Справа № 522/6316/17
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2019-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2019 р.м.ОдесаСправа № 522/6316/17

Категорія: 10.2.4 Головуючий в 1 інстанції: Чернявська Л.М.

П'ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача - Шляхтицького О.І.,

суддів: Потапчука В.О., Семенюка Г.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 жовтня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного Управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Роздільнянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

У квітні 2017 року ОСОБА_2 звернувся з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправними дії Головного Управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови листом від 27.02.2017 року за №183/Т-11 ОСОБА_2 у задоволенні скарги на дії управління Пенсійного фонду України в Іванівському районі Одеської області щодо виконання постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 04.12.2012 року по справі №2а-30/10/1509; визнати протиправними дії управління Пенсійного фонду України в Іванівському районі Одеської області з не проведення, на виконання постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 04.12.2012 року по справі №2а-30/10/1509, ОСОБА_2 перерахунку пенсії за період з 01.01.2014 року по 02.08.2014 року з урахуванням належного йому права на пенсію по інвалідності у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком та на додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю у розмірі 75 відсотків мінімальної пенсії за віком; зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Іванівському районі Одеської області здійснити ОСОБА_2 за період з 01.01.2014 року по 02.08.2014 року перерахунок пенсії з урахуванням належного йому права на пенсію по інвалідності у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком та на додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю у розмірі 75 відсотків мінімальної пенсії за віком, з виплатою різниці між перерахованим розміром пенсії та фактично отриманим.

В обґрунтування позовних вимог зазначалось, що постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 04.12.2012 року по справі №2а-30/10/1509 було частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 та зобов'язано управління Пенсійного фонду України в Іванівському районі Одеської області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_2 з 01 травня 2009 року державної та додаткової пенсії відповідно до статей 49, 50, частини 4 статті 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи із розміру державної пенсії у вісім мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, завдану здоров'ю у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком.

Листом від 28.12.2016 року № 45/Т-2 позивачеві управлінням Пенсійного фонду України в Іванівському районі Одеської області було надано інформацію про виконання вказаної постанови суду, з якого позивач дізнався, що йому було здійснено перерахунок пенсії та донараховано доплату у сумі 106313,60 грн. за період з 01.05.2009 по 22.07.2011.

Проте, при ознайомленні з вказаним листом, позивачем виявлено, що УПФ не здійснило перерахунок пенсії за період з 01.01.2014 року по 02.08.2014 року, в зв'язку з чим позивач звернувся до УПФУ в Іванівському районі Одеської області з заявою про проведення перерахунку пенсії за цей період з виплатою різниці між перерахованим розміром пенсії та фактично отриманим, як це передбачено постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 04.12.2012 року по справі №2а-30/10/1509.

Листом від 23.01.2017 року № 3/Т-2 Управління відмовило позивачеві у проведенні додаткового перерахунку пенсії.

У зв'язку з цим, позивач звернувся до ГУПФУ в Одеській області зі скаргою на вказані дії управління Пенсійного фонду України в Іванівському районі Одеської області, однак листом від 27.02.2017 року №183/Т-11 ГУПФУ в Одеській області відмовило ОСОБА_2 у задоволенні даної скарги з посиланням на те, що дії УПФУ в Іванівському районі Одеської області правомірні.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 23 жовтня 2018 року залишено без розгляду позовні вимоги ОСОБА_2 до Головного Управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Роздільнянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дії управління Пенсійного фонду України в Іванівському районі Одеської області з не проведення, на виконання постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 04.12.2012 року по справі №2а-30/10/1509, ОСОБА_2 перерахунку пенсії за період з 01.01.2014 року по 02.08.2014 року з урахуванням належного йому права на пенсію по інвалідності у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком та на додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю у розмірі 75 відсотків мінімальної пенсії за віком; зобов'язання управління Пенсійного фонду України в Іванівському районі Одеської області здійснити ОСОБА_2 за період з 01.01.2014 року по 02.08.2014 року перерахунок пенсії з урахуванням належного йому права на пенсію по інвалідності у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком та на додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю у розмірі 75 відсотків мінімальної пенсії за віком, з виплатою різниці між перерахованим розміром пенсії та фактично отриманим.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Головного Управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Роздільнянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дії Головного Управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови листом від 27.02.2017 року за №183/Т-11 ОСОБА_2 у задоволенні скарги на дії управління Пенсійного фонду України в Іванівському районі Одеської області щодо виконання постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 04.12.2012 року по справі №2а-30/10/1509 - відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погоджуючись з даним рішенням суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального та матеріального права, у зв'язку з чим просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Обставини справи.

