Справа № 520/10515/18
Суддя: Панченко О.В.
Дата ухвалення: 2019-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

29 січня 2019 р. № 520/10515/18

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді - Панченко О.В.

за участю:

секретаря судового засідання - Василенко А.А.,

позивача - ОСОБА_1 (паспорт НОМЕР_4 виданий Великобурлуцьким РВ УМВС України в Харківській області 23.02.2000 р.),

представника відповідача - ОСОБА_2 (довіреність №02-25/965 від 14.12.2018 р.)

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (АДРЕСА_3 код ЄДРПОУ НОМЕР_1) , ОСОБА_3 (АДРЕСА_1 код ЄДРПОУ НОМЕР_2) , ОСОБА_4 (АДРЕСА_4 код ЄДРПОУ НОМЕР_3) до Великобурлуцької селищної ради (вул. Центральна, буд. 40, смт.Великий Бурлук, Великобурлуцький район, Харківська область, 62602, ) визнання протиправним та скасування рішення,-

В С Т А Н О В И В:

Позивачі - ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4, звернулися до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просять суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Великобурлуцької селищної ради №54-7 "Про встановлення розміру фіксованих ставок єдиного податку на території Великобурлуцької селищної ради на 2019 рік" прийняте на 3 сесії VІІ скликання 22 червня 2018 року;

- стягнути з бюджету Великобурлуцької селищної ради, на користь позивачів сплачений судовий збір за подання даної позовної заяви у розмірі 1762,00 грн;

- стягнути з бюджету Великобурлуцької селищної ради, на користь позивачів понесені документально підтвердженні витрати на проїзд до суду.

В обґрунтування позовних вимог позивачі зазначили, що відповідачем 22.06.2018 року прийнято рішення Про встановлення розміру фіксованих ставок єдиного податку на території Великобурлуцької селищної ради на 2019 рік" №54-7, яким визначено ставки єдиного податку в максимальних розмірах, тобто, для першої групи платників єдиного податку - 10 відсотків розміру прожиткового мінімуму доходів громадян, а для другої групи платників єдиного податку - 20 відсотків розміру прожиткового мінімуму громадян. Водночас, вказане рішення прийнято з грубим порушенням процедури прийняття регуляторних актів органами місцевого самоврядування, визначеній Законом України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності".

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 05.12.2018 року відкрито провадження в адміністративній справі.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 29.01.2019 року закрито підготовче провадження і призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні позивач - ОСОБА_1 (паспорт НОМЕР_4 виданий Великобурлуцьким РВ УМВС України в Харківській області 23.02.2000 р.) позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд позов задовольнити.

Позивачі - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у судове засідання не прибули, надіслали на адресу суду клопотання, в якому просили здійснювати розгляд справи без їх участі (а.с.67, 69).

Представник відповідача - Великобурлуцької селищної ради, ОСОБА_2 (довіреність №02-25/965 від 14.12.2018р.), в судовому засіданні проти позову заперечував з підстав викладених у відзиві на адміністративний позов (а.с. 49-53) та просив суд у задоволені позову відмовити, посилаючись на те, що Великобурлуцька селищна рада при прийнятті рішення про встановлення ставки єдиного податку на 2019 рік діяла в порядку, межах та у спосіб, визначений Конституцією України, ЗУ "Про місцеве самоврядування в Україні", Податкового кодексу України. Крім того, рішення №54-7 від 22.06.2018 року не є регуляторним актом, оскільки платники 2 групи єдиного податку є визначеним колом осі, які відповідають вимогам пункту 291.4 статті 291 ПКУ та плануючи всій бізнес самостійно обирають для себе систему оподаткування.

Суд, вивчивши доводи позову та відзиву проти нього, заслухавши пояснення учасників процесу, які прибули до суду, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з наступних підстав та мотивів:

У відповідності до ст. 25 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Пунктом 24 ч. 1 ст. 26 цього Закону встановлено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання встановлення місцевих податків і зборів відповідно до Податкового кодексу України.

Судом з матеріалів справи встановлено, що 22 червня 2018 року на 3 сесії VІІ скликання Великобурлуцької селищної ради прийнято рішення №54-7 "Про встановлення розміру фіксованих ставок єдиного податку на території Великобурлуцької селищної ради на 2019 рік", яким встановлено ставки єдиного податку для фізичних осіб-підприємців на 2019 рік (а.с.21).

Вказаним рішенням для суб'єктів господарювання - фізичних осіб-підприємців встановлено фіксовані ставки єдиного податку в залежності від виду діяльності з розрахунку на календарний місяць:

для першої групи платників єдиного податку - 10 відсотків розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня податкового (звітного) року;

для другої групи платників єдиного податку - 20 відсотків розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Рішення №54-7 від 22.06.2018 року було опубліковано через засоби масової інформації (інтернет) на офіційному веб-сайті Великобурлуцької селищної ради.

