Справа № 804/4830/18
Суддя: Бондар Марина Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 січня 2019 року Справа № 804/4830/18

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Бондар М.В.,
при секретарі Бурцевій Я.Е.
представника відповідача ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування рішення, податкових повідомлень-рішень, -
Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 (далі - ФОП ОСОБА_2, позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області (далі - ГУ ДФС у Дніпропетровській області, відповідач), в якій просить (з урахуванням уточненої позовної заяви) визнати протиправними та скасувати:
Ухвалою суду від 08.08.2018 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання.
ГУ ДФС у Дніпропетровській області надано до суду відзив на позов, у якому відповідач просив відмовити у задоволенні позову та в обґрунтування своєї позиції зазначив, що позивачем включено до складу витрат витрати, які не відповідають вимогам п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України (далі ПК України), зокрема витрати з придбання товарів, які не пов'язані з його господарською діяльність та не підтверджені первинними документами. Таким чином, представник відповідача вважає, що нарахування грошових зобов'язань в оскаржуваних рішеннях здійснені ГУ ДФС у Дніпропетровській області правомірно.
Представник позивача надав відповідь на відзив, у якій підтримав позицію, що викладена у позовній заяві та додатково зазначив, що віднесення до витрат отримання послуг з навчання правил технічної експлуатації електроустановок споживачів здійснено позивачем у відповідно до вимог п.п.177.4.4 п.177.4 ст.177 ПК України, а витрати позивача зі сплати рентної плати за спеціальне використання води на підставі п.п.177.4.3. п.177.4 ст.177 ПК України відносяться до переліку витрат, повязаних з веденням господарської діяльності. Також, на підставі п.п.177.4.4 п.177.4 ст.177 ПК України позивачем правомірно віднесено до складу витрат оплату послуг по ремонту будівельного інструменту, послуг з діагностики колісного транспортного засобу, придбання роутеру, здійснення страхового платежу, придбання дров твердопаливних, ремонту наданого в оренду власного нерухомого майна.
Також, в підготовчому засіданні 30.11.2018 року представником позивача надано суду письмові пояснення, в яких зазначено на відсутність інформативних додатків до акту перевірки та наявність арифметичних помилок в акті перевірки.
04.09.2018 року у підготовчому засіданні оголошено перерву до 12.09.2018 року, у зв'язку з неявкою позивача у підготовче засідання без поважних причин; 12.09.2018 року оголошено перерву у підготовчому засіданні до 26.09.2018 року; 26.09.2018 року оголошено перерву у підготовчому засіданні до 22.10.2018 року для надання часу позивачу надати відповідь на відзив; 22.10.2018 року продовжено строк підготовчого засідання на 30 днів та оголошено перерву до 19.11.2018 року; 19.11.2018 року оголошено перерву у підготовчому засіданні до 30.11.2018 року; 30.11.2018 року оголошено перерву у підготовчого засідання до 07.12.2018 року для надання додаткових доказів по справі; 07.12.2018 року оголошено перерву у підготовчому засіданні до 12.12.2018 року; 12.12.2018 року закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи у судовому засіданні на 04.01.2019 року; 04.01.2019 року оголошено перерву у судовому засіданні до 14.01.2019 року, у зв'язку з неявкою позивача у судове засідання без поважних причин.
В судове засідання 14.01.2019 року представник позивача не зявився, надав клопотання про розгляд справи без його участі.
Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти позову та просила суд відмовити у його задоволенні.
Заслухавши пояснення представника відповідача, розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що ФОП ОСОБА_2 зареєстровано як фізична особа-підприємець 17.12.2010 року та перебуває на податковому обліку в Криворізькій південній ОДПІ ГУ ДФС у Дніпропетровській області.
Судом встановлено, що на підставі п.п. 20.1.4 п.20.1 ст.20, п.п.75.1.2 п.75.1 ст.75, п.77.1, п.77.4 ст.77, п.82.1, ст.82 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VI (далі - ПК України), та пункту 2 частини 1 статті 13 Закону України від 08.07.2010 року №2464-УІ Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, наказу ГУ ДФС у Дніпропетровській області від 01.03.2018 року № 1374-п та плану-графіку проведення документальних планових перевірок суб'єктів господарювання на 1 квартал 2018 рік, ГУ ДФС у Дніпропетровській області проведена документальна планова виїзна перевірка ФОП ОСОБА_2.
- п. 177.2, п.177.4 ст. 177 ПК України, в результаті чого занижено податок на доходи фізичних осіб у розмірі 92 381,96 грн., у тому числі по періодам: за 2016 рік - 43 331,98 грн., за 2017 рік - 49 049,98 грн.;
- п.п.1.2, п.16 прим.1 підрозділу 10 Розділу XX, п.п.163.1.1 п.163.1 ст.163, п.п. 164.1.3 п.164.1 ст. 164, п. 177.2, п.177.4 ст. 177, розділу IV ПК України занижено військовий збір на суму 7 698,48 грн., у т.ч. по періодам: за 2016 рік - 3610,99 грн.; за 2017 рік - 4 087,49 грн.;
- п. 4 ч. 1 ст. 4, п.1 ч. 2 ст. 6, п. 2 ч. 1 ст. 7, ч. 5, ч.11 ст. 8 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в частині не донарахування єдиного соціального внеску на загальну суму 109 807,81 грн., у т.ч. по періодам: за 2016 рік - 49 857,85 грн., за 2017 рік - 59 949,96 грн.;
На підставі висновків акту перевірки, відповідачем винесено наступні рішення:
Позивач, не погодившись з прийнятими податковими-повідомлення рішенням, звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Щодо доводів позивача про наявність порушень під час оформлення акту перевірки відсутність інформативних додатків, які на думку позивача, позбавляють акт доказовості.