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_2 є інвалідом 2 групи, інвалідність пов'язана із виконанням обов'язків військової служби під час ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Позивач отримує пенсію по інвалідності та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, відповідно до положень статей 49, 50, 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796-ХІІ.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 04.12.2012 року по справі №2а-30/10/1509 було частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 та зобов'язано управління Пенсійного фонду України в Іванівському районі Одеської області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_2 з 01 травня 2009 року державної та додаткової пенсії відповідно до статей 49, 50, ч.4 ст. 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи із розміру державної пенсії у вісім мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, завдану здоров'ю у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком.

Листом від 28.12.2016 року № 45/Т-2 позивачеві управлінням Пенсійного фонду України в Іванівському районі Одеської області було надано інформацію про виконання вказаної постанови суду, з якого позивач дізнався, що йому було здійснено перерахунок пенсії та донараховано доплату у сумі 106313,60 грн. за період з 01.05.2009 року по 22.07.2011 року.

Проте, при ознайомленні з вказаним листом, позивачем виявлено, що УПФ не здійснило перерахунок пенсії за період з 01.01.2014 року по 02.08.2014 року, в зв'язку з чим позивач звернувся до УПФУ в Іванівському районі Одеської області з заявою про проведення перерахунку пенсії за цей період з виплатою різниці між перерахованим розміром пенсії та фактично отриманим, як це передбачено постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 04.12.2012 року по справі №2а-30/10/1509.

Листом від 23.01.2017 року № 3/Т-2 Управління відмовило позивачеві у проведенні додаткового перерахунку пенсії.

У зв'язку з цим, позивач звернувся до ГУПФУ в Одеській області зі скаргою на вказані дії управління Пенсійного фонду України в Іванівському районі Одеської області, однак листом від 27.02.2017 року №183/Т-11 ГУПФУ в Одеській області відмовило ОСОБА_2 у задоволенні даної скарги з посиланням на те, що дії УПФУ в Іванівському районі Одеської області правомірні.

ОСОБА_2 вважає такі дії відповідачів неправомірними та вимушений звернутися до суду з даним позовом.

Вказані обставини сторонами не заперечуються, а отже є встановленими.

Висновок суду першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що дії управління Пенсійного фонду України в Іванівському районі Одеської області з не проведення ОСОБА_2 перерахунку пенсії за період з 01.01.2014 року по 02.08.2014 року є правомірними.

Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України, Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Джерела права й акти їх застосування та оцінка суду.

Згідно постанови КМУ від 06.07.2011 року № 745 «Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету», яка набрала чинності 23.07.2011 року, та постанови КМУ від 23.11.2011 року № 1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», яка набрала чинності 01.01.2012 року, розмір пенсії по інвалідності та додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, призначалися в 2014 році згідно вказаних постанов.

Отже, обчислення пенсії по інвалідності згідно Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796-ХІІ, проводиться на підставі довідки про заробітну плату в зоні відчуження. Розмір пенсії, обчислений із заробітної плати отриманої за роботу в зоні відчуження, нижчий від законодавчо визначеного мінімального розміру пенсії, або якщо особа не може надати відповідну довідку, призначається в мінімальному розмірі, визначеному постановою КМУ від 23.11.2011 року № 1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», тобто розмір мінімальної пенсії визначається у відсотках від прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, і перераховується в разі його зміни.

Законом України «Про державний бюджет України на 2014 рік» від 16.01.2014 року №719-VІІ, статтею 7 встановлено розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність в розмірі 949 грн.

Відтак для учасників ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, мінімальний розмір пенсії з 01.01.2014 року становив для інвалідів ІІ групи 1518,40 гривень (949х160%).

До того згідно пункту 12 постанови КМУ від 23.11.2011 року № 1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» визначено, якщо розмір пенсійної виплати (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, сум індексації та доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім пенсій за особливі заслуги перед Україною) не досягає в інвалідів - учасників ліквідації аварії на ЧАЕС, щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою ІІ групи - 255% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, виплачується щомісячна державна допомога до пенсії в сумі, що не вистачає до таких розмірів.

Також встановлено, що загальний розмір пенсії позивача станом на 01.01.2014 року становив 2419,95 гривень (949х255%) і виплачувався відповідно до вимог закону.

