Справа № 1240/2678/18
Суддя: Казначеєв Едуард Геннадійович
Дата ухвалення: 2019-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2019 року справа №1240/2678/18

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд колегією суддів у складі: судді-доповідача Казначеєва Е.Г., суддів Гаврищук Т.Г., Міронової Г.М., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Кремінської районної державної адміністрації Луганської області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2018 р. у справі № 1240/2678/18 (головуючий І інстанції Т.І. Чернявська) за позовом ОСОБА_2 до Управління соціального захисту населення Кремінської районної державної адміністрації Луганської області про визнання протиправними дії та зобов'язання поновити нарахування та виплату допомогу при народженні дитини,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулась до Луганського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління соціального захисту населення Кремінської районної державної адміністрації Луганської області (далі - відповідач, УПСЗН), в якому просила: визнати протиправними дії управління соціального захисту населення Кремінської районної державної адміністрації Луганської області щодо відмови в поновленні та нарахуванні виплати недоотриманої допомоги при народженні дитини; зобов'язати управління соціального захисту населення Кремінської районної державної адміністрації Луганської області поновити, здійснити нарахування та виплату недоотриманої суми допомоги при народженні дитини, починаючи з вересня 2014 року; скасувати рішення управління соціального захисту населення Кремінської районної державної адміністрації Луганської області щодо відмови у поновленні допомоги при народженні дитини за заявою.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2018року адміністративний позов задоволено частково, а саме: визнано протиправною бездіяльність управління соціального захисту населення Кремінської районної державної адміністрації Луганської області щодо непоновлення ОСОБА_2 виплати призначеної допомоги при народженні дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1; зобов'язано управління соціального захисту населення Кремінської районної державної адміністрації Луганської області поновити ОСОБА_2 виплату призначеної допомоги при народженні дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, починаючи з серпня 2014 року; стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань управління соціального захисту населення Кремінської районної державної адміністрації Луганської області до Державного бюджету України судовий збір у розмірі 704,80 грн. У задоволенні позовних вимог про визнання дій протиправними та скасування рішення відмовлено.

Відповідач, не погодившись з постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволені позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що позивач 19 січня 2018 року звернувся до управління із заявою про призначення допомоги на дітей одиноким матерям та із письмовою заявою, викладеною у довільній формі, в якій просив повернути заборгованість з вересня 2014 року по грудень 2017 року за державними допомогами на дітей одиноким матерям, малозабезпеченим сім'ям та при народженні дитини. Відповідно до абзацу 2 пункту 36 Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року № 1751 (далі - Порядок № 1751), допомога на дітей одиноким матерям виплачується протягом шести календарних місяців, позивач повторно звернулася до відповідача 19 липня 2018 року із заявою про призначення допомоги сім'ям з дітьми. Також відповідно до пункту 20 Порядку призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 лютого 2003 року № 250, державна соціальна допомога малозабезпеченим сім'ям призначається на шість місяців. Отже, 24 вересня 2018 року позивач повторно звернулася до управління із заявою про призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям, тобто, після спливу 12 місяців з дати народження дитини. Відповідно до пунктів 10, 11 Порядку № 1751, допомога при народженні дитини надається одному з батьків дитини, опікуну, які постійно проживають разом з дитиною, з метою створення належних умов для її повноцінного утримання та виховання. Для призначення допомоги при народженні дитини органу соціального захисту населення за умови пред'явлення паспорта або іншого документа, що посвідчує особу, подається: заява одного з батьків (опікуна), з яким постійно проживає дитина, що складається за формою, затвердженою Мінсоцполітики; копія свідоцтва про народження дитини (з пред'явленням оригіналу). Оскільки позивач не звертався до відповідача з заявою про призначення допомоги при народженні дитини за формою, затвердженою Мінсоцполітики, у відповідача відсутні правові підстави для призначення даного виду державної допомоги. Також, апелянт зазначає, що порядок поновлення допомоги та виплати заборгованості, яка виникла в результаті тимчасового нездійснення органами державної влади своїх функцій на певних територіях та проведення антитерористичної операції на території Луганської та Донецької областей чинним законодавством не передбачений. Крім того, відповідно до п.12 Порядку № 1751, заява про поновлення виплати не отриманих сум допомоги надійшла пізніше ніж через 12 місяців після народження дитини.

