Справа № 160/9000/18
Суддя: Прудник Сергій Володимирович
Дата ухвалення: 2019-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 лютого 2019 року Справа № 160/9000/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіПрудника С.В.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Олександрівська сільська рада Дніпровського району Дніпропетровської області, Державне підприємство "Новомосковське лісове господарство", про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -
28 листопада 2018 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області про:
- визнання протиправними дії Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області щодо відмови у наданні ОСОБА_2 дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтованою площею 2,0 га за рахунок земель запасу, що розташована за межами населеного пункту, яка знаходиться на території Олександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області;
- зобов'язання Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області повторно розглянути клопотання ОСОБА_2 щодо надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для особистого селянського господарства орієнтованою площею 2,0 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення за межами населеного пункту, яка знаходиться на території Олександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області із земель державної власності у межах норм безоплатної приватизації та прийняти рішення з урахуванням висновків, викладених у судовому рішенні відовідно до вимог Земельного кодексу України.
В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що у жовтні 2018 року звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства площею 2,0 га на території Олександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, проте позивачу відмовлено у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства рішенням № С-6096/1-5245/0/20-18 від 25.10.2018 року, чим порушено норми Земельного Кодексу України. Оскільки такі дії, на думку позивача, спрямовані на перешкоджання його права на отримання дозволу на розробку проекта землеустрою та є протиправними, звернувся з даним позовом до суду.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.12.2018 року відкрито провадження у адміністративній справі, та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін з 28.01.2019 року (а.с. 2). Також ухвалою суду від 27.12.2018 року залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Олександрівську сільську раду Дніпровського району Дніпропетровської області та Державне підприємство "Новомосковське лісове господарство".
Відповідачем в особі першого заступника начальника Нагорного Є.В. та в особі представника Полішко І.О. 25.01.2019 року та 30.01.2019 року, відповідно, подані відзиви на позовну заяву. У відзиві від 25.01.2019 року відповідач проти задоволення позовних вимог не заперечував, а також вказано, що спірна земельна ділянка не входить до складу земель лісогосподарського призначення, повноваження щодо розпорядження спірною земельною ділянкою належить до компетенції Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області.
Справа розглянута в межах строку розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, встановленого статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України - в межах шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Дослідивши всі документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 01.10.2018 року звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області з клопотанням від 01.10.2018 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 2,0 га, для ведення особистого селянського господарства, за рахунок земель сільськогосподарського призначення за межами населеного пункту, яка знаходиться на території Олександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області. До заяви додано копію паспорту, копію ідентифікаційного коду заявника, графічні матеріали (викопіювання з інформацією щодо земельної ділянки, яка розташована в межах земельної ділянки за кадастровим номером НОМЕР_2, де зазначено бажане місце розташування земельної ділянки.
Листом Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 25.10.2018 року за № С-6096/1-5345/0/20-18 відмовлено у наданні дозволу ОСОБА_2 на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, площею 2,0 га, для ведення особистого селянського господарства, за рахунок земель сільськогосподарського призначення за межами населеного пункту, яка знаходиться на території Олександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської област. Підставою для відмови зазначено, що місце розташування об'єкта не відповідає вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, із посиланням на те, що за наявними у Головному управлінні планово-картографічними матеріалами, запитувана земельна ділянка на території Олександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області належить до земель лісогосподарського призначення, розпорядження якими знаходиться поза межами компетенції Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області.
Вирішуючи заявлений спір по суті, суд зазначає наступне.
Згідно з частиною першою статті 3 Земельного кодексу України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.
Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами встановлено статтею 118 Земельного кодексу України.
Відповідно до частини шостої статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.
Приписами частини сьомої статті 118 Земельного кодексу України визначено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб'єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.
У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.
Згідно з пунктом «б» частини першої статті 121 Земельного кодексу України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.
Частиною четвертою статті 122 Земельного кодексу України встановлено, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.
Враховуючи системний аналіз вищезазначених норм, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що за результатами розгляду заяв (клопотань) позивача про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, відповідач має прийняти одне з таких рішень:
- наказ про надання дозволу на розроблення відповідної документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність;
- рішення про відмову у наданні відповідного дозволу із зазначенням конкретних причин відмови, які передбачені частиною сьомою статті 118 Земельного кодексу України.
Суд зазначає, що жодним нормативно-правовим актом щодо регулювання земельних відносин не встановлено форми відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою.
Як судом встановлено, позивач звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 2,0 га, для ведення особистого селянського господарства, за рахунок земель сільськогосподарського призначення за межами населеного пункту, яка знаходиться на території Олександрівської сільської ради Дніпровського району.
Ухвалою суду від 27.12.2018 року зобов'язано третіх осіб, а саме: Олександрівську сільську раду Дніпровського району Дніпропетровської області, Державне підприємство "Новомосковське лісове господарство" надати до суду:
- інформацію щодо приналежності земельної ділянки, яка є предметом даного спору;
- інформацію щодо належності земельної ділянки до земель лісогосподарського призначення;
- відомості щодо компетенції з приводу розпорядження земельною ділянкою.