20 липня 2018 року від фізичних осіб-підприємців надійшло звернення про перегляд та зменшення фіксованої ставки єдиного податку (а.с.22-24).

Дане звернення було обговорене на 4 сесії 7 скликання від 24.07.2018 року та вирішено провести спільне засідання профільної комісії з фізичними особами-підприємцями 2 групи до чергової сесії селищної ради (а.с.55-56).

Згідно протоколу №4 засідання постійної комісії з фінансів, бюджету, соціально-економічного розвитку інвестиційної діяльності, регуляторної політики, промисловості та підприємництва Великобурлуцької селищної ради VІІ скликання від 08.08.2018 року за участю приватних підприємців, представника ДФС - Начальника відділу адміністрування податків і зборів з фізичних осіб-підприємців території обслуговування Салтівської ОДПІ ГУ ДФС у Харківській області ОСОБА_5 обговорювалося питання щодо непомірного відсотка ставки єдиного податку для 2 групи платників єдиного податку на 2019 рік, на якій вирішили рекомендувати створити робочу групу з моніторингу суб'єктів підприємницької діяльності та правил торгівлі в смт. Великий Бурлук (а.с.57-58).

Оскільки позивачі здійснюють підприємницько-господарську діяльність і відносять до 2 групи платників єдиного податку, визначена спірним рішенням відповідача ставка податку поширюється на позивачів.

До прийняття оскаржуваного рішення на території селища Великий Бурлук діяло рішення 18 позачергової сесії Великобурлуцької селищної ради 7 скликання від 24.03.2017 року №375-7 "Про встановлення розміру фіксованих ставок єдиного податку на території Великобурлуцької селищної ради", відповідно до яких розмір ставок єдиного податку, які підлягали застосуванню до позивачів, становили 10% розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Відповідно до п. 3 оскаржуваного рішення, з його прийняттям діюче раніше рішення Великобурлуцької селищної ради 7 скликання від 24.03.2017 року №375-7 "Про встановлення розміру фіксованих ставок єдиного податку на території Великобурлуцької селищної ради" втрачає чинність з 01.01.2019 року.

Вирішуючи спір суд зазначає, що відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до п. 12.3 ст. 12 Податкового кодексу України, сільські, селищні, міські ради та ради об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Підпунктом 12.4.3 п. 12.4 ст. 12 Податкового кодексу України визначено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад та рад об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, щодо податків та зборів належать: до початку наступного бюджетного періоду прийняття рішення про встановлення місцевих податків та зборів, зміну розміру їх ставок, об'єкта оподаткування, порядку справляння чи надання податкових пільг, яке тягне за собою зміну податкових зобов'язань платників податків та яке набирає чинності з початку бюджетного періоду.

Відповідно до п.293.2 ст.293 Податкового кодексу України, фіксовані ставки єдиного податку встановлюються сільськими, селищними, міськими радами або радами об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, для фізичних осіб-підприємців, які здійснюють господарську діяльність, залежно від виду господарської діяльності, з розрахунку на календарний місяць:

1) для першої групи платників єдиного податку - у межах до 10 відсотків розміру прожиткового мінімуму;

2) для другої групи платників єдиного податку - у межах до 20 відсотків розміру прожиткового мінімуму.

Закон України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності" від 11.09.2003 р. №1160-ІV (далі - Закон № 1160) передбачає обов'язковість реалізації щодо кожного проекту регуляторного акта певних процедур, зокрема, підготовку аналізу регуляторного впливу та оприлюднення з метою одержання зауважень і пропозицій від фізичних та юридичних осіб, їх об'єднань.

Зазначене спрямовано на дотримання розробником проекту регуляторного акта принципів державної регуляторної політики, ключовими з яких є принцип ефективності - забезпечення досягнення внаслідок дії регуляторного акта максимально можливих позитивних результатів за рахунок мінімально необхідних витрат ресурсів суб'єктів господарювання, громадян та держави; та принцип збалансованості - забезпечення у регуляторній діяльності балансу інтересів суб'єктів господарювання, громадян та держави.

Згідно з абз. 4 ст. 1 Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності", регуляторний акт - це прийнятий уповноваженим регуляторним органом нормативно-правовий акт, який або окремі положення якого спрямовані на правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб'єктами господарювання.

Судом встановлено, що рішення Великобурлуцької селищної ради №54-7 від 22.06.2018 року підпадає під критерії вказаного визначення, а отже, за своїм змістом та спрямуванням є регуляторним актом, окремі положення якого спрямовані на правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб'єктами господарювання, оскільки визначають нові розміри ставок єдиного податку на території селища Великий Бурлук, одночасно скасовуючи відповідні ставки єдиного податку, що діяли до прийняття цього рішення.

