Справа № 806/2312/17
Суддя: Матохнюк Д.Б.
Дата ухвалення: 2019-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 806/2312/17

Головуючий у 1-й інстанції: Панкеєва В.А

Суддя-доповідач: Матохнюк Д.Б.

30 січня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Матохнюка Д.Б.

суддів: Совгири Д. І. Курка О. П. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Ременяк С.Я.,

позивача: ОСОБА_2,

представника відповідачів: Голобородого Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції в Житомирській області, Голови комісії - заступника начальника Головного управління Національної поліції в Житомирській області полковника поліції Мамульчика Андрія Миколайовича, члена комісії - начальника управління кадрового забезпечення Головного управління Національної поліції в Житомирській області полковника поліції Левітана Сергія Олександровича, члена комісії - заступника начальника відділу комплектування управління кадрового забезпечення Головного управління Національної поліції в Житомирській області підполковника поліції Яскіна Олександра Олександровича, члена комісії - інспектора відділу комплектування управління кадрового забезпечення Головного управління Національної поліції в Житомирській області капітана поліції Штоюнда Олександра Вікторовича, Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області, Голови комісії - заступника голови ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області Поліщука Романа Петровича, члена комісії-ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області Шиманського Віталія Станіславовича, члена комісії-ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області Федосєєвої-Словінської Ірини Володимирівни, про визнання дій неправомірними, скасування висновку та зобов'язання провести службове розслідування, визнання неправомірними відповідей,

В С Т А Н О В И В :

у серпні 2017 року ОСОБА_2 звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Житомирській області (ГУНП в Житомирській області), Голови комісії - заступника начальника Головного управління Національної поліції в Житомирській області полковника поліції Мамульчика Андрія Миколайовича, члена комісії - начальника управління кадрового забезпечення Головного управління Національної поліції в Житомирській області полковника поліції Левітана Сергія Олександровича, члена комісії - заступника начальника відділу комплектування управління кадрового забезпечення Головного управління Національної поліції в Житомирській області підполковника поліції Яскіна Олександра Олександровича, члена комісії - інспектора відділу комплектування управління кадрового забезпечення Головного управління Національної поліції в Житомирській області капітана поліції Штоюнда Олександра Вікторовича, Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області (Ліквідаційна комісія УМВС України в Житомирській області), Голови комісії - заступника голови ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області Поліщука Романа Петровича, члена комісії-ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області Шиманського Віталія Станіславовича, члена комісії-ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області Федосєєвої-Словінської Ірини Володимирівни, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просив:

-визнати неправомірними дії голови комісії - заступника начальника Головного управління Національної поліції в Житомирській області полковника поліції Мамульчика Андрія Миколайовича щодо неналежного проведення службового розслідування;

- визнати неправомірними дії члена комісії - начальника управління кадрового забезпечення Головного управління Національної поліції в Житомирській області полковника поліції Левітана Сергія Олександровича щодо неналежного проведення службового розслідування;

- визнати неправомірними дії члена комісії - заступника начальника відділу комплектування управління кадрового забезпечення Головного управління Національної поліції в Житомирській області підполковника поліції Яскіна Олександра Олександровича щодо неналежного проведення службового розслідування;

- визнати неправомірними дії члена комісії - інспектора відділу комплектування управління кадрового забезпечення Головного управління Національної поліції в Житомирській області капітана поліції Штоюнда Олександра Вікторовича щодо неналежного проведення службового розслідування;

- скасувати висновок службового розслідування від 21.07.2017, затверджений начальником ГУНП в Житомирській області від 21.07.2017 про результати службового розслідування фактів викладених в заяві ОСОБА_2 щодо можливих неправомірних дій з боку працівників управління кадрового забезпечення Головного управління Національної поліції в Житомирській області;

- зобов'язати Головне управління Національної поліції в Житомирській області провести службове розслідування за заявою позивача від 19.06.2017 щодо неправомірних дій посадових осіб правоохоронних органів при присвоєнні йому спеціального звання "старшина міліції" та "старший сержант поліції" у листопаді 2015 року та відновити порушене право позивача;

- визнати неправомірними дії посадових осіб управління кадрового забезпечення Головного управління Національної поліції в Житомирській області щодо ненадання позивачу висновків службових розслідувань;

- визнати неправомірними відповіді Головного управління Національної поліції в Житомирській області від 21.07.2017 № 2291/105/01/12-2017 та голови ліквідаційної комісії УМВС України в Житомирській області від 26.07.2017 № 2351/12/01-20;

- визнати неправомірними дії голови комісії - заступника голови ліквідаційної комісії УМВС України в Житомирській області Поліщука Романа Петровича щодо неналежного проведення службового розслідування;

- визнати неправомірними дії члена комісії - члена ліквідаційної комісії УМВС України в Житомирській області Шиманського Віталія Станіславовича щодо неналежного проведення службового розслідування;

