Справа № 808/5532/15
Суддя: Шипуліна Т.М.
Дата ухвалення: 2019-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

05 лютого 2019 року

м. Київ

справа №808/5532/15

касаційне провадження №К/9901/10108/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Шипуліної Т.М.,

суддів: Бившевої Л.І., Хохуляка В.В.

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу Східного офісу Держаудитслужби в особі управління Східного офісу Держаудитслужби в Запорізькій області на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 11.02.2016 (суддя Дуляницька С.М.) та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 05.10.2016 (головуючий суддя - Панченко О.М., судді: Коршун А.О., Чередниченко В.Є.) у справі № 808/5532/15 за позовом Державної фінансової інспекції в Запорізькій області до Приазовського національного природного парку Міністерства екології та природних ресурсів України про стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В:

Державна фінансова інспекція в Запорізькій області звернулась до суду з адміністративним позовом до Приазовського національного природного парку Міністерства екології та природних ресурсів України про стягнення коштів у сумі 2370710,00 грн.

Запорізький окружний адміністративний суд постановою від 11.02.2016 у задоволенні адміністративного позову відмовив повністю.

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 05.10.2016 залишив постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 11.02.2016 без змін.

Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій, Східний офіс Держаудитслужби в особі управління Східного офісу Держаудитслужби в Запорізькій області (правонаступник Державної фінансової інспекції в Запорізькій області) оскаржив їх у касаційному порядку.

В касаційній скарзі позивач просить скасувати постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 11.02.2016, ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 05.10.2016 та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

В обґрунтування своїх вимог Східний офіс Держаудитслужби в особі управління Східного офісу Держаудитслужби в Запорізькій області (правонаступник Державної фінансової інспекції в Запорізькій області) посилається на порушення судами норм матеріального та процесуального права, а саме: частини першої статті 2 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» від 26.01.1993 № 2939-XII (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), частин четвертої, п'ятої статті 11, статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на час вирішення спору в судах попередніх інстанцій).

Зокрема, наголошує на тому, що попередніми судовими інстанціями не в повному обсязі встановлені обставини справи, які мають значення для правильного вирішення спору, та здійснено необґрунтоване посилання на встановлені у судових рішеннях обставини як на такі, що не потребують доказування.

Переглядаючи оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ними норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що Мелітопольською об'єднаною державною фінансовою інспекцією Державної фінансової інспекції в Запорізькій області проведено ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності Приазовського національного природного парку Міністерства екології та природних ресурсів України за період з 01.07.2011 по 31.01.2015, результати якої оформлено актом від 15.04.2015 № 003-21/2.

З огляду на встановлення за результатами здійсненого контрольного заходу ряду порушень та недоліків позивачем направлено відповідачу вимоги від 29.04.2015 № 003-14/512 щодо усунення порушень законодавства, де вказано, що Приазовським національним природним парком Міністерства екології та природних ресурсів України при відсутності звітних документів відповідно до календарного плану надання послуг проведено оплату фактично неотриманих інженерно-геодезичних послуг до проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в постійне користування відповідача, закріплення її межовими знаками та отримання правовстановлюючих документів на право постійного користування земельною ділянкою (перший етап календарного плану) та послуг з розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (другий етап календарного плану), що призвело до незаконного перерахування Приазовським національним природним парком Міністерства екології та природних ресурсів України коштів у розмірі 2370710,00 грн. на користь Приватного підприємства «Масштаб М».

Для усунення зазначених порушень законодавства інспекцією запропоновано Приазовському національному природному парку Міністерства екології та природних ресурсів України стягнути з Приватного підприємства «Масштаб М» завдані збитки в сумі 2370710,00 грн.

Утім, вказані вимоги відповідачем у добровільному порядку не виконано.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з обставин, встановлених наявними в матеріалах справи судовими рішеннями, що набрали законної сили, якими, зокрема, підтверджено факт виконання Приватним підприємством «Масштаб М» перших двох етапів робіт відповідно до договору від 30.10.2013 № 42, а позивачем не доведено факту завдання збитків саме в сумі 2370710,00 грн.