Відповідно до ч. 12 ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування, які відповідно до закону є регуляторними актами, розробляються, розглядаються, приймаються та оприлюднюються у порядку, встановленому Законом України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності".

Таким чином, при прийнятті рішення Великобурлуцької селищної ради №54-7 від 22.06.2018 року відповідач був зобов'язаний дотримуватися вимог Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності".

Зокрема, абз. 1 ст. 9 Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності" визначено, що кожен проект регуляторного акта оприлюднюється з метою одержання зауважень і пропозицій від фізичних та юридичних осіб, їх об'єднань.

Згідно з абз. 6, 7 вказаної статті, строк, протягом якого від фізичних та юридичних осіб, їх об'єднань приймаються зауваження та пропозиції, встановлюється розробником проекту регуляторного акта і не може бути меншим ніж один місяць та більшим ніж три місяці з дня оприлюднення проекту регуляторного акта та відповідного аналізу регуляторного впливу. Усі зауваження і пропозиції щодо проекту регуляторного акта та відповідного аналізу регуляторного впливу, одержані протягом встановленого строку, підлягають обов'язковому розгляду розробником цього проекту. За результатами цього розгляду розробник проекту регуляторного акту повністю чи частково враховує одержані зауваження і пропозиції або мотивовано їх відхиляє.

Відповідно до абз. 2 ст. 9 Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності", про оприлюднення проекту регуляторного акта з метою одержання зауважень і пропозицій розробник цього проекту повідомляє у спосіб, передбачений статтею 13 цього Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності", стосовно кожного проекту регуляторного акта його розробником готується аналіз регуляторного впливу. Відповідно до абз. З ст. 8 цього Закону, розробник при підготовці аналізу регуляторного впливу повинен виконати усі вимоги цієї статті, серед іншого, визначити очікувані результати прийняття запропонованого регуляторного акта, у тому числі здійснити розрахунок очікуваних витрат та вигод суб'єктів господарювання, громадян та держави внаслідок дії регуляторного акта.

Крім того, при підготовці аналізу регуляторного впливу обов'язковим є застосування Методики проведення аналізу впливу регуляторного акта, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України № 308 від 11.04.2004 р.

Статтею 34 Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності" визначено особливості розгляду сільською, селищною, міською, районною у місті, районною, обласною радою проектів регуляторних актів, а саме: кожен проект регуляторного акта, що внесений на розгляд до сільської, селищної, міської, районної у місті, районної, обласної ради, подається до відповідальної постійної комісії для вивчення та надання висновків про відповідність проекту регуляторного акта вимогам статей 4 та 8 цього Закону.

Відповідальна постійна комісія забезпечує підготовку експертного висновку щодо регуляторного впливу внесеного проекту регуляторного акта, який разом з цим проектом та підписаним аналізом регуляторного впливу подається до уповноваженого органу для підготовки у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку пропозицій щодо удосконалення проекту відповідно до принципів державної регуляторної політики.

На підставі аналізу регуляторного впливу, яким супроводжувався проект регуляторного акта при його внесенні на розгляд сесії відповідної ради, а також експертного висновку щодо регуляторного впливу цього проекту та пропозицій уповноваженого органу відповідальна постійна комісія готує свої висновки про відповідність проекту регуляторного акта вимогам статей 4 та 8 цього Закону. У випадках, визначених частиною другою статті 33 цього Закону, такі висновки готуються на підставі експертного висновку щодо регуляторного впливу та пропозицій уповноваженого органу.

Статтею 4 цього Закону визначені принципи державної регуляторної політики, зокрема, принципи ефективності, збалансованості, передбачуваності, прозорості та врахування громадської думки.

Відповідно до ч. 1 статті 8 Закону № 1160, стосовно кожного проекту регуляторного акта його розробником готується аналіз регуляторного впливу.

Такий аналіз повинен відповідати вимогам, встановленим частиною 3 зазначеної статті, зокрема, розробник проекту регуляторного акта при підготовці аналізу регуляторного впливу повинен, серед іншого:

- визначити очікувані результати прийняття запропонованого регуляторного акта, у тому числі здійснити розрахунок очікуваних витрат та вигод суб'єктів господарювання, громадян та держави внаслідок дії регуляторного акта;

- визначити та оцінити усі прийнятні альтернативні способи досягнення встановлених цілей, у тому числі ті з них, які не передбачають безпосереднього державного регулювання господарських відносин;

- аргументувати переваги обраного способу досягнення встановлених цілей;

- обґрунтовано довести, що досягнення запропонованим регуляторним актом встановлених цілей є можливим з найменшими витратами для суб'єктів господарювання, громадян та держави;

- обґрунтовано довести, що вигоди, які виникатимуть внаслідок дії запропонованого регуляторного акта, виправдовують відповідні витрати у випадку, якщо витрати та/або вигоди не можуть бути кількісно визначені;

- оцінити можливість впровадження та виконання вимог регуляторного акта залежно від ресурсів, якими розпоряджаються органи державної влади, органи місцевого самоврядування, фізичні та юридичні особи, які повинні впроваджувати або виконувати ці вимоги.

