Справа № 520/10715/18
Суддя: Мар'єнко Л.М.
Дата ухвалення: 2019-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м.Харків

30 січня 2019 р. справа №520/10715/18

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Мар'єнко Л.М.,

при секретарі судового засідання - Говтві Д.В.,

за участю: представника позивача - Ходи Ю.В., представника відповідача - Потапенко І.О.,

розглянувши в місті Харкові в приміщенні Харківського окружного адміністративного суду у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АРАБЕСК" до Головного управління ДФС у Харківській області про визнання протиправними та скасування вимоги і рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю "АРАБЕСК" звернулось до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Харківській області , в якому просить суд:

- визнати протиправною та скасувати вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 18.09.2018 року № Ю-7;

- визнати протиправним та скасувати рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 18.09.2018 № 7.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що висновки акту перевірки, на підставі яких винесені оскаржувана вимога про сплату боргу (недоїмки) та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, є необґрунтованими та помилковими, оскільки контролюючим органом зроблено помилковий висновок, що позивачем приховано факт трудових правовідносин з ОСОБА_5 та ОСОБА_6, а укладені між позивачем та вказаними особами договори підряду є нереальними, внаслідок чого заробітна плата вказаним особам нараховувалася та сплачувалася у розмірі, який є нижчим за мінімальний, встановлений Законом України "Про оплату праці". Вказана позиція податкового орану, на думку позивача, спростовується наявними первинними документами, а саме: укладеними між позивачем та вказаними особами договорами підряду, актами наданих послуг тощо.

Відповідач проти позову заперечував, від представника відповідача - Зекової С.П. через канцелярію суду надійшли письмовий відзив на позов, в якому представник відповідача просила відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що відповідач під час спірних правовідносин діяв у спосіб та у межах, визначених чинним законодавством.

Представник позивача - Хода Ю.В. в судовому засіданні підтримала позовні вимоги в повному обсязі, просила їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та відповіді на відзив на позов.

Представник відповідача - Потапенко І.О. у судовому засіданні заперечувала проти позову, просила відмовити у його задоволенні, посилаючись на обставини, наведені у письмовому відзиві на позов та письмових поясненнях.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.

Як вбачається з матеріалів справи, Харківська філія ТОВ "АРАБЕСК" є структурним підрозділом Товариства з обмеженою відповідальністю "АРАБЕСК". Філія не є юридичною особою.

Товариство з обмеженою відповідальністю "АРАБЕСК" (далі - ТОВ "АРАБЕСК") зареєстровано як юридична особа (а.с.187-188), перебуває на податковому обліку як платник податків.

Відповідно до Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, видами господарської діяльності ТОВ "АРАБЕСК" є оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно - технічним обладнанням (а.с. 187-188).

Судом встановлено, що ГУ ДФС у Харківській області проведена документальна планова виїзна перевірка Харківської філії ТОВ "АРАБЕСК" з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2015 по 30.06.2018, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 по 30.06.2018.

За результатами документальної планової виїзної перевірки складений акт від 30.08.2018 №3641/41/20-40-14-03-07/38444235 (а.с.15-37), у висновках вказаного акту визначені порушення вимог ст. 3-1 Закону України "Про оплату праці", ст. 95 КЗпП, а саме: в період з 01.01.2015 по 30.04.2017 заробітна плата нараховувалася та сплачувалась у розмірах, який є нижчим за мінімальний, встановлений чинним законодавством; п.5 ст.8, ст. 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", у результаті чого за актом перевірки донараховано єдиного внеску у сумі 9121,74 грн.

На акт документальної планової виїзної перевірки позивачем до ГУ ДФС у Харківській області подано заперечення (а.с.52-55).

За результатами розгляду заперечень на акт перевірки ГУ ДФС у Харківській області надано відповідь, що відображена в листі від 13.09.2018 №39072/10/20-40-14-03-16 (а.с.56-59), в якій залишено без змін висновки вказаного акту перевірки.

На підставі висновків, викладених в акті перевірки, ГУ ДФС у Харківській області винесена вимога від 18.09.2018 №Ю-7 про сплату боргу (недоїмки) в розмірі 9121,74 грн. (а. с.13), а також прийнято рішення від 18.09.2018 №7, яким застосовано штрафні фінансові санкції за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в розмірі 4560,87 грн (а.с.14)

Зазначену вимогу про сплату боргу (недоїмки), а також вказане рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску було оскаржено позивачем в адміністративному порядку до ДФС України (а.с.41-45).

Рішенням від 08.11.2018 №36481/6/99-99-11-0-02-25 (а.с.46-48) ДФС України зазначену вимогу про сплату боргу (недоїмки), а також вказане рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску залишено без змін, а скаргу - без задоволення.