Суд апеляційної інстанції, в свою чергу, дійшов висновку про безпідставне врахування судом першої інстанції наявних у матеріалах справи судових рішень.

В той же час, залишаючи постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 11.02.2016 без змін, суд виходив з того, що Державна фінансова інспекція в Запорізькій області повинна була звернутись до суду господарської юрисдикції з позовом про стягнення збитків саме з Приватного підприємства «Матеріал М» як установи, що незаконно одержала кошти від підконтрольного об'єкта.

Відповідно до частин другої, третьої статті 2 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» від 26.01.1993 № 2939-XII (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) державний фінансовий контроль забезпечується органом державного фінансового контролю через проведення державного фінансового аудиту, перевірки державних закупівель та інспектування.

Порядок проведення органом державного фінансового контролю державного фінансового аудиту, інспектування та перевірок державних закупівель установлюється Кабінетом Міністрів України.

Так, пунктом 35 Порядку проведення інспектування Державною фінансовою інспекцією, її територіальними органами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.04.2006 № 550 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), встановлено, що виявлені допущені об'єктом контролю порушення законодавства, контроль за дотриманням якого віднесено до компетенції контролюючого органу, фіксуються в констатуючій частині акта ревізії з обов'язковим посиланням на норми законів чи інших нормативно-правових актів, які порушено, та зазначенням винних у їх допущенні осіб.

Згідно з пунктом 49 вказаного Порядку у разі коли діями чи бездіяльністю працівників об'єкта контролю державі або підконтрольній установі заподіяна матеріальна шкода, контролюючий орган ставить вимоги перед керівником об'єкта контролю та органом його управління щодо пред'явлення цивільних позовів до винних осіб.

Відповідно до пункту 50 Порядку проведення інспектування Державною фінансовою інспекцією, її територіальними органами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.04.2006 № 550 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), за результатами проведеної ревізії у межах наданих прав контролюючі органи вживають заходів для забезпечення: притягнення до адміністративної, дисциплінарної та матеріальної відповідальності винних у допущенні порушень працівників об'єктів контролю; порушення перед відповідними державними органами питання про визнання недійсними договорів, укладених із порушенням законодавства; звернення до суду в інтересах держави щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства з питань збереження і використання активів, а також стягнення у дохід держави коштів, одержаних за незаконними договорами, без встановлених законом підстав або з порушенням вимог законодавства; застосування заходів впливу за порушення бюджетного законодавства.

Наведені вимоги Порядку проведення інспектування Державною фінансовою інспекцією, її територіальними органами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.04.2006 № 550 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), узгоджуються з пунктом 10 статті 10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» від 26.01.1993 № 2939-XII (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), відповідно до якого органу державного фінансового контролю надається право звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Системний аналіз наведених положень дає підстави для висновку, що органам державного фінансового контролю надається право звертатись до суду в інтересах держави з позовом виключено до підконтрольної установи, якщо такою не було забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених ревізією порушень.

А відтак, доводи суду апеляційної інстанції про те, що Державна фінансова інспекція в Запорізькій області повинна була звернутись до суду господарської юрисдикції з позовом про стягнення збитків саме з Приватного підприємства «Матеріал М» як установи, що незаконно одержала кошти від підконтрольного об'єкта, не ґрунтуються на правильному застосуванні норм права.

Згідно з частиною другою статі 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Відповідно до частини другої статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною четвертою статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом.

Таким чином, постановлене у справі рішення Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду підлягає скасуванню, а справа - направленню на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Під час нового розгляду справи суду апеляційної інстанції необхідно перевірити законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також встановити обставини та дослідити докази щодо наявності або відсутності підстав для стягнення з відповідача збитків у сумі 2370710,00 грн.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Східного офісу Держаудитслужби в особі управління Східного офісу Держаудитслужби в Запорізькій області задовольнити частково.

Ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 05.10.2016 у справі № 808/5532/15 скасувати.

Справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду: Т.М. Шипуліна

Л.І. Бившева

В.В. Хохуляк