Відповідно до вимог ст. 36 Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності", регуляторний акт не може бути прийнятий або схвалений уповноваженим на це органом чи посадовою особою місцевого самоврядування, якщо наявна хоча б одна з таких обставин: відсутній аналіз регуляторного впливу; проект регуляторного акта не був оприлюднений.

У разі виявлення будь-якої з цих обставин орган чи посадова особа місцевого самоврядування має право вжити передбачених законодавством заходів для припинення виявлених порушень, у тому числі відповідно до закону скасувати або зупинити дію регуляторного акта, прийнятого з порушеннями.

Поряд із цим, суд зазначає, що відповідно до статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

З наданих позивачами та представником відповідача доказів, в розумінні ст.77-78 КАС України, вбачається, що відповідачем не публікувався проект спірного рішення про встановлення нових ставок єдиного податку ні в місцевих друкованих засобах масової інформації, а ні на офіційному веб-сайті Великобурлуцької селищної ради, що позбавило громаду селища, зокрема, платників єдиного податку, внести свої зауваження та пропозиції та не проходив процедуру забезпечення здійснення державної регуляторної політики щодо регуляторних актів органів місцевого самоврядування.

Таким чином, Великобурлуцькою селищною радою не дотримано процедуру прийняття регуляторного акту, оскільки, судом встановлено обидві зазначені Законом №1160 підстави, а саме: 1) відсутній аналіз регуляторного впливу рішення; 2)зазначений проект рішення не був оприлюднений.

За викладених обставин, суд доходить висновку про наявність підстав для визнання протиправним та скасувати рішення Великобурлуцької селищної ради №54-7 від 22.06.2018 "Про встановлення розміру фіксованих ставок єдиного податку на території Великобурлуцької селищної ради на 2019 рік".

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Зважаючи на те, що судом задоволено позовні вимоги позивачів, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивачів судові витрати по сплаті судового збору у загальній сумі 2114,40 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Також, позивачами в позовній заяві заявлено клопотання про стягнення на користь позивачів понесені документально підтверджені судові витрати на проїзд до суду.

Суд зазначає, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву ( ч.7 ст. 139 КАС України).

Згідно ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов'язані із прибуттям до суду; 3) пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов'язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Позивач - ОСОБА_6, вказував у зазначеному клопотанні, що проживає у сел.Великий Бурлук (Харківська область) та ним, у зв'язку з його прибуттям до суду у м.Харків у судові засідання, призначені 17.12.2018 року та 29.01.2019 року було понесено витрати на суму 299,77 грн., що складаються з вартості проїзду та підтверджується фіскальним чеком №11133 від 16.12.2018 р. про придбання пального типу "скраплений газ" на суму 299,77 грн.

Разом з тим, суд зазначає, що з наданого позивачем фіскального чеку неможливо встановити достовірність факту сплати вказаних позивачем коштів саме на проїзд до суду, так як документ не містить даних про пункт відправлення, пункт призначення, чи кілометраж.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відсутні підстави для задоволення заяви позивачів щодо задоволення клопотання про стягнення з відповідача витрат на проїзд до суду.

Керуючись ст. ст. 1, 2, 6, 7, 19, 245, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ,-

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Великобурлуцької селищної ради про визнання протиправним та скасування рішення, - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Великобурлуцької селищної ради №54-7 "Про встановлення розміру фіксованих ставок єдиного податку на території Великобурлуцької селищної ради на 2019 рік" прийняте на 3 сесії VІІ скликання 22 червня 2018 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Великобурлуцької селищної ради (вул.Центральна, буд.40, смт. Великий Бурлук, Харківська обл., 62602, ) витрати зі сплати судового збору у загальному розмірі 2114 (дві тисячі сто чотирнадцять) грн. 40 коп.: на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (АДРЕСА_3 РОНКПП НОМЕР_1) у сумі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп., ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 (АДРЕСА_2 РОНКПП НОМЕР_2) у сумі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп., ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 (АДРЕСА_4 РОНКПП НОМЕР_3) у сумі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду. Або в порядку, передбаченому п. 15.5 Розділу VII КАС України, а саме: до Другого апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлений 08 лютого 2019 року.

Суддя О.В. Панченко