- визнати неправомірними дії члена комісії - члена ліквідаційної комісії УМВС України в Житомирській області Фєдосєєвої-Словінської Ірини Володимирівни щодо неналежного проведення службового розслідування;

- скасувати висновок службового розслідування від 21.07.2017, затверджений головою ліквідаційної комісії УМВС України в Житомирській області від 21.07.2017 про результати службового розслідування фактів викладених в заяві ОСОБА_2 щодо можливих неправомірних дій з боку працівників управління кадрового забезпечення УМВС України в Житомирській області;

- зобов'язати ліквідаційну комісію УМВС України в Житомирській області провести службове розслідування за заявою позивача від 19.06.2017 щодо неправомірних дій посадових осіб УМВС України в Житомирській області при присвоєнні йому спеціального звання "старшина міліції" у листопаді 2015 року та відновити порушене право.

12 жовтня 2018 року Житомирський окружний адміністративний суд прийняв рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову.

Не погоджуючись з вказаним рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

У судовому засіданні позивач апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Представник ГУНП в Житомирській області та Ліквідаційної комісії УМВС України в Житомирській області в судовому засіданні про задоволення апеляційної скарги заперечив, посилаючись на її необгрунтованість та безпідставність.

Голова комісії - заступник начальника ГУНП в Житомирській області полковник поліції Мамульчик А.М., голова комісії - заступник голови ліквідаційної комісії УМВС України в Житомирській області Поліщук Р.П., член комісії-ліквідаційної комісії УМВС України в Житомирській області Шиманський В.С. в судове засідання не з'явились, подали заяви про розгляд справи без їх участі.

Відповідачі - член комісії - начальник управління кадрового забезпечення ГУНП в Житомирській області полковник поліції Левітан С.О.; член комісії - заступник начальника відділу комплектування управління кадрового забезпечення ГУНП в Житомирській області підполковник поліції Яскін О.О., член комісії - інспектор відділу комплектування управління кадрового забезпечення ГУНП в Житомирській області капітан поліції Штоюнд О.В., член комісії-ліквідаційної комісії УМВС України в Житомирській області Федосєєва-Словінська І.В. будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи судовою повісткою, в судове засідання не з'явилися.

У відповідності до вимог ч.1 ст.205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги за наявними в матеріалах справи письмовими доказами, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено те, що наказом УМВС України в Житомирській області №292 о/с від 02.11.2015 року ОСОБА_2 прийнятий на службу в органи внутрішніх справ, як колишній працівник органів внутрішніх справ, і йому присвоєно спеціальне звання "старшина міліції".

На підставі наказу УМВС України №311 о/с від 05.11.2015 року позивач звільнений з органів внутрішніх справ 06.11.2015 року.

Наказом ГУНП в Житомирській області №9 о/с від 07.11.2015 року ОСОБА_2 прийнятий на службу в поліцію зі спеціальним званням "старший сержант поліції"

Згідно з наказом ГУНП в Житомирській області №55 о/с від 28.03.2017 позивача звільнено зі служби в поліції.

19 червня 2017 року ОСОБА_2 звернувся із заявою у порядку звернення до Міністра внутрішніх справ України та ГУНП в Житомирській області з проханням провести службове розслідування з приводу порушення його права на присвоєння спеціального звання "капітан міліції" та "капітан поліції", невірного обчислення стажу служби в міліції, поліції та відповідно належного грошового забезпечення, за результатами якого внести зміни в наказ №292 о/с від 02.11.2015 УМВС України в Житомирській області в частині присвоєння йому спеціального звання "старшина міліції", зазначивши - "капітан міліції", внести зміни в наказ №9 о/с від 07.11.2015 ГУНП в Житомирській області з присвоєнням спеціального звання "старший сержант поліції", зазначивши "капітан поліції". Відповідь просив надіслати рекомендованим листом, після проведення службового розслідування, у встановлений законом термін.

Так, наказом голови ліквідаційної комісії УМВС України в Житомирській області від 17.07.2017 призначено службове розслідування, проведення якого доручено комісії у складі: голови комісії - заступника голови ліквідаційної комісії УМВС України в Житомирській області Поліщука Р.П., члени комісії: Федосєєва-Словінська І.В., Шиманський В.С.

Також, листом від 03 липня 2017 року ГУНП в Житомирській області повідомило позивача про призначення службового розслідування наказом від 30.06.2017 №536.

Листом №2291/105/01/12-2017 від 21 липня 2017 року ГУНП в Житомирській області надано відповідь, що за результатами проведеного службового розслідування неправомірних дій з боку працівників підрозділів кадрового забезпечення ГУНП в Житомирській області щодо неприсвоєння ОСОБА_2 спеціального звання "капітан поліції" не виявлено.