Відповідно до частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.

Зареєстроване місце проживання ОСОБА_2: АДРЕСА_1; місце проживання як внутрішньо переміщеної особи: АДРЕСА_2.

Позивач має трьох дітей: сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження від 16 березня 2004 року Серії НОМЕР_2, від 24 грудня 2010 року Серії НОМЕР_3, від 11 квітня 2013 року Серії НОМЕР_4 (т. 1 а.с. 13-16).

19 січня 2018 року позивач звернулась до управління соціального захисту населення Кремінської районної державної адміністрації Луганської області з заявою № 293 про виплату заборгованості з вересня 2014 року по грудень 2014 року, з січня 2015 року по грудень 2015 року, з січня 2016 року по грудень 2016 року, з січня 2017 року по грудень 2017 року як одинокій матері на ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та по догляду за дитиною до 6 років на ОСОБА_3; як малозабезпеченій сім'ї на трьох дітей ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3 (т. 1 а.с. 197, т. 2 а.с. 7).

Також, позивач звернувся до відповідача з заявою від 09 лютого 2018 року № 621 про відновлення виплати як матері-одиначці на двох дітей з додатками (т. 1 а.с. 14, 15, 16, 214, 215, 224, т. 2 а.с. 8).

Відповідач листами від 14 лютого 2018 року № 28-1/543, від 14 березня 2018 року № 28-3/802, від 14 березня 2018 року № 28-3/803 та від 21 березня 2018 року № 28-3/878, на звернення позивача від 20 січня 2018 року, 28 лютого 2018 року та 10 березня 2018 року на «Урядову гарячу лінію», повідомив про відмову у здійсненні виплат по заборгованості з підстав пропущення строків звернення за поновленням виплат, що були припинені, визначених пунктом 13 Порядку № 1751 (т. 1 а.с. 23, 24, 28, 29, 30, 60).

19 березня 2018 року позивач на звернення на «гарячу лінію» до голови Луганської обласної державної адміністрації щодо виплати соціальної допомоги з 2014 року та листом відповідача від 23 березня 2018 року № 28-3/900 отримав відповідь, відповідно до якої комісія з розгляду питань звернення громадян вирішила повторно не розглядати вказане питання (т. 1 а.с. 31).

Управлінням соціального захисту населення Кремінської районної державної адміністрації Луганської області листами від 20 лютого 2018 року, № 765 та від 02 березня 2018 року № 983 залишено без розгляду звернення позивача від 19 січня 2018 року та від 09 лютого 2018 року (т. 1 а.с. 25, 26-27).

Міністерство соціальної політики України листом від 18 квітня 2018 року за № 91-455-18/ВР повідомило позивача про неможливість виплати заборгованості з допомоги при народженні дитини з підстав пропущення строків звернення за поновленням виплат, що були припинені, з підстав, визначених пунктом 13 Порядку № 1751 (т. 1 а.с. 33).

Державне підприємство «Інформаційно-обчислювальний центр» Міністерства соціальної політики України листом від 07 листопада 2018 року за № 013-1067 повідомило, що 01 лютого 2018 року ним отримано запит з Кремінського району Луганської області на ОСОБА_2 Особовий рахунок НОМЕР_5 (допомога на дітей одиноким матерям на ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3) та особовий рахунок 418851 (допомога при народженні дитини на ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 року) з м. Ровеньки Луганської області (база станом на липень 2014 року) був переданий 05 лютого 2018 року у Кремінський район Луганської області. За інформацією баз даних, які передають районні управління на Центральне сховище Мінсоцполітики станом на 01 жовтня 2018 року ОСОБА_2 перебуває на обліку та отримує державні допомоги у Кремінському районі Луганської області (т. 2 а.с. 34-35).

Державне підприємство «Інформаційно-обчислювальний центр» Міністерства соціальної політики України листом від 05 листопада 2018 року за № 013-1468/м повідомило, що за інформацією баз даних Центрального сховища Мінсоцполітики, станом на 01 жовтня 2018 року ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, отримувала допомогу при народженні дитини, періоди нарахування: червень-грудень 2013 року, січень-липень 2014 року (т. 2 а.с. 38).