Отже, в даному випадку відсутні підстави вважати дії Управління Пенсійного фонду України в Іванівському районі Одеської області у неперерахуванні пенсії позивача в період з 01.01.2014 року по 02.08.2014 року, неправомірними.

Водночас слід зазначити, що постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 04.12.2012 року по справі №2а-30/10/1509 правомірність дій відділень Пенсійного фонду України щодо виплати, перерахунку основної і додаткової пенсії позивачеві в період з 01.01.2014 року по 02.08.2014 року не розглядалась і рішень з цього приводу не приймалось.

Враховуючи, що кінцевої дати щодо перерахунку пенсії позивача у постанові Одеського апеляційного адміністративного суду від 04.12.2012 року по справі №2а-30/10/1509 не вказано, управлінням пенсійного фонду нарахування пенсії ОСОБА_2 здійснено по 22.07.2011 року, тобто по дату набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України від 06.07.2011 року № 745 «Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету», якою було змінено розміри відповідних виплат.

До того ж, згідно статті 62 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796-ХІІ, роз'яснення порядку застосування даного Закону проводиться у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, рішення якого є обов'язковими.

На підставі статті 63 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796-ХІІ фінансування витрат, пов'язаних з реалізацією даного Закону, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету, коштів які враховуються при визначенні міжбюджетних трансферів, та інших джерел, не заборонених законодавством.

Проте, рішення КМУ щодо застосування норм Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796-ХІІ в період з 01.01.2014 року по 02.08.2014 року не приймалось, відповідного фінансування на реалізацію вказаного Закону в цей період не було, а тому підстави для проведення виплат ОСОБА_2 пенсії з 01.01.2014 року по 02.08.2014 року в інших розмірах, ніж ті, які передбачені постановою КМУ від 06.07.2011 року № 745 «Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету» та від 23.11.2011 року № 1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», відсутні.

Отже правомірними є дії управління Пенсійного фонду України в Іванівському районі Одеської області з не проведення ОСОБА_2 перерахунку пенсії за період з 01.01.2014 року по 02.08.2014 року та дії Головного Управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови листом від 27.02.2017 року за №183/Т-11 ОСОБА_2 у задоволенні скарги на дії управління Пенсійного фонду України в Іванівському районі Одеської області щодо виконання постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 04.12.2012 року по справі №2а-30/10/1509.

Водночас за змістом частини 1 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції чинній на момент звернення позивача до суду) адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до адміністративного суду суб'єкта владних повноважень встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб'єкту владних повноважень право на пред'явлення передбачених законом вимог.

Згідно частини 1 статті 100 КАС України (в редакції чинній на момент звернення позивача до суду) адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Частиною 2 вказаної статті передбачено, що позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

Дотримання строків розгляду адміністративних справ одна з обов'язкових передумов ефективності адміністративних проваджень, оскільки результат правозастосовчої діяльності безпосередньо залежить від часових меж їх реалізації. Будь-який вид адміністративного провадження базується на процесуальних принципах, серед яких оперативність і швидкість, що забезпечується чітко регламентованими строками, закріпленими в законах та підзаконних актах.

Строк звернення до адміністративного суду - це строк, в межах якого особа, яка має право на позов, повинна звернутися до адміністративного суду для захисту своїх прав у публічно - правових відносинах або для реалізації владних повноважень.

Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними.

Колегія суддів звертає увагу на Практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права, відповідно до якої право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс та інш. Проти Великобританії» рішення від 22.10.1996 р., «Девеер проти Бельгії» рішення від 27.02.1980 р.).

Вирішуючи та перевіряючи питання про наявність поважних причин пропущення строку звернення до суду з даним позовом, суд виходить з того, що поважними визнаються лише такі причини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами, тобто, які об'єктивно та істотно перешкоджали б зверненню до суду та не залежали від волевиявлення особи.

З матеріалів справи вбачається, що предметом оскарження у даній справі є перерахунок пенсії за період з 01.01.2014 по 02.08.2014.

