Справа № 807/4099/14
Суддя: Ханова Р.Ф.
Дата ухвалення: 2019-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

Київ

12 лютого 2019 року

справа №807/4099/14

адміністративне провадження №К/9901/31322/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Ханової Р.Ф.(суддя-доповідач),

суддів: Гончарової І.А., Олендера І.Я.

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Хустської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Закарпатській області

на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 10 серпня 2016 року у складі судді Гаврилка С.Є.

та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 15 грудня 2016 року у складі колегії суддів Большакової О.О., Глушка І.В., Макарика В.Я.,

у справі №807/4099/14

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Державної податкової інспекції в Іршавському районі Головного управління ДФС у Закарпатській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Закарпатській області, Управління Державної казначейської служби України в Іршавському районі Закарпатської області

про зобов'язання вчинити дії,

У С Т А Н О В И В :

У грудні 2014 року Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - платник податків, позивач у справі) звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовом до Державної податкової інспекції в Іршавському районі Головного управління ДФС у Закарпатській області (далі - податковий орган, відповідач у справі), Головного управління Державної казначейської служби України у Закарпатській області (далі - відповідач 2 у справі), Управління Державної казначейської служби України в Іршавському районі Закарпатської області з урахуванням уточнень та змін просив зобов'язати Державну податкову інспекцію в Іршавському районі Головного управління ДФС у Закарпатській області надати Головному управлінню Державної казначейської служби України у Закарпатській області висновок щодо суми, яка підлягає відшкодуванню з бюджету на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 в розмірі 2572691,66 грн та узагальнену інформацію про обсяги сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість, визначені у висновках.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2015 року стягнуто з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України у Закарпатській області на користь позивача заборгованість бюджету з відшкодування податку на додану вартість у розмірі 1259317,13 грн. У задоволенні інших вимог - відмовлено.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2015 року змінену позовну заяву про стягнення заборгованості бюджету з відшкодування податку на додану вартість у частині 2572691,66 грн - залишено без розгляду.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 06 квітня 2016 року у цій справі скасовано ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2015 року, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В подальшому, відповідно до заяви позивача від 03 червня 2016 року про зміну позову в частині незадоволених вимог, останній змінив предмет позову, зокрема, просив зобов'язати Державну податкову інспекцію в Іршавському районі Головного управління ДФС у Закарпатській області надати Головному управлінню Державної казначейської служби України у Закарпатській області висновок щодо суми, яка підлягає відшкодуванню з бюджету на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 в розмірі 2572691,66 грн та узагальнену інформацію про обсяги сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість, визначені у висновках.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 10 серпня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 15 грудня 2016 року, позов задоволено частково, зобов'язано Державну податкову інспекцію в Іршавському районі Головного управління ДФС у Закарпатській області подати органові державної казначейської служби висновок про суми відшкодування податку на додану вартість на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 у розмірі 2572691,66 (двох мільйонів п'ятисот семидесяти двох шестисот дев'яносто однієї грн. 66 коп.) грн. та узагальнену інформацію про обсяги сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість, визначені у висновках відповідно до Порядку взаємодії органів державної податкової служби та органів державної казначейської служби в процесі відшкодування податку на додану вартість, що затверджений Постановою Кабінету Міністрів України за № 39 від 17 січня 2011 року та Порядку формування та надсилання узагальненої інформації про обсяги сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість, визначені у висновках, що затверджений наказом Державної податкової адміністрації та Державного казначейства України від 03 лютого 2011 року № 68/23.

Задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій висновувалися з того, що відшкодування з Державного бюджету України податку на додану вартість є виключними повноваженнями податкових органів та органів державного казначейства, а відтак суд не може підміняти державний орган і вирішувати питання про стягнення такої заборгованості.

У січні 2017 року Хустською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Закарпатській області (правонаступник Державної податкової інспекції в Іршавському районі Головного управління ДФС у Закарпатській області) подано до Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення ними норм процесуального права, просить скасувати судові рішення та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

У касаційній скарзі податковий орган зазначає, що зобов'язання вчинити дії (подати узагальнену інформацію) не відповідають належному способу захисту прав позивача.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 22 березня 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою податкового органу після усунення недоліків касаційної скарги, визначених ухвалою цього суду від 12 січня 2017 року, та витребувано справу № 807/4099/14 з Закарпатського окружного адміністративного суду.

11 квітня 2017 року справа № 807/4099/14 надійшла на адресу Вищого адміністративного суду України.

01 березня 2018 року матеріали касаційного провадження №К/9901/31322/18 передані з Вищого адміністративного суду України до Верховного Суду.

Відзив або заперечення на касаційну скаргу податкового органу від позивача не надходили, що не перешкоджає перегляду судового рішення.

Касаційний розгляд справи здійснюється у попередньому судовому засіданні, відповідно до статті 343 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Аналогічні вимоги містять положення статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції, чинній на час розгляду справи судами попередніх інстанцій.

Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення відповідають.

Суди першої та апеляційної інстанцій установили, що відповідачем надано довідку, відповідно до якої залишок суми з податку на додану вартість, що є невідшкодованою позивачеві, становить 3732470,66 грн. У зв'язку з цим позивач звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду із заявою про внесення змін, уточнень та зменшення позовних вимог. Зокрема, позивач вказав, що погоджується із сумою невідшкодованого податку на додану вартість у розмірі 3732470,66 грн, що вказана у наданій довідці. Крім того, позивач наполягає на необхідності стягнення ще й 128580,13 грн згідно з податковим повідомленням-рішенням від 10 травня 2011 року № . Також податковим органом надано суду розрахунок залишку суми з податку на додану вартість, що є невідшкодованою позивачеві та яка становить 3732470,66 грн. Позивач погодився із вказаним розрахунком.

Відповідно до заяви позивача від 03 червня 2016 року про зміну позову в частині незадоволених вимог, останній змінив предмет позову, зокрема, просив зобов'язати Державну податкову інспекцію в Іршавському районі Головного управління ДФС у Закарпатській області надати Головному управлінню Державної казначейської служби України у Закарпатській області висновок щодо суми, яка підлягає відшкодуванню з бюджету на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 в розмірі 2572691,66 грн та узагальнену інформацію про обсяги сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість, визначені у висновках.

За приписами частини першої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши рішення судів першої та апеляційної інстанцій в межах доводів касаційної скарги Суд приходить до висновку про необґрунтованість доводів касаційної скарги та відсутність підстав для їх скасування, виходячи з наступного.

Згідно з підпунктом 14.1.18 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України бюджетне відшкодування - це відшкодування від'ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника, у тому числі автоматичне бюджетне відшкодування у порядку та за критеріями, визначеними у розділі V цього Кодексу.

Алгоритм дій державних органів щодо відшкодування з Державного бюджету України (бюджетного відшкодування) податку на додану вартість врегульовано у статті 200 Податкового кодексу України.

Відповідно до пункту 200.7 статті 200 Податкового кодексу України платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному органу державної податкової служби податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації.

Позивачем подавались відповідачу відповідні декларації та зави як це передбачено статтею 200 Податкового кодексу України.

Відповідно до абзацу 2 пункту 200.15 статті 200 Податкового кодексу України після закінчення процедури адміністративного або судового оскарження орган державної податкової служби протягом п'яти робочих днів, що настали за днем отримання відповідного рішення, зобов'язаний подати органу Державного казначейства України висновок із зазначенням суми податку, що підлягає відшкодуванню з бюджету.

Кабінет Міністрів України постановою від 17 січня 2011 року № 39 затвердив Порядок, яким визначено механізм взаємодії органів державної податкової служби та органів державної казначейської служби в процесі відшкодування податку на додану вартість (далі - Порядок № 39).

За змістом пункту 9 Порядку № 39 протягом п'яти операційних днів після отримання висновку орган державної казначейської служби перераховує платникові податку зазначену у висновку суму бюджетного відшкодування податку на додану вартість з бюджетного рахунка на поточний банківський рахунок платника податку, відкритий в обслуговуючому банку.

Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанції про те, що бюджетне відшкодування податку на додану вартість здійснюється органом державного казначейства з дотриманням процедури та на умовах, встановлених статтею 200 Податкового кодексу України та Порядком № 39, на підставі податкової декларації та заяви про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації у п'ятиденний термін з дня надходження від податкового органу висновку.

Цей Порядок не передбачає бюджетне відшкодування податку на додану вартість у спосіб судового стягнення безпосередньо (водночас) зі здійсненням судового контролю над рішеннями податкових органів, ухвалених за результатами перевірки сум податку на додану вартість, заявлених до відшкодування або окремо від здійснення такого контролю.

Враховуючи наведене, Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що відшкодування з Державного бюджету України податку на додану вартість є виключними повноваженнями податкових органів та органів державного казначейства, а відтак суд не може підміняти державний орган і вирішувати питання про стягнення такої заборгованості.

Щодо посилання податкового органу на порушення позивачем статті 51 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції чинні на час розгляду справи судами попередніх інстанцій) слід зазначити, що відповідно до ухвали Закарпатського окружного адміністративного суду від 25 липня 2016 року, яка занесена до журналу судового засідання, оскільки заява позивача від 03 червня 2016 року про зміну позову в частині незадоволених вимог подана до початку судового розгляду відповідно до вимог статті 137 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції чинні на час розгляду справи судами попередніх інстанцій), таку заяву прийнято до розгляду.

Верховний Суд визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення, внаслідок чого касаційна скарга податкового органу залишається без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Хустської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Закарпатській області залишити без задоволення.

Постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 10 серпня 2016 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 15 грудня 2016 року у справі №807/4099/14 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Р.Ф.Ханова

Судді: І.А.Гончарова

І.Я.Олендер