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги дійшов до висновку, що право позивача на отримання допомоги є безперечним і забезпечення цього права становить суть взятих на себе державою зобов'язань.

Суд апеляційної інстанції, з даними висновком суду першої інстанції погоджується, з огляду на наступне.

Стаття 3 Конституції України передбачає, що людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Статтею 46 Конституції України гарантовано громадянам України право на соціальний захист.

Забезпечуючи права і свободи громадян, держава окремими законами України встановила певні соціальні пільги, компенсації і гарантії, що є складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права, а тому, відповідно до ч.2 ст.6, ч.2 ст.19, ч.1 ст.68 Конституції України - вони є загальнообов'язковими, однаковою мірою мають додержуватися органами державної влади, місцевого самоврядування, їх посадовими особами.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцію та законами України.

Закон України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» від 21 листопада 1992 року N 2811-XII (далі - Закон N 2811-XII) встановлює гарантований державою рівень матеріальної підтримки сімей з дітьми шляхом надання державної грошової допомоги з врахуванням складу сім'ї, її доходів та віку дітей і спрямований на забезпечення пріоритету державної допомоги сім'ям з дітьми у загальній системі соціального захисту населення.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 3 Закону № 2811-ХII, відповідно до цього Закону призначається державна допомога при народженні дитини.

Згідно ч. 1 ст. 10 Закону, допомога при народженні дитини за цим Законом надається одному з батьків дитини (опікуну), який постійно проживає разом з дитиною.

Статтею 11 Закону № 2811-XII встановлено, що допомога батькам при народженні дитини призначається на підставі свідоцтва про народження дитини.

Для призначення допомоги при народженні дитини до органу праці та соціального захисту населення за умови пред'явлення паспорта або іншого документа, що посвідчує особу, та свідоцтва про народження дитини подається одним з батьків (опікуном), з яким постійно проживає дитина, заява за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, та копія свідоцтва про народження дитини.

Стаття 5 Закону № 2811-ХII визначає, що всі види державної допомоги сім'ям з дітьми, крім допомоги у зв'язку з вагітністю та пологами жінкам, зазначеним у частині другій статті 4 цього Закону, призначають і виплачують органи соціального захисту населення за місцем проживання батьків (усиновлювачів, опікуна, піклувальника).

Допомога у зв'язку з вагітністю та пологами жінкам, зазначеним у частині 2 статті 4 цього Закону, призначається і виплачується за місцем основної роботи (служби).

Також, на виконання зазначених положень Закону №2811-XII прийнята Постанова Кабінету Міністрів України від 27.12.2001 №1751 «Про затвердження Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми» (далі - Порядок).

За пунктом 2 далі - Порядок, призначення і виплата державної допомоги сім'ям з дітьми здійснюються управліннями праці та соціального захисту населення районних, районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, структурними підрозділами з питань соціального захисту населення виконавчих органів міських, районних у містах (у разі створення) рад (далі - органи соціального захисту населення).

Отже, вищезазначеними нормами передбачено, що призначення і виплата допомоги при народженні дитини здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України органами соціального захисту населення України. Тобто, у даному випадку законодавство передбачає єдиний спосіб отримання такої допомоги, шляхом звернення до відповідного органу.

Відповідно до статті 6 Закону № 2811-ХII, документи, необхідні для призначення державної допомоги сім'ям з дітьми, подаються особою, яка претендує на призначення допомоги, самостійно.

Відповідно до статті 11 Закону № 2811-ХII, допомога батькам при народженні дитини призначається на підставі свідоцтва про народження дитини. Опікунам зазначена допомога призначається на підставі рішення про встановлення опіки. Допомога при народженні дитини призначається за умови, якщо звернення за її призначенням надійшло не пізніше дванадцяти місяців з дня народження дитини.

Згідно п. 12 Порядок, допомога при народженні дитини призначається за умови, що звернення за її призначенням надійшло не пізніше ніж через 12 календарних місяців після народження дитини.

За пунктом 13 Порядку, допомога при народженні дитини надається у розмірі, встановленому на дату народження дитини.

