Справа № 580/490/19
Суддя: Л.В. Трофімова
Дата ухвалення: 2019-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

12 лютого 2019 року справа № 580/490/19 м. Черкаси

Суддею Черкаського окружного адміністративного суду Трофімовою Л.В., розглянуто у порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, про забезпечення позову (до подання позовної заяви)

за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10

до Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області

третя особа без самостійних вимог на предмет спору: Посухівська сільська рада

про скасування наказів Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області, прийнято ухвалу.

11.02.2019 ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 звернувшись до Черкаського окружного адміністративного суду із заявою про забезпечення адміністративного позову (до подання позовної заяви) до Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області, третя особа: Посухівська сільська рада про скасування наказів Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області, просить: забезпечити позов до його пред'явлення, шляхом встановлення заборони Головному управлінню Держгеокадастру у Черкаській області вчиняти дії щодо розпорядження земельними ділянками з кадастровими номерами: НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4, НОМЕР_5, НОМЕР_6, НОМЕР_7, НОМЕР_8, НОМЕР_9, НОМЕР_10, зокрема заборонити затвердження проектів (проекту) землеустрою або іншої землевпорядної документації щодо зазначених земель, передавати їх у власність або іншим чином відчужувати чи змінювати, у тому числі передавати в оренду, виставляти на торги/аукціон, об'єднувати, ділити, тощо.

У обґрунтування заяви зазначено, що заявники зацікавлені у реалізації свого права на приватизацію земельної ділянки та вже розпочали таку процедуру, зокрема отримали відповідні дозволи, замовили та оплатили розробку проекту землеустрою, а тому мають законне та об'єктивне сподівання, що зазначені земельні ділянки будуть передані їм, а витрачені час і кошти не будуть марними. Заявниками зазначено, що вони мають переважне право на отримання земель у власність як учасники АТО. У заяві зазначено, що заявникам стало відомо, що Головним управлінням Держгеокадастру у Черкаській області надано дозволи на розробку проектів землеустрою щодо зазначених земельних ділянок і іншим особам. У заяві зазначено, що передача вказаних земельних ділянок іншим особам призведе до порушення легітимних очікувань Заявників на реалізацію свого права приватизації та понесення невиправданих витрат, оскільки за таких умов вони втратять можливість їх приватизувати, а витрачений час і кошти на їх оформлення будуть марними.

Вирішуючи подану заяву, суддя зазначає про таке.

Забезпечення позову може застосовуватися лише з підстав, визначених Кодексом адміністративного судочинства України.

Відповідно до статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Згідно частини 1 статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов'язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Відповідно до частини 2 статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання судового рішення у разі задоволення позовних вимог. Заходи забезпечення позову вживаються судом з метою захисту прав та інтересів позивача на час розгляду справи та не можуть вирішувати спірні правовідносини по суті.

Підстави для вжиття заходів забезпечення позову є оціночними, тому містять небезпеку для застосування заходів забезпечення позову всупереч цілям цієї статті при формальному дотриманні її вимог. Суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, наявних в справі встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Інститут забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів позивача в адміністративному процесі, механізмом, що покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення, прийнятого у адміністративній справі. В ухвалі про забезпечення позову суд наводить мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Великою Палатою Верховного Суду у рішенні від 28.03.2018 у справі № 800/521/17 (ЄДРСР 73082059) зазначено, що позов не може бути забезпечено таким способом, що фактично підмінює собою судове рішення у справі та вирішує позовні вимоги до розгляду справи по суті.

Відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Заходи забезпечення позову повинні відповідати і бути співмірними заявленим позовним вимогам, мають бути безпосередньо пов'язаними з предметом спору, необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення.

Під час розгляду клопотання про вжиття заходів забезпечення позову суд повинен дати оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості й адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників процесу; наявності зв'язку між конкретним видом, що застосовується для забезпечення позову, і предметом позовної вимоги, зокрема чи спроможний такий вид гарантії забезпечити фактичне виконання рішення суду у разі його задоволення; імовірності виникнення утруднень для виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; необхідності у зв'язку із вжиттям заходів запобігти порушенню прав та інтересів інших осіб, у тому числі, й осіб, які не беруть участь у розгляді справи.

Подана заява про забезпечення позову має на меті заборонити Головному управлінню Держгеокадастру у Черкаській області вчиняти будь-які дії щодо розпорядження зазначеними земельними ділянками, оскільки у разі задоволення позову заявників такі дії відповідача призведуть до неможливості відновлення порушених прав або потребуватимуть значних зусиль, часу та витрат.

Суд зазначає, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування у межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону (частина 1 статті 116 Земельного кодексу України).

Згідно частини 6 статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені у одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Відповідно до частини 7 статті 118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Частиною 8 статті 118 Земельного кодексу України визначено, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність (частина 9 статті 118 Земельного кодексу України).

Згідно частини 10 статті 118 Земельного кодексу України відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

Наведеними нормами встановлено підстави, порядок, строки передачі земельної ділянки у власність громадян.

Надання Головним управлінням Держгеокадастру у Черкаській області дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність є однією із процедур отримання земельних ділянок у власність, а факт отримання дозволу на розробку проекту землеустрою не означає позитивного рішення про надання земельних ділянок у власність, тому подана заява про забезпечення позову є передчасною, оскільки надання таких дозволів декільком особам, не означає позитивного рішення про надання земельних ділянок у власність. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 27.02.2018 у справі № 545/808/17 (ЄДРСР 72532460).

Суд зазначає, що заявниками у обґрунтування заяви про забезпечення позову не наведено обґрунтованих мотивів з яких заявники дійшли висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам заявників.

Досліджуючи зміст поданої заяви та додатків до неї, судом не виявлено обставин, що б свідчили про наявність очевидних ознак протиправності дій Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області, оскільки законодавством не передбачаються обмеження у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою декільком особам щодо однієї земельної ділянки.

Зазначене свідчить про непропорційність та неспівмірність заявлених заходів забезпечення позову.

Суд дійшов висновку, що не вжиття заходів забезпечення позову, про які просять заявники, не може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у даній справі.

Керуючись статтями 2, 6-19, 139, 150-154, 248, 256, 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, про забезпечення позову (до подання позовної заяви) шляхом: встановлення заборони Головному управлінню Держгеокадастру у Черкаській області вчиняти дії щодо розпорядження земельними ділянками з кадастровими номерами: НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4, НОМЕР_5, НОМЕР_6, НОМЕР_7, НОМЕР_8, НОМЕР_9, НОМЕР_10; заборони затвердження проектів (проекту) землеустрою або іншої землевпорядної документації щодо зазначених земель, передавати їх у власність або іншим чином відчужувати чи змінювати, у тому числі передавати в оренду, виставляти на торги/аукціон, об'єднувати, ділити.

Ухвала набрала законної сили відповідно статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України і може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України через суд першої інстанції до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи з урахуванням підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Л.В. Трофімова