Справа № 520/9420/18
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2019-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2019 р.Справа № 520/9420/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Подобайло З.Г.,

Суддів: Бартош Н.С. , Григорова А.М. ,

за участю секретаря судового засідання Ткаченко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту територіального контролю Харківської міської ради на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 31.10.2018 року, головуючий суддя І інстанції: Шляхова О.М., м. Харків, повний текст складено 31.10.18 року по справі № 520/9420/18

за позовом Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту територіального контролю Харківської міської ради

до ОСОБА_1

про зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Інспекція державного архітектурно - будівельного контролю Департаменту територіального контролю Харківської міської ради, звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з, в якому просить суд зобов'язати ОСОБА_1 здійснити перебудову двоповерхового будинку по АДРЕСА_1, у відповідність до поверхового плану та експлікації на житловий будинок літ. «А-1» по АДРЕСА_1, площею 103,1 кв.м., виготовленого КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» у 2003 році.

Разом із позовом позивачем надано заяву про забезпечення позову, в якій просить суд: вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення заборони відчуження на житловий будинок з надвірними будівлями загальною площею 103,1 кв.м., житловою площею 63,7 кв.м. по АДРЕСА_1; до набрання чинності рішення у справі заборонити ОСОБА_1 у будь -який спосіб вчиняти будь-які дії (відчуження, дарування. продажу, застави та ін.) щодо житлового будинку з надвірними будівлями загальною площею 103,1 кв.м., житловою площею 63,7 кв. м. по АДРЕСА_1.

В обґрунтування заяви зазначено, що після подання Інспекцією даної позовної заяви до ОСОБА_1 про зобов'язання здійснити перебудову двоповерхового будинку по АДРЕСА_1, відповідачем можуть здійснюватися дії щодо відчуження вказаного об'єкту нерухомого майна з метою використання аргументів стосовно добросовісного набувача та унеможливити виконання рішення суду.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду 31.10.2018р. у задоволенні заяви про забезпечення позову у справі відмовлено.

Не погодившись з прийнятою ухвалою, Інспекція державного архітектурно - будівельного контролю Департаменту територіального контролю Харківської міської ради подала апеляційну скаргу, вважає , що ухвала постановлена з порушенням та неправильним застосуванням норм процесуального права, є незаконною та необґрунтованою, у зв'язку з чим підлягає скасуванню. Вказує , що після подання Інспекцією позовної відповідачем можуть здійснюватися дії щодо відчуження вказаного об'єкту нерухомого майна з метою використання аргументів стосовно добросовісного набувача та унеможливити виконання рішення суду, тому наявні підстави для застосування заходів забезпечення позову, оскільки існують реальні ризики несумлінних дій відповідача. тому, суд першої інстанції неправомірно відмовив у задоволенні заяви про забезпечення позову.

В апеляційній скарзі вказує , що згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна М 146232072 від 21.11.2018 (на час подання даної апеляційної скарги), житловий будинок загальною площею 103,1 кв.м., житловою площею 63,7 кв.м. з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2 на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу № 6785 від 02.11.2018, тобто, після подання Інспекцією позовної заяви та після відмови в задоволенні заяви про забезпечення позову ОСОБА_1 здійснено відчуження спірного об'єкту нерухомого майна ОСОБА_2. Вважає, що суд першої інстанції, при розгляді заяви про забезпечення адміністративного позову не дав належну оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів не з'ясував, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, не встановив, що існують реальні ризики несумлінних дій відповідача, що також підтверджується відчуженням спірного об'єкту нерухомого майна відповідачем. Просить скасувати ухвалу Харківського окружного адміністративного суду про відмову у забезпеченні позову від 31.10.2018 у справі № 520/9420/18 та постановити нову, якою задовольнити заяву Інспекції та вжити заходи

забезпечення позову.

Представник позивача підтримала вимоги та обґрунтування апеляційної скарги.

Сторони по справі повідомлені належним чином про день, час та місце судового розгляду апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні заяви , суд першої інстанції виходив з того , що заявником не наведено доводів про існування очевидної небезпеки заподіяння її правам, свободам чи законним інтересам в разі невжиття заходів забезпечення позову, також не наведено фактів, які б вказували на можливість ускладнення виконання майбутнього судового рішення.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову , виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 150 Кодексу адміністративного судочинства України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Отже, забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи по суті визначених законом заходів з метою створення можливості реального виконання у майбутньому постанови суду, якщо її буде прийнято на користь позивача.