Згідно листа Олександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області від 25.01.2019 року (вх. № 4336/19), спірна земельна ділянка не входить до складу земель лісогосподарського призначення та відповдіно до відомостей державної статистичної звітності є землями сільськогосподарського призначення. Розпорядження запитуваною земельною ділянкою відповідно до положень ст.ст. 15-1, 122, 123 та 134 Земельного кодексу України відносить до компетанції Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області.
За викладених обставин, заявлена позивачем земельна ділянка площею 2,0 га розташована на території Олександрівської сільської ради Дніпровського району є землею сільськогосподарського призначення, розпорядження щодо якої віднесено до компетенції територіального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин - Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області.
Також судом встановлено, що спірна земельна ділянка відповідає нормі, передбаченій Земельним кодексом України, для вирішення питання щодо передання у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, подані ОСОБА_2 документи за змістом та кількістю відповідають переліку, наведеному у статті 118 Земельного кодексу України.
Судом встановлено та відповідачем не спростовано у листі від 25.10.2018 року за № С-6096/1-5345/0/20-18, що до заяви позивачем було додано всі необхідні документи.
Також, як вбачається з графічних матеріалів, доданих позивачем до клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, останні містять зазначення бажаного місця розташування земельної ділянки на території Олександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, в межах земельної ділянки за кадастровим номером НОМЕР_2, шляхом зображення контуру земельної ділянки орієнтованою площею.
На підставі викладеного, суд вважає, що мотиви Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області відмови в наданні позивачам дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, судом не можуть бути визнані правомірними, оскільки не відповідають приписам статті 118 Земельного кодексу України.
Також, суд зауважує, що приписами частини сьомої статті 118 Земельного кодексу України визначено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.
Суб'єкт владних повноважень зобов'язаний діяти на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, а рішення приймати обґрунтовано. У спірному випадку у відповідача були відсутні правові підстави для утримання від надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або наданні мотивованої відмови у його наданні.
Відповідно до статей 4, 5 Земельного кодексу України завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель; земельне законодавство базується на принципі забезпечення гарантій прав на землю.
Суд звертає увагу, що органи державної влади не можуть безпідставно приймати рішення, що пов'язані з обмеженням реалізації певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, зокрема, відстрочувати термін реалізації права на земельні ділянки сільськогосподарського призначення. Це є "гарантією стабільності суспільних відносин" між органами державної влади і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення, що узгоджується з конституційним принципом, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність (стаття 3 Конституції України).
На підставі викладеного, рішення Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, викладене у листі від 25.10.2018 року за № С-6096/1-5345/0/20-18, є протиправним.
У відповідності до вимог статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Разом з тим, суд вказує, що завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності.
В адміністративному судочинстві діє принцип офіційності, який полягає в активній позиції суду щодо з'ясування всіх обставин у справі. Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суб'єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. У разі невиконання цього обов'язку суд витребовує названі документи та матеріали, а якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів (частина 5 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України).
Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області у спірних правовідносинах є суб'єктом владних повноважень, який Земельним кодексом України та законами України наділений повноваженнями вирішувати питання щодо розпорядження земель державної власності відповідно до закону. Вказані повноваження є дискреційними.
На підставі викладеного, оскільки вказане рішення прийнято на підставі протиправної відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою та не відповідає положенням Земельного кодексу України, підлягає скасуванню.
Разом з тим, суд вказує, що завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності. Отже, під дискреційним повноваженням слід розуміти таке повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення.
Крім того, абзацом 3 пункту 10.3 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 року № 7 вказано, що суд може ухвалити постанову про зобов'язання відповідача прийняти рішення певного змісту, за винятком випадків, коли суб'єкт владних повноважень під час адміністративних процедур відповідно до закону приймає рішення на основі адміністративного розсуду.
В даному випадку питання щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою віднесено до компетенції відповідача - Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, та приймається ним на основі адміністративного розсуду. У зв'язку з чим, суд зобов'язує Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_2 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 2,0 га, для ведення особистого селянського господарства, за рахунок земель сільськогосподарського призначення за межами населеного пункту, яка знаходиться на території Олександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, та прийняти рішення з урахуванням висновків суду.
Отже, оскільки Головним управлінням Держгеокадастру у Дніпропетровській області не доведено правомірності та обґрунтованості винесеного рішення, з урахуванням вимог, визначених частиною 2 статті 19 Конституції України, частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи зі змісту заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, наявних в матеріалах справи, позов ОСОБА_2 підлягає задоволенню.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Згідно частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до пункту 13 частини статті 5 Закону України «Про судовий збір», отже суд не вирішує питання щодо відшкодування судових витрат.
Керуючись ст.ст. 242-243, 245-246, 258, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Визнати протиправною відмову Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, викладену у листі від 25.10.2018 року за № С-6096/1-5345/0/20-18.
Зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області повторно розглянути клопотання ОСОБА_2 щодо надання дозволу на розроблення проекту документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для особистого селянського господарства орієнтованою площею 2,0 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення за межами населеного пункту, яка знаходиться на території Олександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області із земель державної власності у межах норм безоплатної приватизації, та прийняти рішення з урахуванням висновків суду.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С. В. Прудник