Справа № 0540/6919/18-а
Суддя: Арабей Тетяна Георгіївна
Дата ухвалення: 2019-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2019 року справа №0540/6919/18-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Арабей Т.Г., Міронової Г.М., Компанієць І.Д., за участю секретаря судового засідання - Токаревої А.Г., представника відповідача - Бірченка М.С., діючого за довіреністю, розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Маріупольського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2018 року у справі № 0540/6919/18-а (головуючий суддя І інстанції Мозгова Н.А.), складене в повному обсязі 01 листопада 2018 року в м. Слов'янськ Донецької області за позовом ОСОБА_2 до Маріупольського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

10 серпня 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до Маріупольського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправною бездіяльності управління з 01 листопада 2016 року щодо неповної виплати пенсії за вислугу років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» та зобов'язання управління виплатити пенсію за вислугу років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» без обмеження максимального розміру у сумі 35 418,50 грн. щомісячно.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2018 року зазначений позов задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Маріупольського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області з 01 листопада 2016 року щодо неповної виплати ОСОБА_2 пенсії за вислугу років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції, що діяла на момент призначення пенсії) у розмірі 35 418,50 грн. щомісячно. Зобов'язано Маріупольське об'єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області з 01 листопада 2016 року виплатити ОСОБА_2 пенсію за вислугу років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції, що діяла на момент призначення пенсії) без обмеження максимального розміру у сумі 35 418,50 грн. щомісячно.

Не погодившись із вказаним рішенням, Маріупольське об'єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області подало апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги управлінням зазначено, що Законами України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII (далі - Закон № 1697-VII), «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 911-VIII від 24 грудня 2015 року (далі - Закон № 911-VIII), «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV), «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08 липня 2011 року № 3668-VI (далі - Закон № 3668-VI) встановлено обмеження пенсії максимальним розміром, на підставі яких пенсію ОСОБА_2 виплачено у меншому розмірі. Крім того, ОСОБА_2 раніше звертався з вимогами про перерахунок пенсії без обмеження максимальним розміром, однак рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 22 грудня 2017 року у справі № 264/6409/16-а у задоволенні вимог в цій частині відмовлено.

У судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги, просив суд її задовольнити у повному обсязі.

Від позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача та пояснення представника відповідача, вивчивши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає, що апеляційна скарга Маріупольського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_2 перебуває на обліку у Маріупольському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Донецької області як пенсіонер за вислугу років згідно зі ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 01 листопада 1991 року № 1789-XII (далі - Закон № 1789-XII).

19 жовтня 2016 року ОСОБА_2 звернувся до відповідача з заявою про перерахунок пенсії на підставі довідки прокуратури Донецької області від 21 січня 2016 року № 18-57-51, за якою фактична заробітна плата ОСОБА_2 для перерахунку пенсії за посадою заступника прокурора складає 39 040 грн.

Рішенням відповідача № 4053 від 28 жовтня 2016 року ОСОБА_2 відмовлено в перерахунку пенсії.

Вказане рішення позивач оскаржив до суду.

Рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 22 грудня 2017 року у справі № 264/6409/16-а позов ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано протиправними дії відповідача щодо відмови у проведенні перерахунку пенсії відповідно до довідки прокуратури Донецької області. Скасовано вищевказане рішення про відмову в перерахунку пенсії № 4053 від 28 жовтня 2016 року. Зобов'язано відповідача провести перерахунок пенсії ОСОБА_2 на підставі довідки прокуратури Донецької області № 18-57-51 від 21 січня 2016 року про розмір фактичної заробітної плати відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції, що діяла на момент призначення пенсії), виходячи з розрахунку 90 відсотків від суми місячної заробітної плати починаючи з 01 листопада 2016 року (а.с. 12-17).

На вказане рішення відповідачем подано апеляційну скаргу, яку ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 06 березня 2018 року повернуто (а.с. 18-19).