Слід зазначити, що підстави забезпечення позову, передбачені ч. 2 ст. 150 КАС України, є оціночними, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Положеннями ч.1 ст.151 КАС України визначені види забезпечення позову, а саме: 1) зупинення дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) заборона відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановлення обов'язку відповідача вчинити певні дії; 4) заборона іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупинення стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

При цьому, відповідно до ч.2 ст.151 КАС України суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

При розгляді заяви про забезпечення адміністративного позову суд повинен дати оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з врахуванням: розумності, обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників процесу; наявності зв'язку між конкретним видом, що застосовується для забезпечення позову і предметом позовних вимог, зокрема, чи спроможний такий вид забезпечення позову забезпечити фактичне виконання рішення суду у разі його задоволення; імовірності виникнення утруднень для виконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; наявності зв'язку із вжиттям заходів запобігти порушенню прав та інтересів інших осіб, в тому числі, й осіб, які не приймають участь у розгляді справи.

В ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про те, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або є очевидними ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Згідно п. 17 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 06.03.2008 року № 2, застосування судом таких заходів забезпечення, які за змістом є ухваленням рішення без розгляду справи по суті, не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову. Забезпеченням позову у такий спосіб суди виходять за межі підстав забезпечення позову, що є неприпустимим.

Отже, заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи до забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати прав осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Суди не вправі вживати такі заходи до забезпечення позову, які є фактично рівнозначними задоволенню позовних вимог.

Судом встановлено, що предметом позову є зобов'язання ОСОБА_1 вчинити дії щодо перебудови двоповерхового будинку по АДРЕСА_1, у відповідність до поверхового плану та експлікації на житловий будинок літ. "А-1" по АДРЕСА_1, площею 103,1 кв.м., виготовленого КП "Харківське міське бюро технічної інвентаризації" у 2003 році.

Колегія суддів зазначає , що заходи на які вказує позивач у заяві про забезпечення позову, а саме стосовно накладення заборони відчуження майна позивача, прямо суперечить положенням ст.13, 14, 22, 41 Конституції України.

Вказаними положеннями Конституції України визначено , що держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб'єкти права власності рівні перед законом. Право власності гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Таким чином, Конституція України, як найвищий акт з нормами прямої дії, однозначно вказує на не припустимість допущення порушень, негативного впливу на законну реалізацію особою свого права такої власності, непорушність права, та забезпечення з боку держави відповідного захисту.

Суд апеляційної інстанції зауважує, право власності має фундаментальний характер, захищається згідно з нормами національного законодавства з урахуванням принципів ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка згідно з ч.2 ст.6 КАС України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» застосовується судами разом з практикою ЄСПЛ як джерело права.

Держави-учасниці Конвенції зобов'язані поважати право кожного на мирне володіння своїм майном та гарантувати його захист передусім на національному рівні.

Складовою захисту права особи на мирне володіння своїм майном, гарантованого ст.1 Першого протоколу, є превентивні способи захисту права власності. Превентивний захист права власності допускається в разі існування загрози порушення права, яка має носити реальний характер і бути доведена в кожному конкретному випадку.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що заявником не наведено доводів про існування очевидної небезпеки заподіяння її правам, свободам чи законним інтересам в разі невжиття заходів забезпечення позову, також , не наведено фактів, які б вказували на можливість ускладнення виконання майбутнього судового рішення.

Слід зазначити, що сам факт звернення позивача до суду з даним позовом не може бути автоматичною підставою для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову шляхом заборони громадянину розпоряджатися своїм майном.

За таких обставин, колегія суддів не знаходить підстав для скасування судового рішення з мотивів, наведених в апеляційній скарзі.

Отже, колегія суддів переглянувши рішення суду першої інстанції, вважає, що при його прийнятті суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права, тому, ухвала суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Доводи апеляційної скарги з наведених вище підстав висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту територіального контролю Харківської міської ради залишити без задоволення.

Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 31.10.2018 року по справі № 520/9420/18 залишити без змін .

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку .

Головуючий суддя (підпис)З.Г. Подобайло
Судді(підпис) (підпис) Н.С. Бартош А.М. Григоров
Повний текст постанови складено 11.02.2019 року