Перевіряючи обґрунтованість висновків ГУ ДФС у Харківській області, викладених в акті перевірки від 30.08.2018 №3641/41/20-40-14-03-07/38444235, суд встановив наступне.

Як вбачається зі змісту вказаного акту перевірки, податковим органом визначено про те, що Харківською філією ТОВ "АРАБЕСК" було вчинено удаваний правочин, що слугувало приховуванню трудових правовідносин з ОСОБА_5 та ОСОБА_6, у зв'язку з чим було занижено суми заробітної плати, на які нараховується єдиний внесок відповідно до присвоєного класу професійного ризику на загальну суму 58458,42 грн.

Судом встановлено, що між ТОВ "АРАБЕСК" (замовник) та ОСОБА_6 (підрядник) укладені договори підряду від 02.02.2015, від 04.01.2016, від 04.01.2017 (а.с.60-61, 66-67,80-81). Згідно п. 1 вказаних договорів підряду - замовник в порядку та на умовах, визначених цим договором, дає завдання, а підрядник приймає на себе зобов'язання надати за плату замовнику послугу щодо: забезпечення підтримання санітарного стану та порядку на території Харківської філії ТОВ «Арабеск»; прибирання приміщень складу та офісу Харківської філії ТОВ «Арабеск»; видалення пилу, підмітання, миття стін, підлоги, віконних рам та скла, меблів, торгівельного обладнання; збирання сміття та відношення його у відповідні місця; чищення та дезінфекції унітазів, раковин та іншого санітарно - технічного обладнання; готування з дотриманням правил безпеки необхідних миючих та дезінфікуючих розчинів. Також відповідно до п. 2 вказаних договорів підряду - термін надання послуги по "31" грудня 2015 р., "31" грудня 2016 р., "31" грудня 2017 р., відповідно. Водночас, відповідно до п. 3 вказаних договорів підряду - плата за надання послуг зазначених у п.1 (1.1) підрядника за цим Договором складає 738,10 грн, 1250 грн, відповідно.

На виконання умов договору Харківською філією ТОВ "АРАБЕСК" отримано вказані послуги протягом лютого - грудня 2015 року, січня - грудня 2016 року, січня - квітня 2017 року , що підтверджується відповідними актами надання послуг, підписаними обома сторонами (а.с.62-65, 68-79, 82-92).

Також судом встановлено, що між ТОВ "АРАБЕСК" (замовник) та ОСОБА_5 (підрядник) укладені договори підряду від 02.02.2015, від 04.01.2016, від 04.01.2017 (а.с.93-94,99-100, 113-114). Згідно п. 1 вказаних договорів підряду - замовник в порядку та на умовах, визначених цим договором, дає завдання, а підрядник приймає на себе зобов'язання надати за плату замовнику послугу щодо: проведення медичного огляду водіїв до виїзду їх на лінію з відповідною відміткою в шляховому листі водіїв та співробітників Харківської філії ТОВ "АРАБЕСК"; здійснювати першу медичну допомогу водіям та співробітникам Харківської філії ТОВ "АРАБЕСК". Також відповідно до п. 2 вказаних договорів підряду - термін надання послуги по "31" грудня 2015 р., "31" грудня 2016 р., "31" грудня 2017 р., відповідно. Водночас, відповідно до п. 3 вказаних договорів підряду - плата за надання послуг зазначених у п.1 (1.1) підрядника за цим Договором складає 861,61 грн, 1250 грн, відповідно.

На виконання умов договору Харківською філією ТОВ "АРАБЕСК" отримано вказані послуги протягом лютого - грудня 2015 року, січня - грудня 2016 року, січня - квітня 2017 року, що підтверджується актами надання послуг, підписаними обома сторонами (а.с.95-98,101-112,115-126).

На підтвердження сплати за отримані послуги від ОСОБА_5 та ОСОБА_6 позивачем до суду надано видаткові касові ордери (а.с. 130- 155).

Суд зазначає, що угоди, укладені між позивачем та ОСОБА_5, позивачем та ОСОБА_6 є чинними та не визнані в установленому порядку недійсними.

Як вбачається з матеріалів справи, на підприємстві позивача згідно штатного розпису з 01.01.2017, з 01.12.2015, з 01.02.2015, відсутні посади за національними класифікатором України "Класифікатор професій", які відповідали видам послуг, що надавалися ОСОБА_5, та ОСОБА_6 за вказаними договорами (127-129).

Відповідно до ч.1 ст. 21 КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Суд зазначає, що цивільно-правовий договір - це угода між організацією (підприємством, установою тощо) і громадянином на виконання останнім певної роботи (а саме: договір підряду, договір доручення тощо), предметом якого є надання певного результату праці, але з цього виду договору не виникають трудові відносини, на які поширюється трудове законодавство.