Листом №2351/12/01-2017 від 26 липня 2017 року голова Ліквідаційної комісія УМВС України в Житомирській області повідомив позивача про закінчення службового розслідування за висновком якого неправомірних дій з боку працівників підрозділу кадрового забезпечення УМВС в Житомирській області щодо неприсвоєння ОСОБА_2 спеціального звання "капітан міліції" не виявлено.

Крім того, листом від 15.08.2017 за №Т-43/37/06/04-2017 інспектор відділу уповноважених Голови з питань контролю за дотриманням прав людини в поліцейській діяльності Управління забезпечення прав людини Національної поліції України старший лейтенант поліції Виговський Є.Л. направив ОСОБА_2 копію висновку про результати службового розслідування фактів, викладених в заяві позивача №Т-5/37/06-2017 від 19.06.2017 щодо можливих неправомірних дій з боку працівників управління кадрового забезпечення ГУНП в Житомирській області.

Позивач, вважаючи вказані відповіді та висновок службового розслідування неправомірними, звернувся до суду з даним позовом.

За результатами встановлених обставин судом першої інстанції зроблено висновок щодо необґрунтованості позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, Порядок проведення службового розслідування стосовно особи (осіб) рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ у разі надходження до органів та підрозділів внутрішніх справ України, навчальних закладів та науково-дослідних установ системи Міністерства внутрішніх справ України відомостей про вчинення нею (ними) дій, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, оформлення результатів службового розслідування та прийняття за ними рішення, а також компетенцію структурних підрозділів та посадових осіб органів внутрішніх справ України (ОВС) при його проведенні визначає Інструкція про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затверджена Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 12.03.2013 року №230 (Інструкція).

Відповідно до п. 2.1 Інструкції службовим розслідуванням є комплекс заходів, які здійснюються у межах компетенції з метою уточнення причин і умов подій, що стали підставою для призначення службового розслідування, ступеня вини особи (осіб), якою (якими) вчинено дисциплінарний проступок, а також з'ясування інших обставин.

Підставами для проведення службового розслідування є порушення особами рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України службової дисципліни, у тому числі скоєння кримінальних або адміністративних правопорушень, знищення або втрата службових документів, доручених або охоронюваних матеріальних цінностей, вчинення особами рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України діянь, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, інші події, пов'язані із загибеллю (смертю) осіб РНС (рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України) чи їх травмуванням (пораненням), а також події, які сталися за участю осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України і можуть викликати суспільний резонанс.

Пунктом 2.6 Інструкції визначено, що підставою для проведення службового розслідування є належним чином письмово оформлений наказ уповноваженого на те начальника.

Згідно з п. п. 3.2, 3.3 Інструкції службове розслідування проводиться посадовою особою, якій воно доручено, чи декількома особами у складі комісії, одна з яких за необхідності призначається головою цієї комісії. Проведення службового розслідування доручається працівникам підрозділів внутрішньої безпеки, інспекції з особового складу підрозділів кадрового забезпечення, а якщо такі підрозділи не передбачені штатним розписом, уповноважені на те начальники доручають проведення службових розслідувань найбільш досвідченим працівникам, здатним усебічно вивчити обставини, що стали підставою для призначення службового розслідування, та зробити об'єктивні висновки.

Відповідно до пп. 6.2.2 п. 6.2 Інструкції виконавець (голова, члени комісії), який (які) проводив(ли) службове розслідування, є відповідальним(и) за повноту, усебічність і об'єктивність висновку службового розслідування та не повинен(ні) допускати розголошення інформації, яка стосується службового розслідування.

Згідно з п. 8.1 Інструкції підсумковим документом службового розслідування є висновок службового розслідування, який складається з вступної, описової та резолютивної частини.

У вступній частині висновку службового розслідування викладаються, зокрема, підстави для проведення службового розслідування (п.8.2 Інструкції).

В описовій частині висновку викладаються встановлені при проведенні службового розслідування відомості, зокрема, про обставини, за яких особа (особи) РНС скоїла (скоїли) дисциплінарний проступок або які стали підставою для призначення службового розслідування, а також те, чи мали місце вони взагалі; час, місце, спосіб, мотив та мету дисциплінарного проступку, його наслідки (їх тяжкість), що настали у зв'язку з цим; наявність причинного зв'язку між неправомірними діяннями особи РНС та їх наслідками (п.8.3 Інструкції).

У резолютивній частині висновку службового розслідування виконавцем (комісією) зазначаються, зокрема, підтвердилися чи спростувалися відомості, які стали підставою для його призначення (п.8.4 Інструкції).

Висновок службового розслідування підписується виконавцем (головою та членами комісії) та затверджується начальником, який призначив службове розслідування, або вищим прямим начальником (п.8.7 Інструкції).

