Справа № 364/1487/18
Суддя: Земляна Галина Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 364/1487/18 Суддя (судді) першої інстанції: Макаренко Л.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Земляної Г.В.

суддів Лічевецького І.О., Парінова А.Б.

за участю секретаря Антоненко К.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2

на ухвалу Володарського районного суду Київської області 14 січня 2019 року

у справі №364/1487/18 (розглянутої у відкритому судовому засіданні)

за позовом ОСОБА_2

до відповідача Державного підприємства «Білоцерківське лісове господарство»

про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И Л А :

10 грудня 2018 року, ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Білоцерківське лісове господарство», в якому просив

- поновити строк звернення до суду з вказаним позовом;

- скасувати постанову про накладення на нього адміністративного стягнення від 12.09.2018 № 000010, винесену інженером з охорони та захисту лісу ОСОБА_3

Ухвалою Володарського районного суду Київської області 14.01.2019 позовну заяву ОСОБА_2 залишено без розгляду, на підставі ст. 123, ст. 240 Кодексу адміністративного судочинства України.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу через порушення норм процесуального права з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що про існування постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності позивач дізнався лише 03.12.2018, після отримання ним ухвали Володарського районного суду Київської області від 13.11.2018 про відкриття провадження у справі № 364/1251/18 про стягнення з нього збитків, заподіяних державі внаслідок незаконного вирубання дерев.

Відзив (заперечення) на апеляційну скаргу відповідачем не надано.

Сторони були належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, проте у судове засідання не з'явилися та про причини неявки суду не повідомили. За таких обставин колегія суддів, керуючись п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Частиною 4 статті 229 КАС України встановлено, що у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а ухвалу суду слід залишити без змін, з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 315, ст.316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції залишаючи позовну заяву без розгляду мотивував своє рішення тим, що позивач звернувся до суду поза межами строку та відсутністю поважних підстав для поновлення пропуску строку звернення до суду.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду з огляду на наступне.

Згідно з нормами ст.122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Так, процесуальним строком є проміжок часу, встановлений законом або судом, у який суд та особи, що беруть участь у справі, та інші учасники процесу вчиняють певні процесуальні дії, передбачені Кодексом адміністративного судочинства України, в результаті вчинення яких настають певні правові наслідки.

За частиною другою статті 286 Кодексу адміністративного судочинства України позовну заяву щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Згідно з положеннями частини четвертої статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 26.08.2018 слідчим СВ Володарського відділення поліції Сквирського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області, за письмовою згодою позивача, проведено огляд подвір'я, про що складено відповідний протокол огляду місця події.

В подальшому 30.08.2018 відповідачем, в особі інженера з охорони та захисту лісу ОСОБА_3 складено протокол про адміністративне правопорушення, від підпису якого позивач відмовився, що останнім не заперечувалося.

Отже, про дату, час і місце розгляду справи про адміністративне правопорушення призначеного на 12.09.2018, позивач був особисто повідомлений 30.08.2018 під час складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Крім того, позивачу було направлено повідомленням про розгляд справи про адміністративне правопорушення лісового законодавства від 30.08.2018, яке отримано дружиною позивача 04.09.2018.

Водночас як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, у подальшому, ОСОБА_2 отримав пакет документів від відповідача, з якого дізнався про накладення на нього штрафу. Натомість від отримання будь-якої іншої кореспонденції позивач відмовлявся, про що свідчить відмітка на поштовому поверненні, на якому зазначено: «від одержання відмовився» (а.с. 42) та підтверджено позивачем в позовній заяві.

Таким чином, позивач був обізнаний про притягнення його 12.09.2018 до адміністративної відповідальності за статтею 65 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Проте з позовними вимогами позивач звернувся до Володарського районного суду Київської області лише 10.12.2018, про що свідчить вхідний штамп суду першої інстанції на позовній заяві.

Тобто позивач звернувся до суду з порушенням десятиденного строку, з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), на звернення до суду, визначеного ч.2 ст. 286 Кодексу адміністративного судочинства України.