Згідно ч. 1 ст.837 ЦК України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Згідно положень ст. 27 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Положеннями ЦК України визначено певні умови трудового договору та цивільно-правових договорів.

Так, відповідно до трудового договору наявні наступні умови:

- працівник виконує роботу, визначену трудовим договором (ст.21 КЗпП України);

- працівник приймається на роботу (посаду), як правило, передбачену у штатному розписі підприємства, для виконання певної роботи (функцій) за конкретною кваліфікацією, професією, посадою;

- укладення трудових відносин оформлюється наказом роботодавця про зарахування працівника (за його заявою) на роботу (ст.24 КЗпП України);

- працівник підпорядковується внутрішньому трудовому розпорядку (ст.21 КЗпП України);

- роботодавець зобов'язується виплачувати працівникові зарплату й забезпечувати умови праці та соціальні гарантії, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін (глава VII КЗпП України, Закону України «Про оплату праці» та ін.).

Водночас, умови виконання робіт (надання послуг за цивільно - правових договорів:

- оплачується не процес праці, а його результат (Лист Мінсоцполітики від 23.05.2017 № 10620/0/2-17/13 «Щодо використання праці фізичних осіб за договорами цивільно-правового характеру», Лист Мінсоцполітики від 16.05.2011 № 151/06/186-11;

- результат визначається після закінчення роботи; результат оформлюється актами здавання - приймання виконаних робіт (наданих послуг) лист Мінсоцполітики від 16.05.2011 №151/06/186- 11);

- оплата здійснюється на підставі актів виконаних робіт (наданих послуг);

- фізична особа, яка виконує роботу (надає послуги), не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку підприємства, самостійно організує свою роботу й виконує її на власний ризик (листи Мінсоцполітики від 20.04.2012 № 64/06/187-12, від 16.05.2011 №151/06/186-11);

- договір є строковим.

Відповідно до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", який набрав чинності з 01 січня 2011 року, зі змінами та доповненнями, визначаються правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Частиною 1 ст. 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" визначено, що платниками єдиного внеску є роботодавці, зокрема підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою-підприємцем, якщо виконувані роботи (надані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", платник єдиного внеску зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Для платників, зазначених у п. 1 (крім абзацу сьомого) ч. 1 ст. 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" єдиний внесок нараховується на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР "Про оплату праці", та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами (п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування").

Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" (у редакції, що діяла до 01.01.2016), єдиний внесок для платників, зазначених в п. 1 ч. 1 ст. 4 цього Закону, встановлюється у відсотках до визначеної абзацом першим п. 1 ч. 1 ст. 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску (за винятком винагороди за цивільно-правовими договорами) відповідно до класів професійного ризику виробництва, до яких віднесено платників єдиного внеску, з урахуванням видів їх економічної діяльності.

Для платників, зазначених у пункті 1 (крім абзацу сьомого) частини першої статті 4 цього Закону, встановлюється єдиний внесок у розмірі 34,7 відсотка винагороди за цивільно-правовими договорами.

Згідно ч. 5 ст. 8 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" (у редакції, що діє з 01.01.2016), єдиний внесок для платників, зазначених у ст. 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної ст. 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

У разі якщо база нарахування єдиного внеску не перевищує розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід, сума єдиного внеску розраховується як добуток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід (прибуток), та ставки єдиного внеску.

При нарахуванні заробітної плати (доходів) фізичним особам з джерел не за основним місцем роботи ставка єдиного внеску, встановлена цією частиною, застосовується до визначеної бази нарахування незалежно від її розміру.

Єдиний внесок для платників, зазначених у п. 2, 6 - 8 ч. 1 ст. 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 3,6 відсотка визначеної п. 1 ч. 1 ст. 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску (ч. 7 ст. 8 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування").

Єдиний внесок для платників, зазначених у пункті 3 частини першої статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 2,6 відсотка винагороди за цивільно-правовими договорами (ч. 8 ст. 8 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування").

Згідно ч. 3 ст. 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску.

Платники єдиного внеску зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця (ч. 8 ст. 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування").

Відповідно до ч. 12 ст. 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів, є недоїмкою.

Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів (ч. 3 ст. 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування").

Згідно ч. 4 ст. 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Згідно матеріалів справи, суд зазначає, що облік часу, витраченого підрядниками на надання послуг за договорами не зафіксовано у табелях обліку робочого часу Харківської філії ТОВ "АРАБЕСК" у період дії вказаних договорів.

