

За умови належного виконання позичальником умов кредитного договору та цього додаткового договору, сторони домовилися, що банк керуючись ст. 605 Цивільного кодексу України, здійснює анулювання (прощення) боргу в розмірі 46 714,22 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ на день укладання цього додаткового договору складає 555 655, 46 грн. (п.п. 2.1.2 п. 2 додаткового договору).

Таким чином, за умови погашення позивачем боргових зобов'язань у розмірі 85 000 доларів США, банк зобов'язався анулювати позивачу борг у розмірі 46 714,22 доларів США. При цьому, при конвертації, сторонами застосовано курс гривні до долару США, що діяв з до 14:00 год 26.06.2014 по 14:00 год 27.06.2014 - 11,894782.

Відповідно до довідки №32-2-2/28, виданої 18.01.2016 ПАТ «ОТП Банк» за кредитним договором №ML-007/081/2007 від 22.05.2007 за рахунок сформованого резерву було списано суму заборгованості за тілом кредиту в сумі 44 917,24 доларів США та відсотками в сумі 1 796, 98 доларів США (разом 46 714,22 доларів США).

Враховуючи, що при прощенні (анулюванні) заборгованості за кредитом до сум доходу платника податку включається виключно тіло кредиту (відсотки, як зазначалося, не включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу), то отриманий позивачем дохід, який підлягає оподаткуванню становить 534 280,78 грн (44 917,24 доларів США * 11,894782).

При цьому, колегія суддів зауважує, що з огляду на застосований при укладенні додаткового договору курс, суд першої інстанції помилково застосував при розрахунку бази оподаткування курс гривні до долару США, що діяв після 14:00 год 27.06.2014, так як застосуванню підлягає курс, що діяв до 14:00 год 27.06.2014.

Відповідно до пункту 167.1 статті 167 ПК ставка податку становить 15 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2 - 167.6 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв'язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами, якщо база оподаткування для місячного оподатковуваного доходу не перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного податкового року (далі у цьому пункті мінімальна заробітна плата).

Якщо база оподаткування, яка визначена з урахуванням норм пункту 164.6 статті 164 цього розділу щодо доходів, зазначених в абзаці першому цього пункту, в календарному місяці перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, до суми такого перевищення застосовується ставка 17 відсотків.

З огляду на викладені норми, беручи до уваги базу оподаткування 534 280,78 грн позивач мав задекларувати та сплатити податку на доходи фізичних осіб у розмірі 90 584,13 грн.

Відповідно до пункту 123.1 статті 123 ПК у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу - тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Враховуючи викладене, висновок відповідача про неподання позивачем річної декларації про майновий стан і доходи (податкової декларації) за 2014 рік та про визначення позивачу грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 90 584,13 грн, застосування штрафних санкцій у розмірі 170 грн та 22 816,03 грн (25% від 90 584,13 грн) є правильним.

Тому оскаржуване податкове повідомлення-рішення підлягає скасуванню в частині збільшення позивачу суми грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб за основним платежем у розмірі 13 316,91 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у розмірі 3 329,23 грн.

Щодо посилань позивача на відсутність обов'язку щодо декларування та сплати податку у зв'язку із тим, що банком у додатковому договорі не було деталізовано складові прощеної суми, то колегія суддів зазначає таке.

Як зазначалося, вимогами абзацу «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК передбачено, що кредитор зобов'язаний повідомити платника податку - боржника про прощення (анулювання) боргу. Таке повідомлення може бути здійснено шляхом укладення відповідного договору.

Так, відповідно до п.п. 3.6 п. 3 додаткового договору №2 до кредитного договору №ML-007/081/2007 від 22.05.2007 підписанням цього додаткового договору позичальник підтверджує, що банк повідомив його про необхідність відображення суми прощеного боргу у річній декларації. Цей додатковий також договір містить застереження, що «позичальник стверджує, що банк проінформував його про необхідність сплати податків з суми прощеного боргу».

Таким чином, колегія суддів підтримує висновок суду першої інстанції про те, що позивача було проінформовано про погашення боргу належним чином.

Беручи до уваги принцип свободи укладення договору та визначення його умов, позивач при укладенні договору не був позбавлений можливості просити банк деталізувати у договорі суми прощеного боргу. Водночас, та обставина, що у договорі не було вказано суму анульованого боргу, яку позивач мав безпосередньо вказати у податковій декларації, не відміняє його обов'язку подати податкову декларацію та сплатити відповідний податок.

Колегія суддів наголошує, що у спірних правовідносинах на кредитора поширюється обов'язок виключно повідомити боржника в один із визначених способів про анулювання боргу. Визначення бази оподаткування та суми податку, що підлягає сплаті, є відповідним обов'язком боржника як платника податку, а не кредитора - банку, який у такому випадку не виступає податковим агентом боржника. Також варто відмітити, що розмір боргу, його складові (тіло кредиту, проценти тощо) мають бути відомі не лише банку, а й боржнику, який також є стороною договору кредиту та має виконувати за ним свої зобов'язання.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що суд не вправі перевіряти розрахунок податку, нарахованого оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням, то колегія суддів наголошує на тому, що суд у даному випадку не підміняє контролюючий орган, не проводить податкову перевірку, не виносить податкове повідомлення-рішення, що згідно вимог законодавства є виключною компетенцією відповідача. Звертаючись до адміністративного суду з позовом, позивач ставить перед судом не питання підміни компетенції суб'єкта владних повноважень, а виключно питання перевірки рішень, дій чи бездіяльності такого суб'єкта владних повноважень. Адміністративний суд за результатами розгляду справи не приймає рішення замість суб'єкта владних повноважень, а постановляє рішення суду, яким захищає права позивача у тій мірі, у якій ці права було порушено.

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про часткове задоволення позову, проте невірно визначив частину оскаржуваного рішення, що підлягає скасуванню.

Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС).

Відповідно до пункту другого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

За змістом частини першої статті 317 КАС підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Оскільки висновки суду не відповідають обставинам справи, то оскаржуване судове рішення підлягає зміні в частині задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини шостої статті 139 КАС якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Керуючись статтями 34, 139, 243, 317, 321, 325, 328, 329, 331 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_4, Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління ДФС у м. Києві задовольнити частково.

Змінити постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 березня 2016 року виклавши абзац другий резолютивної частини у такій редакції:

«Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління ДФС у м. Києві від 19.11.2015 № в частині збільшення ОСОБА_4 суми грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб за основним платежем у розмірі 13 316,91 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у розмірі 3 329,23 грн».

Змінити розподіл судових витрат.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління ДФС у м. Києві (03115, м. Київ, вул. Верховинна, б. 9, ) на користь ОСОБА_4 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) судові витрати, понесені у зв'язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у розмірі 349 (триста сорок дев'ять) грн 57 коп.

В іншій частині постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 березня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Є.О. Сорочко

Суддя А.Ю. Коротких

Суддя О.М. Ганечко

Повний текст постанови складений 11.02.2019.