Справа № 2340/3023/18
Суддя: Парінов Андрій Борисович
Дата ухвалення: 2019-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 2340/3023/18 Суддя (судді) першої інстанції: С.М. Гарань
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Парінова А.Б.,

суддів: Беспалова О.О.,

Ключковича В.Ю.,

при секретарі судового засідання Гужві К.М.,

за участю представників учасників судового процесу:

від позивача - Желізняк Ю.В., Коваленко В.Б.,

від відповідача - Крицький Ю.Г.,

від третьої особи - не з'явились,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Черкаській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2018 р. у справі за адміністративним позовом Головного управління Національної поліції в Черкаській області до Головного управління ДФС у Черкаській області, третя особа: Головне управління Державної казначейської служби України у Черкаській області про визнання протиправними та скасування рішень, -

В С Т А Н О В И В:

До Черкаського окружного адміністративного суду звернулось ГУНП в Черкаській області (далі - позивач) з позовом до ГУ ДФС у Черкаській області (далі - відповідач), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ДФС у Черкаській області від 18.07.2018 № про застосування штрафних в розмірі 9519,62 грн.;

- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ДФС у Черкаській області від 18.07.2018 № про застосування штрафних санкцій в розмірі 634, 64 грн.;

- визнати протиправною та скасувати вимогу ГУ ДФС у Черкаській області від 18.07.2018 № Ю-;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Черкаській області від 18.07.2018 № про визначення суми грошового зобов'язання з податків та зборів, у тому числі з податку на доходи фізичних осіб, пені в розмірі 7092,41 грн.;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Черкаській області від 18.07.2018 № про визначення суми грошового зобов'язання з податків та зборів, у тому числі з податку на військовий збір, пені в розмірі 591, 04 грн.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2018 року адміністративний позов задоволено повністю.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням відповідач подав апеляційну скаргу та посилаючись на не правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також невідповідність висновку суду чинному законодавству і дійсним обставинам справи просить скасувати рішення Черкаського окружного адміністративного суду та прийняти постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити в повністю.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що на переконання податкового органу, оподаткуванню підлягають усі виплати, які за трудовим законодавством підпадають під визначення заробітної плати, незалежно від того, яким чином вони виплачені: чи безпосередньо роботодавцем, чи іншим органом на підставі рішення суду про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Відповідач стверджує, що відповідно до вимог ст. 67 Конституції України та норм Податкового кодексу України податковим органом було правомірно застосовано до позивача санкції за оскаржуваними рішеннями.

У свою чергу, апелянт зазначає, що судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні не надано належної оцінки вказаним фактичним обставинам справи, та відповідно невірно застосовано норми права, що є порушенням ст. 242 КАС України, а тому останнє, на думку відповідача, підлягає скасуванню, як безпідставно та необгрунтовано винесене.

Апелянтом було також подано до суду додаткові пояснення та додаткові докази на підтвердження вимог апеляційної скарги.

Відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.

Разом з цим, у судовому засіданні представник позивача підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги та просив суд їх задовольнити.

Представники позивача у судовому засіданні заперечували проти доводів апелянта та просили суд відмовити у задоволенні вимог апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Головне управління Державної казначейської служби України у Черкаській області будучи належним чином повідомлено про дату, час та місце судового розгляду справи явку уповноваженого представника до суду не забезпечило та будь-яких заяв або клопотань до суду не надало.

З огляду на зазначене та керуючись приписами ч. 2 ст. 313 КАС України колегія суддів вирішила розглянути справу за даною явкою.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, на підставі заяви гр.. ОСОБА_6 від 18.04.2018 та згідно з наказом від 08.06.2018 № 1048 ГУ ДФС у Черкаській області була проведена позапланова виїзна перевірка ГУНП в Черкаській області з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства в частині нарахування, утримання, перерахування податку на доходи фізичних осіб, військового збору та єдиного соціального внеску на загальнообов'язкове соціальне страхування при виплаті доходу ОСОБА_6, за період господарської діяльності з 01.04.2017 по 20.06.2018.

Результати проведеної документальної виїзної перевірки оформлені актом від 26.06.2018 № 355/23-00-13-0214/40108667.

Як вбачається зі змісту вказаного Акта, в ході проведення перевірки посадовими особами контролюючого органу було встановлено наступні порушення:

- ч.2 ст.6 та ч.1 ст.7 Закону України №2464 "Про збір та обік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", що призвело до заниження єдиного соціального внеску на суму 6346,41грн.;

- п.п.164.2.1 п.164.2 ст.164, п.п.168.1.1 п.168.1 ст.168, п.176.2 "а" ст.176 ПК України, що призвело до заниження суми грошового зобов'язання по ПДФО в сумі 5192,52горн.;

- ст.163, п.п.1.2-1.4 та п.п.1.6 ст.161 підрозділу 10 розд. ХХ ПК України, що призвело до заниження податкового зобов'язання по військовому збору на загальну суму 432,71грн.