Згідно даних трудових книжок, відсутні відомості, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 працювали на підприємстві позивача у спірний період.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_5 на час спірних правовідносин працювала за основним місцем роботи на посаді медсестри автогосподарства регіонального управління "Харківавтогаз" ДП "Укравтогаз". Так, відповідно до довідки 5-ОК від 27.04.2017, за період 2015 - 2017 роки ОСОБА_5 отримувала доходи та щодо неї сплачувалися страхові внески ще кількома страхувальниками, що ще раз підтверджує те, що саме на цій підставі, за наявності постійного місця роботи за трудовим договором ОСОБА_5 уклала з Харківською філією ТОВ «АРАБЕСК» саме договір підряду на окремі роботи (послуги), виконання (надання).

Відповідно до копії трудової книжки ОСОБА_6, в періоди з 01.12.2014 року по 28.07.2015 року, з 14.04.2016 року по 30.06.2016 року, та з 01.07.2016 року по 04.08.2016 року останній був працевлаштований в ПП «Аванпост-2002»», ППФ «Фарпост-3» та ПП «Фармація 2011» відповідно, де і здійснював трудову діяльність.

Крім того, виходячи зі змісту укладених з підрядниками договорів, з урахуванням положень ст. 21, 24, 48 КЗпП України, глава VII КЗпПУ, роз'яснень, наданих в листах Мінсоцполітики від 16.05.2011р. № 151/06/186-11, від 20.04.2012р. № 64/06/187-12, від 23.05.2017р. № 10620/0/2-17/13 «Щодо використання праці фізичних осіб за договорами цивільно-правового характеру», Закону України «Про оплату праці», Цивільного Кодексу України, вбачається, що вони є цивільно-правовими угодами, оскільки містять ознаки цивільно-правового договору підряду, а не трудового договору, а сторони цих договорів, підписавши їх, дійшли згоди щодо всіх їх істотних умов (в тому числі форми і розміру оплати), які не суперечать нормам чинного законодавства України.

Суд зазначає, що жодних відомостей щодо непогодження ОСОБА_6 чи ОСОБА_5 з укладенням -цивільно-правових договорів в акті перевірки не було зазначено, пояснення від фізичних осіб не відбиралися, а надані пояснення ОСОБА_6, що надані до матеріалів справи, свідчать про згоду з їх укладенням.

Водночас, суд зазначає, що ГУ Держпраці у Харківської області також розглянуто вказаний вище акт перевірки податкового органу, згідно змісту протоколу засідання ГУ Держпраці в Харківській області з розгляду справи про накладення штрафу від 05.10.2018 №0387, ГУ Держпраці в Харківській області визнано спірні договори підряду, як цивільно - правові угоди, через що за результатами проведеного засідання ГУ Держпраці в Харківській області прийнято рішення щодо ненакладення штрафу.

Виходячи з наведеного, фактичні обставини справи об'єктивно засвідчують, що у період, що перевірявся відповідачем, між Харківською філією ТОВ "АРАБЕСК" та ОСОБА_6, а також між Харківською філією ТОВ "АРАБЕСК" та ОСОБА_5 були наявні цивільно - правові договори на виконання певних робіт, а не трудові відносини.

З огляду на викладене, відсутні правові підстави для донарахування єдиного внеску по взаємовідносинам позивача з вказаними особами та, відповідно, застосування штрафних санкцій.

Згідно ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справа про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до п. п. 1, 3 ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень, суди перевіряють, зокрема, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

З огляду на викладене, оскаржувана вимога про сплату боргу (недоїмки) від 18.09.2018 №Ю-7 та оскаржуване рішення Головного управління ДФС у Харківській області про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску не відповідають положенням ч. 2 ст. 2 КАС України.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що оскаржувана вимога та оскаржуване рішення є необґрунтованими, через що позовні вимоги про визнання протиправними та скасування вимоги і рішення підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, суд присуджує позивачу з Головного управління Державної фіскальної служби України у Харківській області за рахунок бюджетних асигнувань витрати по оплаті судового збору у розмірі 1762 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 21.11.2018 №2511212 (а.с.4).

Керуючись ст. ст. 2, 6-11, 14, 77, 139, 243-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "АРАБЕСК" до Головного управління ДФС у Харківській області про визнання протиправними та скасування вимоги і рішення - задовольнити в повному обсязі.

Визнати протиправною та скасувати вимоги Головного управління ДФС у Харківській області про сплату боргу (недоїмки) від 18.09.2018 №Ю-7.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДФС у Харківській області про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 18.09.2018 № 7.

Стягнути з Головного управління Державної фіскальної служби України у Харківській області за рахунок бюджетних асигнувань витрати по оплаті судового збору на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АРАБЕСК" (, поштовий індекс 04703, м. Київ, вул. Кирилівська, 160, корп. "А", оф.807) у розмірі 1762 грн. (одна тисяча сімсот шістдесят дві гривні).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 11 лютого 2019 року.

Суддя Мар'єнко Л.М.