Справа № 539/785/17
Суддя: Бенедик А.П.
Дата ухвалення: 2019-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2019 р. Справа № 539/785/17

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бенедик А.П.,

Суддів: Присяжнюк О.В. , Мельнікової Л.В. ,

за участю секретаря судового засідання Багмет А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду в м. Харкові адміністративну справу за апеляційною скаргою Лубенської районної ради Полтавської області на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області (головуючий суддя І інстанції Гудков С.В.) від 20.11.2018р. (повний текст рішення складено 30.11.2018р.) по справі № 539/785/17

за позовом Лубенської районної ради Полтавської області

до Лубенської міської ради Полтавської області треті особи Лубенська районна державна адміністрація, Виконавчий комітет Лубенської міської ради, Комунальне підприємство "Лубенське міжрайонне бюро технічної інвентарізації", Державний реєстратор Лубенської районної державної адміністрації

про скасування п.1 рішення сесії Лубенської міської ради від 16.04.2008 року щодо відміни п.1 рішення виконкому №127, п.3 та частини третьої п.7 рішення виконавчого комітету Лубенської міської ради від 28.05.2008 року №142, свідоцтва на право власності та державної реєстрації права власності,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Лубенська районна рада Полтавської області, звернувся до суду із адміністративним позовом, в якому, з урахуванням уточнень, просив:

- скасувати п. 1 рішення сесії Лубенської міської ради від 16.04.2008 р. щодо відміни п. 1 рішення виконкому Лубенської міської ради № 127 від 28.05.2003 року;

- скасувати п. 3 та ч. 1 пункту 7 рішення виконавчого комітету Лубенської міської ради від 28.05.2008 р. № 142;

- скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно серія САВ № 845260, видане виконавчим комітетом Лубенської міської ради 10.07.2008 року та скасувати запис № 529 в книзі № 4 від 13.08.2008 року про державну реєстрацію права власності за територіальною громадою міста Лубни в особі Лубенської міської ради на адміністративний будинок, гаражі на 10 боксів, кладову, туалет, огорожу за адресою: м. Лубни, пл. Академіка Олексія Бекетова, 19 (колишня пл. Кузіна), реєстраційний номер в реєстрі прав власності на нерухоме майно 22970978, державну реєстрацію якого проведено комунальним підприємством "Лубенське міжрайонне бюро технічної інвентаризації".

В обґрунтування позовних вимог вказує, що згідно рішення виконавчого комітету Лубенської районної ради народних депутатів № 49 від 26.03.1992 року "Про розмежування державного майна України, яке передається до комунальної власності, між власністю району та власністю сільських рад народних депутатів" затверджено перелік підприємств, установ та організацій, майно яких передається до комунальної власності району. Згідно рішення Лубенської районної ради народних депутатів від 19.05.1993 року "Про затвердження переліку об'єктів комунальної власності району, що передаються в управління районній державній адміністрації" затверджено перелік підприємств, установ та організацій, майно яких передано з державної до комунальної власності району. До цього переліку увійшов адміністративний будинок з устаткуванням, обладнанням та матеріальними запасами, які передані в управління районної державної адміністрації. 28.05.2003 року на засіданні виконавчого комітету Лубенської міської ради прийнято рішення № 127 "Про видачу право установчих документів", яким на підставі Закону України "Про місцеве самоврядування", власником адміністративної будівлі з допоміжними спорудами визнано територіальну громаду Лубенського району в особі Лубенської районної ради. На підставі вказаного рішення позивачу видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії САА № 322027. Про реєстрацію права власності КП "Лубенське міжрайонне бюро технічної інвентаризації" 17.04.2008 року зроблено запис в реєстровій книзі № 4 за № 559 та видано витяг № 18552360 (серія ССІ № 348312). Рішенням сесії Лубенської міської ради від 16.04.2008 р. скасовано п. 1 рішення виконкому Лубенської міської ради № 127 від 28.05.2003 року. Рішенням виконавчого комітету Лубенської міської ради від 28.05.2008 р. № 142 вирішено оформити свідоцтво про право власності на адмінбудівлю за територіальної громадою м. Лубни в особі Лубенської міської ради. В подальшому оформлено свідоцтво про право власності на нерухоме майно серія САВ № 845260, видане виконавчим комітетом Лубенської міської ради 10.07.2008 року та здійснено запис № 529 в книзі № 4 від 13.08.2008 року про державну реєстрацію права власності за територіальною громадою міста Лубни в особі Лубенської міської ради на адміністративний будинок, гаражі на 10 боксів, кладову, туалет, огорожу за адресою: м.Лубни, пл. Академіка Олексія Бекетова, 19 (колишня пл. Кузіна). Не погоджуючись із правомірністю оскаржуваних рішень, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області 20.11.2018 року відмовлено в задоволенні позовних вимог.