Відповідно до п. 9.1 Інструкції після затвердження висновку службового розслідування його оригінал та матеріали службового розслідування, а також наказ про накладення дисциплінарного стягнення (за наявності) передаються до канцелярії (секретаріату) підрозділу, де проходить службу виконавець, що проводив службове розслідування. У випадку проведення службового розслідування комісією оригінали матеріалів зберігаються в канцелярії (секретаріаті) підрозділу - основного виконавця, який визначається начальником, що призначив службове розслідування.

Пунктом 9.3. Інструкції визначено, що копії висновків за результатами службових розслідувань, під час проведення яких встановлені факти порушення особами рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України службової дисципліни і до винних ужито заходів дисциплінарного впливу, разом з копіями відповідних наказів начальниками структурних підрозділів МВС, органів та підрозділів внутрішніх справ протягом трьох днів з дати підписання наказу надсилаються до кадрових апаратів відповідно МВС, ГУМВС, УМВС, ВНЗ, науково-дослідних установ МВС для обліку, узагальнення та залучення до особових справ.

Проте, нормами Інструкції не передбачено обов'язку виконавця щодо надання особі висновку службового розслідування.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що відповідачі під час проведення службового розслідування діяли на підставі та в межах, визначених законом, а твердження апелянта про те, що дії відповідачів призвели до порушень норм закону не підтвердженні будь якими доказами по справі.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне зазначити про те, що публічно-правовий спір - спір, у якому, зокрема хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Таким чином, до адміністративних відносяться ті справи, що виникають зі спорів в публічно-правових відносинах, що стосується тих відносин, в яких один із його учасників- суб'єкт владних повноважень, здійснює владні управлінські функції, в цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.

Між тим, визначальними ознаками приватноправових відносин є юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу суб'єкта. В цьому випадку спір носитиме приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права (як правило майнового) певного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб'єкта владних повноважень.

Так, Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб'єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Утвердження правової держави відповідно до приписів статті 1, другого речення частини третьої статті 8, статті 55 Основного Закону України полягає, зокрема, у гарантуванні кожному судового захисту прав і свобод, а також у запровадженні механізму такого захисту.

Відносини, що виникають між фізичною чи юридичною особою і представниками органів влади під час здійснення ними владних повноважень, є публічно-правовими і поділяються, зокрема, на правовідносини у сфері управлінської діяльності та правовідносини у сфері охорони прав і свобод людини і громадянина, а також суспільства від злочинних посягань. Діяльність органів влади, у тому числі судів, щодо вирішення спорів, які виникають у публічно-правових відносинах, регламентується відповідними правовими актами.

У справі за конституційним поданням щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) Конституційний Суд України в Рішенні від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 дав визначення поняттю «охоронюваний законом інтерес», який вживається в ряді законів України, у логічно-смисловому зв'язку з поняттям «право» (інтерес у вузькому розумінні цього слова), який розуміє як правовий феномен, що: а) виходить за межі змісту суб'єктивного права; б) є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб'єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Отже, обов'язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб'єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Колегія суддів зазначає, що при зверненні до суду позивачу необхідно обирати такий спосіб захисту, який міг би відновити його становище та захистити порушене право.

Застосування конкретного способу захисту права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

З цією метою суд повинен з'ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Вказаний висновок відповідає такому принципу права як правосуддя, який за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Отже, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що вчиненні відповідачами дії в ході проведеного службового розслідування та висновки такого розслідування не створюють безпосередньо для позивача правових наслідків та жодним чином не порушують його права у сфері публічно-правових відносин.

Крім того відповідно до ст. 1 Закону України «Про звернення громадян» громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Згідно із ст. 18 вказаного Закону громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право, в тому числі, одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, позивач 19.06.2017 звернувся із заявою до МВС України та ГУНП в Житомирській області з метою проведення службового розслідування щодо обставин неправомірного призначення йому спеціального звання "старшина міліції" та "старший сержант поліції", невірного обчислення стажу служби в міліції, поліції та відповідно належного грошового забезпечення в порядку Закону України "Про звернення громадян".

За результатами розгляду вказаної заяви позивачем отримані письмові відповіді ГУНП в Житомирській області №2291/105/01/12-2017 від 21.07.2017 та голови ліквідаційної комісії УМВС України в Житомирській області №2351/12/01-20 від 26.07.2017.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що відповідачами дотримано вимоги Закону України «Про звернення громадян» щодо розгляду заяви позивача від 19.06.2017 та надання письмової відповіді за результатами її розгляду.

За таких обставин, колегією суддів не встановлено обставин на підтвердження обґрунтованості позовних вимог ОСОБА_2

Також, колегія суддів звертає увагу, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду -без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення дотримано норми матеріального і процесуального права, а тому відсутні підстави для задоволення вимог апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 08 лютого 2019 року.

Головуючий Матохнюк Д.Б.

Судді Совгира Д. І. Курко О. П.