Справа № 420/634/19
Суддя: Левчук О. А.
Дата ухвалення: 2019-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/634/19
УХВАЛА

11 лютого 2019 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Левчук О.А., розглянувши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправною бездіяльності управління Пенсійного фонду України, яка полягає у невиплаті, починаючи з 01.02.2018 року по 31.05.2018 року, пенсії у розмірі 1503,43 грн. щомісячно, разом за весь період у розмірі 6013,72 грн.; зобов'язання Головного управління Пенсійного фонду України в м. Одеса виплатити суму пенсії за період з 01.02.2018 року по. 31.05.2018 року у розмірі 6013,72 грн. ОСОБА_2, негайно після проголошення рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, чи: 1) подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; 2) має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); 3) відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; 4) належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; 5) позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); 6) немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Згідно п. 4 ч. 5 ст. 160 КАС України в позовній заяві зазначається зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів.

Так, позивач визначає відповідачем Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області, проте позовні вимоги звернуті до Управління Пенсійного фонду України та до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Одеса.

При цьому, в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських організацій будь-яких даних щодо Управління Пенсійного фонду України та Головного управління Пенсійного фонду України в м. Одеса не міститься.

Згідно п. 2 ч. 5 ст. 160 КАС України в позовній заяві зазначаються повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, ім'я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб); поштовий індекс; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України); реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості відомі позивачу), відомі номери засобів зв'язку, офіційна електронна адреса або адреса електронної пошти.

Так, в позовній заяві позивач визначає адресу місця проживання - 67582, Одеська область, Лиманський район, село Ілічанка, вул. Садова, 6-Б.

При цьому, в друкованому тексті адреси місця проживання позивача в позовній заяві містяться виправлення, які не засвідчені підписом позивача.

Крім того, в тексті позовної заяви позивач вказує, що у січні 2018 року змінила місце фактичного проживання/перебування в межах Одеської області, а саме переїхала жити в Лиманський район, Одеської області за адресою: АДРЕСА_1. Разом з тим, в довідці про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 03.01.2018 року № 5122-1022 вказано адресу фактичного місця проживання/перебування ОСОБА_1 - АДРЕСА_2.

Таким чином, позивачу слід вказати фактичне місце проживання/перебування, оскільки відомості щодо місця проживання/перебування мають суттєве значення в подальшому для належного сповіщення та забезпечення явки позивача в судове засідання.

Статтею 94 КАС України встановлено, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не визначено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Згідно п. 5.27 ДСТУ 4163-2003, затвердженого наказом Держспоживстандарту України від 07.04.2003 року №55 відмітка про засвідчення копії документа складають зі слів "Згідно з оригіналом", назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії і проставляють нижче реквізиту 23 (нижче підпису).

Разом з тим позивачем надані до позовної заяви ксерокопії документів, які не засвідчені належним чином у встановленому законом порядку.

Відповідно до ч. 3 ст. 161 КАС України до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до абзацу 4 статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» з 1 січня 2019 року прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць у розмірі 1921 гривень.

Згідно ч. 3 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру, який подано фізичною особою становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Таким чином, за подачу даного позову з урахуванням заявлених вимог позивачу слід сплатити 768,40 грн., проте до позову не доданий документ про сплату судового збору.

При цьому, позивач просить суд звільнити її від сплати судового збору, оскільки через майновий стан немає можливості його сплатити. В обґрунтування підстав звільнення від сплати судового збоу позивач вказує, що відповідно до відомостей з державного реєстру фізичних осіб-платників податків пор суми виплачених доходів та утриманих податків у неї відсутній дохід, який дозволяє сплатити судовий збір.

Питання про відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати регулюється Законом України «Про судовий збір». Так, положеннями ст. 8 вказаного Закону передбачено, що враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

У відповідності до ч. 1 ст. 133 КАС України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

Відтак, єдиною підставою для звільнення, розстрочки, відстрочки від сплати судового збору є незадовільний майновий стан сторони, тобто фізичної або юридичної особи. Звільнення сторони від сплати судового збору є правом, а не обов'язком суду.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 8 ЗУ «Про судовий збір» враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов, що розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік.

На підтвердження відсутності можливості сплатити судовий збір, позивач надає до суду відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків, згідно яких у ОСОБА_1 за період з 1 кварталу 2018 року по 3 квартал 2018 року відсутня інформація про доходи, разом з тим, позивач звернулась до суду 05.02.2019 року (1 квартал 2019 року).

Таким чином, наведені позивачем обставини не є доказом підтвердження неможливості сплати судового збору, оскільки не свідчить про відсутність доходів за попередній календарний рік, а відтак, не є підставою для звільнення від сплати судового збору.

Крім того, невмотивоване звільнення від сплати судового збору утворить дискримінаційне становище по відношенню до інших суб'єктів звернення до суду.

Між тим, Законом України «Про судовий збір» визначено право особи звернутись до суду із заявою про відстрочення або розстрочення сплати судового на певний час.

З боку позивача таких заяв не надходило.

Приймаючи до уваги, що позивачем не доведено належними доказами наявність необхідних підстав для звільнення від сплати судового збору та, як наслідок, не виконання позивачем вимог КАС України, суддя вважає за необхідне залишити адміністративний позов без руху, а позивачу надати термін для усунення недоліків позовної заяви, зазначених в ухвалі суду.

Згідно ч. 1 ст. 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п'яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

У зв'язку з вищевикладеним, суд вважає за необхідне залишити позовну заяву без руху, встановивши позивачу строк для усунення недоліків.

Недоліки повинні бути усунені шляхом приведення позовної заяви у відповідність до вимог ст. 160, 161 КАС України, а саме шляхом зазначення фактичного місця проживання/перебування позивача, визначення позовних вимог із зазначенням належного відповідача, надання належним чином завірених копій документів у встановленому законом порядку на підтвердження заявлених позовних вимог, з урахуванням недоліків, вказаних в ухвалі, сплати судового збору та надання до суду доказів на підтвердження сплати, в разі неможливості - клопотання про відстрочення або розстрочення сплати судового збору разом з доказами, на підставі яких можливо об'єктивно оцінити майновий стан позивача, а також шляхом надання копій позовної заяви після усунення недоліків разом з копіями документів, що надаються до суду відповідно до кількості учасників справи.

Керуючись ст. ст. 133, 160, 161, 169, 171, 248 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов'язання вчинити певні дії, - залишити без руху.

Повідомити позивача про необхідність в семиденний строк з дня вручення копії ухвали про залишення позовної заяви без руху усунути недоліки та роз'яснити, що в іншому випадку позов буде повернутий відповідно до вимог ч. 1 п. 4 ст. 169 КАС України.

Ухвала суду оскарженню не підлягає.

Суддя О.А. Левчук