Так, Допомога при народженні дитини, яка народилась після 08 квітня 2011 року, надається в сумі, кратній 30 розмірам прожиткового мінімуму, - на першу дитину; кратній 60 розмірам прожиткового мінімуму, - на другу дитину; кратній 120 розмірам прожиткового мінімуму, - на третю і кожну наступну дитину. Виплата допомоги здійснюється одноразово у десятикратному розмірі прожиткового мінімуму при народженні дитини, решта суми допомоги на першу дитину виплачується протягом 24 місяців, на другу дитину - 48 місяців, на третю і кожну наступну дитину - 72 місяців рівними частинами. При цьому така допомога надається у розмірах прожиткового мінімуму для дітей віком до шести років, встановленого на день народження дитини.

Розмір та строк виплати допомоги, яка призначається одному з батьків дитини (народженої до 30 червня 2014 р.), визначається з урахуванням кількості живонароджених та усиновлених дітей (враховуючи померлих), які до народження дитини перебували на утриманні особи, якій призначається допомога, її чоловіка (дружини), крім дітей, від виховання яких зазначена особа (її чоловік, дружина) відмовилась, а також дітей, які передані на виховання іншій особі, та повнолітньої дочки (повнолітнього сина) чоловіка, які не були усиновлені дружиною. У разі народження двійні або більшої кількості дітей кожна дитина з їх числа вважається наступною.

Виплата допомоги поновлюється у випадках, передбачених абзацами двадцятим - двадцять сьомим, двадцять дев'ятим і тридцятим цього пункту, у разі, коли особа, що фактично здійснює догляд за дитиною (один з батьків дитини, опікун), звернулася протягом дванадцяти місяців після припинення виплати допомоги до органу, що призначив допомогу, з письмовою заявою.

Суд зазначає, що нормами Закону № 2811-ХII та Порядку передбачено єдину підставу для відмови у призначені допомоги, а саме у разі народження мертвої дитини, інших підстав для відмови в призначені допомоги законодавство не містить.

Разом з цим, вказаними нормами передбачені певні обмеження стосуються строку подання заяви про призначення виплати допомоги та заяви щодо поновлення виплати.

Суд наголошує, що позивач вперше звернувся з заявою про призначення допомоги у строк визначений Порядком та отримував допомогу до вересня 2014 року.

Разом з цим, виплата допомоги була припинена позивачу в односторонньому порядку суб'єктом владних повноважень не з його вини.

Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» № 405/2014 від 14 квітня 2014 року, який набрав чинності 14.04.2014, введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України».

Згідно із Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» № 1669-VIII (із змінами і доповненнями), період проведення антитерористичної операції - це час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Відповідно до п. 3 ст. 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» (із змінами) від 15.04.2014, громадяни похилого віку, особи з інвалідністю, діти-інваліди та інші громадяни України, які перебувають у складних життєвих обставинах та проживають на тимчасово окупованій території, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України.

За приписами п. 2 Тимчасового порядку фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей (далі - Тимчасовий порядок), затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 року № 595 у населених пунктах Донецької та Луганської областей, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження (далі - тимчасово неконтрольована територія), видатки з державного бюджету, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування здійснюються лише після повернення згаданої території під контроль органів державної влади.

Пунктом 8 Тимчасового порядку встановлено: особам, які переміщені на контрольовану територію та взяті на облік відповідно до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 509, пенсії та інші соціальні виплати з бюджетів усіх рівнів та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування виплачуються за заявами таких осіб до органів (установ), які здійснюють такі виплати, протягом усього строку дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Також постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 № 365 затверджено Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам та Порядок здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування. Відповідно до вказаних Порядків проведення виплати внутрішньо переміщеним особам пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, субсидій та пільг здійснюється за місцем їх фактичного проживання/перебування незалежно від факту реєстрації місця проживання/перебування за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Отже, виплата допомоги при народженні дитини була призупинена через проведення антитерористичної операції на території м. Алчевська Луганської області та неможливість здійснення банками фінансових операцій у цьому населеному пункті. Невідкладне звернення позивача за поновленням виплати допомоги ускладнювалось необхідністю зміни місця проживання.

Конституцією України передбачено, що людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави (статті 1, 3 Конституції України).