На виконання зазначеного судового рішення відповідачем проведено перерахунок ОСОБА_2 пенсії за період з 01 листопада 2016 року та нараховано її у розмірі 35 418,50 грн., про що свідчить відповідь Маріупольського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 12 липня 2018 року № 1357/34-3/04( а.с.21).

Незважаючи на нарахований розмір пенсії, за період з 01 листопада 2016 року по 31 грудня 2017 року пенсію ОСОБА_2 виплачено у розмірі 10 801,40 грн. на місяць, а з 01 січня 2018 вона виплачується у розмірі 13 730 грн. на місяць.

Неповна виплата пенсії обґрунтована тим, що на пенсійні виплати поширюється обмеження максимальним розміром відповідно до ст. 27 Закону № 1058-IV (а.с. 21-22).

Спірним є питання правомірності обмеження виплати пенсії ОСОБА_2 максимальним розміром.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що пенсія ОСОБА_2 не підлягає обмеженню максимальним розміром, оскільки він належить до встановленої законом категорії осіб, на яких не поширюється таке обмеження (виключення).

Суд апеляційної інстанції погоджується з зазначеним висновком з наступних підстав.

Обмеження виплати пенсії прокурорам встановлено ч. 15 ст. 86 Закону № 1697-VII.

Відповідно до абз. 6 зазначеної норми, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, по 31 грудня 2017 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10 740 гривень.

Вказана норма введена на підставі п. 15 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-VIII від 02 березня 2015 року (далі - Закон № 213-VIII).

У п. 3 Прикінцевих положень Закону № 213-VIII зазначено, що обмеження щодо виплати пенсії, щомісячного довічного грошового утримання, передбачені цим Законом, не застосовуються протягом особливого періоду до пенсій, щомісячного довічного грошового утримання, що призначені особам, які проходять військову службу або перебувають на посадах у Міністерстві оборони України, Головному управлінні розвідки Міністерства оборони України, Міністерстві внутрішніх справ України, Національній поліції, Апараті Ради національної безпеки і оборони України, Державній спеціальній службі транспорту, Службі безпеки України, Службі зовнішньої розвідки України, Державній прикордонній службі України, Управлінні державної охорони України, Державній пенітенціарній службі України, Державній службі України з надзвичайних ситуацій, Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, Національній гвардії України, органах військової прокуратури або беруть участь в антитерористичних операціях, здійсненні заходів із забезпечення правопорядку на державному кордоні, відбитті збройного нападу на об'єкти, що охороняються військовослужбовцями, звільненні цих об'єктів у разі захоплення, відбитті спроб насильницького заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою; до пенсій, щомісячного довічного грошового утримання, що призначені відповідно до законів України «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», на період виконання особами, яким вони призначені, повноважень членів Вищої кваліфікаційної комісії суддів України та Вищої ради юстиції.

На теперішній час в Україні діє особливий період, який за ст. 1 Закону України «Про оборону України» від 06 грудня 1991 року № 1932-XII та ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію.

Він розпочався 18 березня 2014 року, коли Верховною Радою України затверджено Указ Президента України від 17.03.2014 № 303/2014 «Про часткову мобілізацію». Його скасування має здійснюватися Указом Президента «Про демобілізацію» після стабілізації ситуації на Сході України.

Оскільки на теперішній час Указ Президента України про демобілізацію не прийнято, то на даний час в Україні діє особливий період. Це підтверджується роз'ясненнями Міноборони України від 01 жовтня 2015 року № 322/2/8417, від 20 жовтня 2016 року № 316/1/906 та листом Верховного Суду № 60-1542/0/2-18 від 13 липня 2018 року.

ОСОБА_2 бере участь в антитерористичній операції на Сході України, що підтверджується посвідченням учасника бойових дій серії НОМЕР_1 та довідкою Державної служби України у справах ветеранів війни та учасників антитерористичних операцій від 31 липня 2018 року № 3260/02/04.2-18 (а.с. 11, 27).