Не погоджуючись із вказаними висновками Акта перевірки ГУНП в Черкаській області було 05.07.2018 подало заперечення, за результатами розгляду яких Головним управлінням ДФС у Черкаській області висновок акту документальної виїзної перевірки ГУНП в Черкаській області від 26.06.2018 № 355/23-00-13-0214/40108667 залишено без змін.

Таким чином, на підставі вказаних висновків Акта перевірки ГУ ДФС у Черкаській області 18.07.2018 були прийняті:

- рішення № про застосування до ГУНП в Черкаській області штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в розмірі 9519, 62 грн.;

- рішення № про застосування до ГУНП в Черкаській області штрафних санкцій за несплату, неповну або несвоєчасну сплату суми єдиного внеску одночасно з видачею сум виплат, на, які нараховується єдиний внесок (авансових платежів) в розмірі 634, 64 грн.;

- вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ю- зі сплати єдиного внеску, штрафів та пені на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в розмірі 6346, 41 грн.;

- податкове повідомлення-рішення № про визначення суми грошового зобов'язання з податків та зборів, у тому числі з податку на доходи фізичних осіб, пені в розмірі 7092,41 грн.;

- податкове повідомлення-рішення № про визначення суми грошового зобов'язання з податків та зборів, у тому числі з податку на військовий збір, пені в розмірі 591, 04 грн.

Вважаючи зазначені рішення протиправними, ГУПН в Черкаській області звернулось до суду про їх оскарження.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що ГУНП в Черкаській області в даному випадку не є податковим агентом відносно ОСОБА_6, оскільки жодного обчислення, нарахування чи виплати доходу останньому не здійснювало. Безспірне списання органом Казначейства коштів з рахунку Головного управління на користь ОСОБА_6, на переконання суду, не може бути віднесене до доходу останнього, як доходу у вигляді заробітної плати, нарахованої (виплаченої) платнику податку відповідно до умов трудового договору (контракту).

З огляду на зазначене, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, Черкаського окружного адміністративного дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими, а вимоги такими, які слід задовольнити.

Переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 08 серпня 2017 року було, зокрема, стягнуто з Головного управління Національної поліції в Черкаській області на користь ОСОБА_6 середнє грошове утримання за час вимушеного прогулу за період з 25.04.2017 по дату поновлення на службі в розмірі 35 462 грн. 32 коп.

При цьому, у мотивувальній частині вказаного рішення суд зазначив, що сума середнього грошового утримання за час вимушеного прогулу позивача становить 35462 грн. 32 коп. без утримання прибуткового податку з громадян та інших обов'язкових платежів.

Разом з цим, Черкаський окружний адміністративний суд у даній постанові послався на постанову Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», де зазначено, що справляння і сплата прибуткового податку з громадян є обов'язком роботодавця та працівника, у зв'язку з чим суд визначає відповідну суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства визначено Податковим кодексом України.

З матеріалів справи вбачається, що в серпні 2017 року ГУНП в Черкаській області було нараховане та виплачене ОСОБА_6 середнє грошове утримання за один місяціь в розмірі 6615,00 грн., з якого утримані і перераховані всі податки і збори відповідно до законодавства.

Крім того, на виконання вказаного рішення суду, яке набрало законної сили 15 листопада 2018 року Головним управлінням державної казначейської служби було проведено безспірне списання коштів з рахунків ГУНП в Черкаській області в сумі 28847,32 грн. середнє грошове утримання за час вимушеного прогулу.

Водночас, як було встановлено посадовими особами в ході проведення перевірки та не заперечується позивачем, ГУНП в Черкаській області під час виплати ОСОБА_6 середнє грошове утримання за час вимушеного прогулу в сумі 28847,32 грн. податок з доходів фізичних осіб у розмірі 5192,52 грн., військовий збір у розмірі 432,71 грн. та єдиний соціальний внесок у розмірі 6346,41 грн. не нараховувався та не сплачувався, що і стало підставою для прийняття оскаржуваних податкових рішень.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам колегія суддів зазначає про таке.

Приписами статті 67 Конституції України передбачено, що кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Оподаткування доходів фізичних осіб регламентується розділом IV Податкового кодексу України, відповідно до п. 162.1 ст. 162 якого платником податку на доходи фізичних осіб є, зокрема фізична особа - резидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні, та податковий агент.