Право на соціальний захист належить до основоположних прав і свобод. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел (частина друга статті 46 Основного Закону України) і забезпечується частиною другою статті 22 Конституції України, відповідно до якої конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

Статтею 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Суд зазначає, що позивач повною мірою виконала вимоги, встановлені Законом для ініціювання розгляду питання про призначення допомоги. Позивач з об'єктивних причин не мала змоги звернутися до відповідача встановлені строки з відповідною заявою, оскільки всупереч своїй волі змушена була змінювати місце проживання внаслідок проведення на сході України бойових дій, переїзд на постійне місце проживання до АДРЕСА_2, де 16.01.2018 отримала статус внутрішньо переміщеної особи.

Суд зазначає, що позивачем заявлений позов фактично в інтересах дитини для її належного матеріального забезпечення.

Відповідно до ч. 7 ст. 7 Сімейного Кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно п. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Крім того, відповідно до пункту 1 частини 1 статті 92 Конституції України права і свободи людини і громадянина, гарантії їх здійснення та основні обов'язки повинні визначатися виключно законом, які приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Верховна Рада України може змінити закон лише виключно законом, а не шляхом прийняття підзаконного правового акта.

Як відзначено у постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 591/610/16-а (К/9901/12622/18), допомога при народженні дитини за своєю природою є допомогою самій дитині, а не її батькам. Неможливість своєчасного звернення одним з батьків до органу, який здійснює призначення допомоги при народженні дитини, призводить до порушення інтересів дитини (п. 34, 35).

Керуючись принципом верховенства права, суд вважає, що з урахуванням інтересів дитини та обставин, встановлених судом першої інстанції, позивач має право на звернення до органу соціального захисту населення за призначенням допомоги при народженні дитини та отримання цієї допомоги, враховуючи поважність причин пропуску строку такого звернення, оскільки механізм призначення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, не повинен звужувати права громадян, які встановлені нормативно-правовими актами вищої юридичної сили.

Отже, при зверненні позивача до управління з заявою про поновлення допомоги при народженні дитини відповідач, в межах своїх повноважень, враховуючи статус позивача - особи, яка тимчасово перемістилася з території, тимчасово неконтрольованої Україною, повинен був перевірити актуальність нової довідки тимчасово переміщеної особи.

Таким чином, відповідач всупереч основоположним конституційним та міжнародним принципам захисту прав та свобод людини й громадянина, без врахування усіх обставин справи відмовив позивачу в поновленні виплати державної допомоги при народженні дитини. Тому суд апеляційної інстанції погоджується з висновком, викладеним в оскаржуваному рішенні, про наявність підстав для відновлення виплати допомоги при народженні дитини з місяця припинення.

Щодо твердження апелянта на звернення позивача з заявою довільної форми, а не за формою, затвердженою Мінсоцполітики, суд зазначає, що Порядок № 1751 передбачає подання заяви, що складається за формою, затвердженою Мінсоцполітики, органу соціального захисту населення для призначення допомоги при народженні дитини, для вирішення питання про поновлення виплати призначеної допомоги при народженні дитини такої форми не встановлено, отже, у даному випадку суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо достатності заяви з цього питання в довільній формі. Крім того, заява позивача в довільній формі щодо повернення заборгованості з не отриманої допомоги була прийнята та розглянута відповідачем, за результатами розгляду було відмовлено у виплаті позивачу допомоги за минулий час та вирішено призначити інші соціальні виплати з місяця звернення. Отже, відповідачем вказану заяву прийнято, як належну, та прийнято за результатами розгляду рішення про відмову в частині відновлення виплати заборгованості при народженні дитини.

Інші доводи апеляційної скарги є безпідставними і не впливають на правильне по суті рішення суду.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні, а тому колегія суддів відхиляє апеляційну скаргу і залишає судове рішення без змін.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Кремінської районної державної адміністрації Луганської області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2018 р. у справі № 1240/2678/18 - залишити без задоволення.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2018 р. у справі № 1240/2678/18 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати підписання та не підлягає касаційному оскарженню до Верховного Суду, крім випадків, встановлених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складене та підписане колегією суддів 12 лютого 2019 року.

Суддя-доповідач: Е.Г. Казначеєв

Судді: Т.Г. Гаврищук

Г.М. Міронова