Позивач, не погодившись із судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області 20.11.2018 року про відмову в задоволенні позовних вимог Лубенської районної ради Полтавської області.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги посилається на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Вказує, що відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов до неправомірного висновку про законність оскаржуваних рішень Лубенської міської ради та правомірність проведення державної реєстрації права власності за територіальною громадою міста Лубни в особі Лубенської міської ради, а також видачі свідоцтва про право власності.

Відповідач надав письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Представники сторін про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку.

Колегія суддів визнала за можливе розглянути справу з урахуванням положень ч. 4 ст. 229 та ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи, що згідно рішення виконавчого комітету Лубенської районної ради народних депутатів № 49 від 26.03.1992 року "Про розмежування державного майна України, яке передається до комунальної власності, між власністю району та власністю сільських рад народних депутатів" затверджено перелік підприємств, установ та організацій, майно яких передається до комунальної власності району.

Рішенням Лубенської районної ради народних депутатів ввід 19.05.1993 року "Про затвердження переліку об'єктів комунальної власності району, що передаються в управління районній державній адміністрації" затверджено перелік підприємств, установ та організацій, майно яких передано з державної до комунальної власності району. До цього переліку увійшов адміністративний будинок з устаткуванням, обладнанням та матеріальними запасами, які передані в управління районної державної адміністрації.

28.05.2003 року на засіданні виконавчого комітету Лубенської міської ради прийнято рішення № 127 "Про видачу право установчих документів", яким на підставі Закону України "Про місцеве самоврядування", власником адміністративної будівлі з допоміжними спорудами визнано територіальну громаду Лубенського району в особі Лубенської районної ради (т.1 а.с. 11).

На підставі вищевказаного рішення позивачу видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії САА № 322027 (т.1 а.с. 12).

Про реєстрацію права власності КП "Лубенське міжрайонне бюро технічної інвентаризації" 17.04.2008 року зроблено запис в реєстровій книзі № 4 за № 559 та видано витяг № 18552360, серія ССІ № 348312 (т. 1 а.с. 13)

Рішенням сесії Лубенської міської ради від 16.04.2008 р. скасовано п. 1 рішення виконкому Лубенської міської ради № 127 від 28.05.2003 року (т. 1 а.с. 17).

Рішенням виконавчого комітету Лубенської міської ради від 28.05.2008 р. № 142 вирішено, серед іншого, оформити свідоцтво про право власності на адмінбудівлю за територіальної громадою м. Лубни в особі Лубенської міської ради (т. 1 а.с. 18).

В подальшому оформлено свідоцтво про право власності на нерухоме майно серія САВ №845260, видане виконавчим комітетом Лубенської міської ради 10.07.2008 року та здійснено запис №529 в книзі № 4 від 13.08.2008 року про державну реєстрацію права власності за територіальною громадою міста Лубни в особі Лубенської міської ради на адміністративний будинок, гаражі на 10 боксів, кладову, туалет, огорожу за адресою: м. Лубни, пл. Академіка Олексія Бекетова, 19 (колишня пл. Кузіна) (т. 1 а.с. 19-20).

Не погоджуючись із правомірністю прийняття відповідачем вищевказаних рішень, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що вказаний спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства України.

Колегія суддів не погоджується із даним висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Публічно-правовий спір спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи (п. 2 ч. 1 ст. 4 КАС України).

Відповідно положень ч.ч. 1-2 ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1 - 4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Отже, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин, вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, якщо позивач вважає, що цими рішеннями, діями чи бездіяльністю його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав чи свобод.

Із правового аналізу вказаних норм вбачається, що позивач на власний розсуд визначає чи порушені його права рішеннями, дією або бездіяльністю суб'єкта владних повноважень. Проте ці рішення, дія або бездіяльність повинні бути такими, які породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін "суб'єкт владних повноважень" позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Таким чином, до юрисдикції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Разом з тим неправильним є поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідачем у справі є суб'єкт владних повноважень, а предметом перегляду - його акт індивідуальної дії. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.