Таким чином, на ОСОБА_2 не поширюється обмеження пенсії максимальним розміром, передбачене ч. 15 ст. 86 Закону № 1697-VII.

Обмеження розміру пенсії за п. 29 Закону № 911-VIII та п. 44 Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06 грудня 2016 року № 1774-VIII (далі - Закон № 1774-VIII) також не застосовується до позивача ОСОБА_2

Так, п. 29 Закону № 911-VIII доповнено абз. 6 ч. 15 ст. 86 Закону № 1697-VII новим реченням: «Тимчасово, у період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10 740 грн.».

Пунктом 44 Закону № 1774-VIII замінено у вищевказаній нормі слова і цифри «у період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року» словами і цифрами «по 31 грудня 2017 року» (тобто зміни, передбачені Законом № 911-VIII, поширено на 2017 рік).

Однак, у п. 3 Прикінцевих положень Закону № 911-VIII та п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1774-VIII встановлено, що обмеження щодо виплати пенсії, передбачені цими Законами, не застосовуються протягом особливого періоду до пенсій, що призначені особам, які беруть участь в антитерористичних операціях.

Оскільки, як зазначено вище, в Україні діє особливий період, а ОСОБА_2 бере участь в антитерористичній операції, на нього не поширюється обмеження пенсії за цими Законами.

Виплата пенсії прокурорам також обмежена ч. 1 ст. 2 Закону № 3668-VI, за якою максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Митного кодексу України, законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про статус народного депутата України», «Про Національний банк України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про дипломатичну службу», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про судову експертизу», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів», «Про наукову і науково-технічну діяльність», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», «Про пенсійне забезпечення», «Про судоустрій і статус суддів», Постанови Верховної Ради України від 13 жовтня 1995 року «Про затвердження Положення про помічника-консультанта народного депутата України», не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, по 31 грудня 2017 року, максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Податкового кодексу України, Митного кодексу України, законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про статус народного депутата України», «Про Національний банк України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про дипломатичну службу», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про судову експертизу», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів», «Про наукову і науково-технічну діяльність», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», «Про пенсійне забезпечення», «Про судоустрій і статус суддів», Постанови Верховної Ради України від 13 жовтня 1995 року «Про затвердження Положення про помічника-консультанта народного депутата України», не може перевищувати 10 740 гривень.

Разом з цим, за п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3668-VI обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом.

Закон № 3668-VI набрав чинності 01 жовтня 2011 року, а пенсію ОСОБА_2 призначено у квітні 2007 року. У зв'язку з цим, на ОСОБА_2 не поширюється обмеження пенсії максимальним розміром, передбачене цим Законом.

Апелянт зазначає, що виплату пенсії ОСОБА_2 також обмежено на підставі ст. 27 Закону № 1058-IV, яка регулює визначення розміру пенсії за віком відповідно до цього Закону.

Однак, вказана норма не може бути застосована до ОСОБА_2, оскільки пенсію йому призначено за вислугу років (а не за віком) та на підставі Закону № 1789-XII (а не Закону № 1058-IV).

Більш того, розмір пенсії ОСОБА_2 вже визначено під час перерахунку й він не підлягає повторному визначенню під час виплати.

Суд також зауважує, що положення Закону № 1058-IV не можуть бути застосовані до ОСОБА_2 на підставі абз. 4 ч. 15 ст. 86 Закону № 1697-VII. Ця норма передбачає, що з 01 січня 2018 року пенсія, призначена відповідно до цієї статті, у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії у порядку та на умовах, передбачених цим Законом, виплачується в розмірі, обчисленому відповідно до Закону № 1058-IV.

Оскільки пенсію ОСОБА_2 призначено не відповідно до ст. 86 Закону № 1697-VII, а на підставі іншого закону - ст. 50-1 Закону № 1789-XII, то до нього не можуть бути застосовані положення Закону № 1058-IV.