Відповідно до п. 18.1. ст. 18 Податкового кодексу України податковим агентом визнається особа, на яку цим Кодексом покладається обов'язок з обчислення, утримання з доходів, що нараховуються (виплачуються, надаються) платнику, та перерахування податків до відповідного бюджету від імені та за рахунок коштів платника податків.

Згідно з п. 171.1. ст. 171 Податкового кодексу України особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку.

Пункт 171.2. статті 171 Податкового кодексу України визначає, що особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з інших доходів, є: а) податковий агент - для оподатковуваних доходів з джерела їх походження в Україні; б) платник податку - для іноземних доходів та доходів, джерело виплати яких належить особам, звільненим від обов'язків нарахування, утримання або сплати (перерахування) податку до бюджету.

Підпункт 14.1.180 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України передбачає, що податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов'язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу.

Згідно з п. 176.2. ст. 176 Податкового кодексу України особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов'язані: а) своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок.

Відповідно до пп. 163.1.1 п. 163.1 ст. 163 Кодексу об'єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід, до якого включаються доходи у вигляді заробітної плати, нараховані (виплачені) платнику податку відповідно до умов трудового договору (контракту) (п.п. 164.2.1 п. 164.2 ст. 164 Кодексу) та інші доходи, крім зазначених у ст. 165 Кодексу (п.п. 164.2.20 п. 164.2 ст. 164 Кодексу).

Згідно з п.п.14.1.48 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України заробітна плата - це основна та додаткова заробітна плата, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, що виплачуються (надаються) платнику податку у зв'язку з відносинами трудового найму відповідно до закону.

До загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються доходи у вигляді заробітної плати, нараховані (виплачені) платнику податку відповідно до умов трудового договору (контракту) (п.п.164.2.1 п.164.2 ст.164 ПК України).

Тобто, згідно з нормами Податкового кодексу України, оподаткуванню підлягають усі виплати, які за трудовим законодавством підпадають під визначення заробітної плати, незалежно від того, яким чином вони виплачені: чи безпосередньо роботодавцем, чи на підставі рішення суду про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Згідно з п. 167.1 ст. 167 Кодексу ставка податку становить 18 відс. бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) платнику (крім випадків, визначених у пунктах 167.2 - 167.5 цієї статті).

Крім того, доходи, визначені ст. 163 Кодексу, є об'єктом оподаткування військовим збором (пп. 1.2 п. 161 підрозділу 10 розділу XX Кодексу).

Ставка військового збору становить 1,5 відс. об'єкта оподаткування, визначеного п.п. 1.2 п. 161 підрозділу 10 розділу XX Кодексу (п.п. 1.3 п, 16 1 підрозділу 10 розділу XX Кодексу).

Особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку на доходи фізичних осіб і військового збору, зокрема:

з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку;

з інших доходів, є податковий агент для оподатковуваних доходів з джерела їх походження в Україні (п. 171.1 ст. 171 Кодексу).

Нарахування, утримання та сплата (перерахування) податку на доходи фізичних осіб та військового збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому ст. 168 Кодексу.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до п. 18.2 ст. 18 Кодексу при виплаті доходу фізичній особі у вигляді суми середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та за час затримки розрахунку при звільненні, стягнутої з рахунку роботодавця на підставі рішення суду, податковий агент зобов'язаний нараховувати, утримувати та сплачувати податок на доходи фізичних осіб і військовий збір та подати відповідно до Кодексу податкову звітність.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 18 липня 2018 року (справа № 359/10023/16-ц), де судом зазначено, що суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як середній заробіток за час вимушеного прогулу, обраховуються без віднімання сум податків та зборів. Податки і збори із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу зменшується на суму податків і зборів.

Крім того, відрахування податків і обов'язкових платежів із середнього заробітку за час вимушеного прогулу не погіршує становище працівника, якого поновлено на роботі, оскільки за цей період, у разі перебування на посаді, працівник отримував би заробітну плату, із якої також відраховувались би податки і збори.

Разом з цим, колегія суддів зазначає, що механізм виконання рішень про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначено Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року №8 45.

Так, відповідно до п. 2 постанови № 845 встановлено, що безспірне списання - це операції з коштами державного та місцевих бюджетів, що здійснюються з метою виконання Казначейством та його територіальними органами рішень про стягнення коштів без згоди (подання) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, боржників, органів місцевого самоврядування та/або державних органів на підставі виконавчих документів. Боржники - це, зокрема, визначені в рішенні про стягнення коштів підприємства, установи та організації, рахунки яких відкриті в органах Казначейства. Виконавчі документи - оформлені в установленому порядку виконавчі листи судів та накази господарських судів, видані на виконання рішень про стягнення коштів, а також інші документи, визначені Законом України від 2 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження».