Вказана правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, у постановах від 29.08.2018 року по справі №1306/2314/2012 (К/9901/4731/18); від 07.11.2018 року по справі № 601/947/17 (К/9901/46368/18).

Конституційний Суд України в пункті 4 мотивувальної частини Рішення від 16.04.2009 року N 7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) зазначив, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До ненормативних належать акти, які передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію фактом їхнього виконання.

У зв'язку з прийняттям цих рішень виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, у тому числі правомочностей права власності.

Як установлено матеріалами справи, рішення виконавчого комітету Лубенської міської ради від 28.05.2003 року № 127, яким власником адміністративної будівлі з допоміжними спорудами визнано територіальну громаду Лубенського району в особі Лубенської районної ради було реалізовано шляхом видачі свідоцтво про право власності на нерухоме майно, а право власності в послідуючому було зареєстровано.

Отже, прийняте рішення про передачу у власність нерухомого майна є ненормативним актом суб'єкта владних повноважень, який вичерпав свою дію внаслідок його виконання. Скасування цього рішення не породжує наслідків для власників, оскільки у таких осіб виникло право власності і це право ґрунтується на правовстановлюючих документах.

В даному випадку орган місцевого самоврядування, реалізує право розпорядження комунальним майном від імені територіальної громади, а тому має рівні права з громадянами та юридичними особами, з якими він вступає у відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном, тобто є рівноправним суб'єктом господарських відносин.

Механізм визнання права власності на той чи інший об'єкт за певним суб'єктом визначений Цивільним кодексом України.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб'єктний склад такого спору.

Частиною другою статті 4 Господарського процесуального кодексу України визначено, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно із закріпленими в пункті 6 частини першої статті 20 зазначеного Кодексу правилами, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв'язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов'язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Як уже було зазначено, предметом спору у цій справі є рішення органу місцевого самоврядування, на підставі якого виникло право власності на об'єкт нерухомого майна, відтак - спір щодо такого рішення не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки стосується порушеного, невизнаного або оспорюваного речового права позивача.

Таким чином, оскільки виник спір про цивільне право, подальше оспорювання права власності на спірне нерухоме майно не може здійснюватися за правилами адміністративного судочинства, адже адміністративний суд позбавлений правових (законодавчих) можливостей встановлювати (визнавати) належність права власності на нежитлове приміщення тій чи іншій особі.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "Zand v. Austria" від 12.10.1978 року вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з … питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів …. З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Беручи до уваги те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі і обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися "судом, встановленим законом" у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

Таким чином, враховуючи суть спірних правовідносин та їх суб'єктний склад, колегія суддів дійшла висновку, що вказаний спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства та має вирішуватися в порядку господарського судочинства.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України, суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Згідно ч. 1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

У відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З урахуванням встановленого, колегія суддів дійшла висновку, що приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов неправомірного висновку про наявність ознак публічно-правового спору, що підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства України.

Враховуючи встановлені обставини у справі та допущені судом першої інстанції порушення норм процесуального права, колегія суддів вважає, що рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 20.11.2018р. по справі №539/785/17 підлягає скасуванню, із закриттям провадження у справі.

Керуючись ст.ст. 238, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 320, 321, 322, 325, 326, 327 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Лубенської районної ради Полтавської області задовольнити частково.

Рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 20.11.2018р. по справі №539/785/17 скасувати.

Провадження у справі за адміністративним позовом Лубенської районної ради Полтавської області до Лубенської міської ради Полтавської області треті особи Лубенська районна державна адміністрація, Виконавчий комітет Лубенської міської ради, Комунальне підприємство "Лубенське міжрайонне бюро технічної інвентарізації", Державний реєстратор Лубенської районної державної адміністрації про скасування п.1 рішення сесії Лубенської міської ради від 16.04.2008 року щодо відміни п.1 рішення виконкому №127, п.3 та частини третьої п.7 рішення виконавчого комітету Лубенської міської ради від 28.05.2008 року №142, свідоцтва на право власності та державної реєстрації права власності - закрити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя (підпис)Бенедик А.П.
Судді(підпис) (підпис) Присяжнюк О.В. Мельнікова Л.В.
Повний текст постанови виготовлений 11.02.2019 року.