В апеляційній скарзі Маріупольське об'єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області також посилається на те, що рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 22 грудня 2017 року у справі № 264/6409/16-а ОСОБА_2 вже відмовлено у задоволенні вимог про перерахунок пенсії без обмежень граничного розміру. Вважає, що таке рішення є преюдиційною обставиною, що звільняє від доказування за ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України.

Однак, з таким висновком погодитися не можливо.

З мотивувальної частини вказаного рішення суду вбачається, що підставою для відмови у задоволенні позовних вимог про перерахунок пенсії без обмеження граничного розміру стала їх передчасність. Суд зазначив, що «оскільки позивачу ще не перераховано вказану пенсію відповідно до довідки прокуратури Донецької області, а тому вказана вимога є передчасною і до задоволення не підлягає».

Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області в рішенні по справі № 264/6409/16-а не встановлював наявність або відсутність у позивача права на виплату пенсії без обмеження її максимальним розміром. Окрім того в резолютивній частині суд не відмовляв в задоволені цих позовних вимог. Тобто, відсутні обставини, передбачені ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України.

Більш того, у справі № 264/6409/16-а предметом спору виступав перерахунок пенсії без обмеження граничним розміром, а у даній справі - виплата пенсії. Як вбачається з відповіді Маріупольського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 12 липня 2018 року № 1357/34-3/04, відповідач здійснив перерахунок пенсії ОСОБА_2 без обмеження граничним розміром, однак виплатив її в обмеженому розмірі.

Оскільки перерахунок пенсії та її виплата є різними діями з самостійним порядком оскарження, вищевказане рішення суду не має преюдиційного значення у даній справі.

При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

У рішенні у справі «Суханов та Ільченко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (цитата у п. 25 цього рішення).

Тому, обмежуючи розмір призначеної та перерахованої пенсії позивача за відсутності передбачених законами України підстав, відповідач порушив право позивача на отримання пенсії у належному розмірі. При цьому право на отримання пенсії є об'єктом захисту за ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Втручання відповідача у право позивача на мирне володіння своїм майном у вигляді пенсії Суд вважає таким, що не ґрунтується на Законі.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Щокін проти України», питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним (цитата у п. 33 цього рішення).

Отже, встановлення судом апеляційної інстанції відсутності законності втручання, тобто вчинення дій не у спосіб, визначений законом, є достатньою підставою для висновку про те, що право позивача на мирне володіння своїм майном було порушено.

В апеляційній скарзі управління посилається на те, що суд першої інстанції втрутився в його дискреційні повноваження, однак, ним не наведено, які саме дискреційні повноваження відповідача зачіпає рішення суду першої інстанції та у чому відбулося їх порушення. При цьому, суд першої інстанції самостійно не визначав суму пенсії позивача. Такий розмір зазначено самим відповідачем у відповіді від 12 липня 2018 року № 1357/34-3/04.

Оскільки апелянтом не конкретизовано зміст порушених дискреційних повноважень та не наведено фактичні обставини втручання у них, суд апеляційної інстанції вважає такі доводи необґрунтованими.

Посилання апелянта на відсутність умов та порядку перерахунку пенсії суд апеляційної інстанції не приймає до уваги, оскільки предметом спору у даній справі виступає не перерахунок, а виплата пенсії.

Спір щодо перерахунку пенсії вирішувався у межах справи № 264/6409/16-а, в якій Іллічівським районним судом м. Маріуполя Донецької області 22 грудня 2017 року прийнято рішення, що 06 березня 2018 року набрало законної сили та є обов'язковим до виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Інших доводів апеляційної скарги відповідачем не зазначено.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, оскільки суд правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 250, 272, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Маріупольського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2018 року у справі № 0540/6919/18-а - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2018 року у справі № 0540/6919/18-а - залишити без змін.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошені у судовому засіданні 06 лютого 2019 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 11 лютого 2019 року.

Судді Т.Г.Арабей

Г.М. Міронова

І.Д. Компанієць