В позовній заяві позивач вказував на те, що лише з листа УПФУ в Іванівському районі №47/С-2 від 27.02.2017 року він дізнався про те, що відповідач не здійснив перерахунок пенсії за період з 01.01.2014 року по 02.08.2014 року на підставі статей 49, 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Однак, враховуючи, що постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 04.12.2012, на яку як на підставу для перерахунку пенсії посилався позивач, спір щодо виплати і перерахунку основної і додаткової пенсії позивача за період з 01.01.2014 по 02.08.2014 не вирішувався, а про виплату пенсії, яка є щомісячним платежем, в меншому розмірі, ніж передбачено законом, та відповідно порушення своїх прав позивач мав дізнатися, отримуючи таку виплату за відповідний місяць, то позивач, звернувшись 03 квітня 2017 року до суду з позовними вимогами за період з 01.01.2014 року по 02.08.2014, пропустив строк звернення до суду, не навівши при цьому поважних та об'єктивних причин пропуску вказаного строку.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 05 червня 2018 року справа № 522/6205/17, адміністративне провадження №К/9901/17610/18, № судового рішення в ЄДРСРУ 74486787.

Таким чином колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про залишення без розгляду вимог позивача щодо визнання протиправними дії управління Пенсійного фонду України в Іванівському районі Одеської області з не проведення, на виконання постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 04.12.2012 по справі №2а-30/10/1509, ОСОБА_2 перерахунку пенсії за період з 01.01.2014 по 02.08.2014 з урахуванням належного йому права на пенсію по інвалідності у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком та на додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю у розмірі 75 відсотків мінімальної пенсії за віком; зобов'язання управління Пенсійного фонду України в Іванівському районі Одеської області здійснити ОСОБА_2 за період з 01.01.2014 по 02.08.2014 перерахунок пенсії з урахуванням належного йому права на пенсію по інвалідності у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком та на додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю у розмірі 75 відсотків мінімальної пенсії за віком, з виплатою різниці між перерахованим розміром пенсії та фактично отриманим.

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В ході розгляду справи позивач не довів суду ті обставини, на які він посилався в обґрунтування заявлених вимог, а відповідач надав суду належні докази на підтвердження своїх заперечень проти позову.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Доводи апеляційної скарги.

Посилання апелянта на постанову Верховного Суду від 11.09.2018 у справі № 522/6810/17, згідно якої колегія суддів погодилася з висновками судів попередніх інстанцій, що враховуючи, що про порушення свого права на проведення перерахунку пенсії позивач дізнався з листа пенсійного органу, позивачем не пропущеного строк звернення до суду не кореспондуються з висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 05.06.2018, № судового рішення в ЄДРСРУ 74486787.

Згідно постанови від 05.06.2018, Верховний Суд дійшов аналогічного висновку, що враховуючи, що постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 04.12.2012, на яку як на підставу для перерахунку пенсії посилався позивач, спір щодо виплати і перерахунку основної і додаткової пенсії позивача за період з 01.01.2014 по 02.08.2014 не вирішувався, а про виплату пенсії, яка є щомісячним платежем, в меншому розмірі, ніж передбачено законом, та відповідно порушення своїх прав позивач мав дізнатися, отримуючи таку виплату за відповідний місяць, то позивач, звернувшись 03 квітня 2017 року до суду з позовними вимогами за період з 01.01.2014 року по 02.08.2014, пропустив строк звернення до суду, не навівши при цьому поважних та об'єктивних причин пропуску вказаного строку.

З приводу посилання апелянта на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 04.12.2012 року по справі №2а-30/10/1509 колегія суддів повторює, що вказаною постановою правомірність дій відділень Пенсійного фонду України щодо виплати, перерахунку основної і додаткової пенсії позивачеві в період з 01.01.2014 року по 02.08.2014 року не розглядалась і рішень з цього приводу не приймалось.

Крім того вказане питання є предметом виконання судового рішення, а не звернення до суду з новим адміністративним позовом.

Доводи апелянта, що не провівши перерахунку пенсії позивача за період з 01.01.2014 по 02.08.2014 пенсійний орган діяв протиправно, колегія суддів відхиляє, адже адміністративний позов за цей період вимог залишений судом першої інстанції без розгляду внаслідок пропуску позивачем строку звернення до суду, що виключає надання правової оцінки апеляційним судом законності дій пенсійного органу за вказаний період.

Інші доводи апеляційної скарги, яким була дана оцінка в мотивувальній частині постанови, ґрунтуються на суб'єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Таким чином, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін відповідно до приписів статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 жовтня 2018 року у справі № 522/6316/17-а - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий: О.І. Шляхтицький

Суддя: В.О. Потапчук

Суддя: Г.В. Семенюк