Доводи щодо поважності пропуску строку звернення до суду з позовом ОСОБА_2 обґрунтував тим, що підставою пропущення ним строку звернення до адміністративного суду стало те, що про оскаржуване рішення він дізнався в результаті отримання ним ухвали Володарського районного суду Київської області від 13.11.2018 про відкриття провадження у справі № 364/1251/18.

Необхідно зауважити, що доказами того, що особа знала про порушення своїх прав є, зокрема, умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав. Незнання чи порушення через байдужість своїх прав або небажання дізнатись не може вважатись поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

У зв'язку з зазначеним, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для залишення позовної заяви без розгляду.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта на ті обставини, що з'явитися на розгляд справи йому завадив стан здоров'я.

Як вбачається з виписки медичної карти позивача № 7 від 13.01.2017, він перебував на лікуванні, в медичній установі Міністерства оборони України. Проте, в медичній виписці зазначено, що період перебування на стаціонарному лікуванні ОСОБА_2 з 03.01.2017 по 13.01.2017, тобто за півтора роки до розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Отже, колегія суддів вважає такий доказ неналежним, тобто таким, що не містить інформацію щодо предмета доказування

Відповідно до частини третьої статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Пунктом 7 частини першої статті 240 Кодексу адміністративного судочинства України також передбачено залишення судом позову без розгляду, якщо провадження в адміністративній справі було відкрито за позовною заявою, яка не відповідає вимогам статей 160, 161, 172 цього Кодексу, і позивач не усунув цих недоліків у строк, встановлений судом.

Поважними причинами пропуску строку звернення до суду, відповідно до положень Кодексу адміністративного судочинства України, визнаються обставини, які є об'єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що причини пропуску строку звернення до суду, зазначені позивачем як при зверненні до суду з позовом є неповажними, у зв'язку з чим позовна заява підлягає залишенню без розгляду.

Так, у силу положень ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України порівняльний аналіз термінів "довідався" та "міг довідатися" про порушення прав, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов'язку особи знати про стан своїх прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права, що також випливає із загального правила, встановленого ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України про обов'язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Зазначене повністю узгоджується з вимогами Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини.

Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного терміну.

Зокрема, у п. 74 рішення у справі "Пономарьов проти України" Суд вказав, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків.

У п. 66-69 рішення у справі "Смірнова проти України" Європейський суд вказав, що обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність строків судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.

Відповідно до правової позиції Європейського суду викладеній у п. 57 рішення у справі "Ашинґдейн проти Сполученого Королівства" (Ashingdane v. the United Kingdom), право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням. У випадку, коли доступ особи до суду обмежується або законом, або фактично таке обмеження не суперечить пунктові 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використовуваними засобами та метою, яка має бути досягнута.

Так, розглядаючи справу "Меньшакова проти України", Європейський суд не встановив порушення ст. 6 Конвенції щодо відмови національних судів поновити заявниці строк звернення до суду та зазначив таке: "Суд дійшов висновку, що рішення судів не свідчить про жодні прояви несправедливості чи свавілля, і процесуальні обмеження доступу заявниці до суду не застосовувались непропорційно".

Таким чином вищезазначені посилання апелянта є безпідставними та необґрунтованими.

Крім того, колегією суддів не приймається до уваги доводи апелянта стосовно того, що про результат розгляду справи про адміністративне правопорушення він не міг дізнатися, оскільки не отримував ніяких повідомлень від відповідача, так як пошта працює не щоденно.

Інші доводи, викладені заявником в апеляційній скарзі були предметом дослідження суду першої інстанції і не знайшли свого належного підтвердження.

При цьому апеляційна скарга не містять посилання на обставини, передбачені статтями 317-319 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове - без змін.

На підставі викладеного, керуючись статтями 34, 286, 308, 310, 316, 321,322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Ухвалу Володарського районного суду Київської області 14 січня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки встановлені ст.287, 329-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: Г.В. Земляна

Судді: І.О. Лічевецький

А.Б. Парінов