Відповідно до п. 34 постанови № 845 після здійснення безспірного списання коштів з рахунків боржника орган Казначейства готує відповідне повідомлення у двох примірниках, один з яких залишається в органі Казначейства, другий видається боржникові разом з випискою з рахунків.

Під час виконання судових рішень про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу боржник є податковим агентом, який виконує судове рішення, з відрахуванням податку на доходи фізичних осіб та єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування із сум, що належать до виплати стягувану.

Таким чином, наведені обставини вкотре підтверджують, що, роботодавець, якій виконує рішення суду в частині нарахування (виплати) доходу у розмірі середньої заробітної плати за вимушений прогул має виконати усі функції податкового агента визначені Податковим кодексом України.

Отже, з аналізу наведених норм законодавства вбачається, що позивач, як податковий агент виконуючи судове рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу зобов'язаний був нарахувати та подавати у строки, встановлені Податковим кодексом України для податкового кварталу, податковий розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платника податку, а також суми утриманого з них податку до контролюючого органу за місцем свого розташування (підпункт "б" пункту 176.2 статті 176 Податкового кодексу України), зокрема податок з доходів фізичних осіб у розмірі 5192,52 грн., військовий збір у розмірі 432,71 грн.

З огляду на зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що податкові повідомлення-рішення ГУ ДФС у Черкаській області від 18.07.2018 № про визначення суми грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб та пені в розмірі 7092,41 грн., а також податкове повідомлення-рішення від 18.07.2018 № про визначення суми грошового зобов'язання з податку на військовий збір, пені в розмірі 591, 04 грн. були прийняті відповідачем на підставі, в межах та у спосіб визначений нормами податкового законодавства.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу що здійснює його збір та ведення обліку визначені Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 року №2464 -VІ (далі - Закон № 2464 -VІ).

Платники нараховують єдиний внесок на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому чому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону "Про оплату праці", та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (наданих послуг) за цивільно-правовими договорами (ст.7 Закону №2464 -VІ).

Статтею 4 Закону №2464-VІ визначено перелік платників єдиного внеску, зокрема такими платниками є роботодавці.

Порядок нарахування єдиного внеску на суму середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, яка стягнена за рішенням суду визначено абз. 2 ч. 2 ст.7 Закону № 2464 -VІ.

Так, для осіб, яким після звільнення з роботи згідно з рішенням суду нараховано середню заробітну плату за вимушений прогул, єдиний внесок нараховується на суму, що визначається шляхом ділення заробітної плати (доходу), виплаченої за результатами роботи, на кількість місяців, за які вона нарахована.

Частина 5 статті 8 Закону № 2464 визначає, що єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Отже, нормами Закону № 2464-VІ на роботодавця покладено обов'язок щодо розрахунку та сплати єдиного соціального внеску на суму середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, яка стягнена за рішенням суду.

Вказані суми відображаються у Звіті про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообв'язкове державне соціальне страхування до органів доходів і зборі Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 14.04.2015 № 435).

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що позивач згідно абз. 2 ч. 2 ст.7 Закону № 2464 -VІ зобов'язаний був нарахувати та сплатити єдиний внесок на суму грошового утримання ОСОБА_6, відтак рішення ГУ ДФС у Черкаській області від 18.07.2018 № про застосування штрафних за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в розмірі 9519,62 грн., рішення від 18.07.2018 № про застосування штрафних санкцій за несплату, неповну або несвоєчасну сплату суми єдиного внеску одночасно з видачею сумм виплат, на, які нарахвується єдиний внесок в розмірі 634, 64 грн., а також вимога від 18.07.2018 № Ю- зі сплати єдиного внеску, штрафів та пені на загальнообовязкове державне соціальне страхування в розмірі 6346,41 грн. прийняті на законних підставах і скасуванню не підлягають.

Відповідно до вимог статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу

Враховуючи принцип змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів, а також у доведенні перед судом їх переконливості, суд зазначає, що обов'язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності відповідачем не звільняє позивача від обов'язку доказування протилежного.

Разом з цим, позивачем не надано належних та допустимих доказів які б свідчили про протиправні дії суб'єкта владних повноважень або протиправність прийнятих ним рішень. Не встановлено судом відповідних обставині в ході розгляду справи.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апелянта заслуговують уваги, оскільки спростовують висновки суду першої інстанції.

На підставі вказаного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи, рішення прийнято з порушенням норм матеріального права, що є підставою для його скасування, та прийняття нової постанови про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 310, 313, 315, 317, 321, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Черкаській області - задовольнити.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2018 року - скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог Головного управління Національної поліції в Черкаській області відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя А.Б. Парінов
Судді О.О. Беспалов
В.Ю. Ключкович

Повний текст постанови виготовлено 11 лютого 2019 року