Відповідно до п.3 розділу ІV Порядку №727, до акту (довідки) документальної позапланової перевірки, документальної невиїзної перевірки додаються інформативні додатки залежно від питань, що підлягали перевірці.
Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку, що вона застосовуються під час складання актів саме документальної позапланової перевірки та документальної невиїзної перевірки платників податків юридичних осіб та їх відокремлених підрозділів, тоді як перевірки позивача ФОП ОСОБА_2 була планова виїзна.
Крім того, в судовому засіданні зясовано, що в даному випадку передбачені додатки не складались, а усі питання перевірки були викладені у тексті самого акту, що не суперечить Порядку №727.
З акту перевірки та досліджених в судовому засіданні доказів встановлено, що основним видом діяльності позивача у періоді, що перевірявся було надання в оренду власного нерухомого майна. Позивач перебував на загальній системі оподаткування був зареєстрований платником ПДВ, був платником ЄСВ та військового збору.
Порядок оподаткування доходів фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю регулюється статтею 177 ПК України.
Відповідно до п.177.1 ст.177 ПК України доходи фізичних осіб-підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною п.167.1 ст. 167 цього Кодексу.
Пунктом 177.2 ст.177 ПК України встановлено, що об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.
Для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, не включаються до витрат і доходу суми податку на додану вартість, що входять до ціни придбаних або проданих товарів (робіт, послуг) (п.177.3 ст.177 ПК України).
Відповідно до п.177.4 ст.177 ПК України до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать:
- витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат;
- витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу);
- обов'язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов'язкове страхування життя або здоров'я працівників у випадках, передбачених законодавством;
- суми податків, зборів, які пов'язані з проведенням господарської діяльності такої фізичної особи - підприємця (крім податку на додану вартість для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, та акцизного податку, податку на доходи фізичних осіб з доходу від господарської діяльності, податку на майно); суми єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; платежі, сплачені за одержання ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності фізичною особою - підприємцем, одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, які пов'язані з господарською діяльністю фізичної особи - підприємця;
- інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов'язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв'язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов'язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.
Таким чином, за приписами ПК України підставами для віднесення до складу витрат сум витрат, понесених на придбання товарів (робіт, послуг), є сукупність таких умов, як реальне (фактичне) придбання товарів (робіт, послуг), використання придбаних товарів (робіт, послуг) у власній господарській діяльності, а також документальне підтвердження понесених витрат.
З акту перевірки вбачається, що в додатку ф.2 до декларації про майновий стан і доходи за 2017 рік допущено завищення ФОП ОСОБА_2 загального оподатковуваного доходу в сумі 172686,75 грн.
Позивачем в позовній заяві, відповіді на відзив та письмових поясненнях жодним чином не заперечувалось наявність виявлених порушень.
Перевіркою також встановлено, що ФОП ОСОБА_2 до складу витрат за 2016 та 2017 рік включено витрати, які не пов'язані безпосередньо з господарською діяльністю позивача.
Так, за 2016 рік включено витрати на суму 4975 грн. по наступним операціям: надання послуг з навчання правил технічної експлуатації електроустановок споживачів на суму 640 грн.; надання нотаріальних послуг приватним нотаріусом ОСОБА_3 на суму 800 грн. (без ПДВ); рентна плата за спеціальне використання води у сумі 2895 грн. (без ПДВ).
Відповідачем в акті перевірки та представником відповідача в судовому засіданні доведено, що позивачем не надано до перевірки первинних документів, які б свідчили про правомірність віднесення вищезазначених витрат до складу витрат. Зокрема, актом перевірки встановлено, що позивачем не було надано відомості щодо використання дров, актів списання дров та інш.
На підтвердження використання у господарській діяльності дров до матеріалів справи позивачем надано акти списання товарів №14 від 31.03.2016 року, №21 від 31.12.2016 року, 4 від 31.12.2017 року, №8 від 31.03.2017 року, №5 від 28.02.2017 року, №24 від 31.12.2016 року.
Суд критично оцінює надані документи, оскільки вони не надавались під час проведення перевірки, підписані лише позивачем та водієм позивача. Крім того, жодних доказів на підтвердження наявності в приміщенні позивача котла для опалення суду не надано. Також, не надано жодних документів на підтвердження технічних характеристик котла та норм споживання палива.
Інші долучені до матеріалів справи позивачем докази також не спростовують висновки акту перевірки, що при визначенні чистого оподатковуваного доходу ФОП ОСОБА_2 включено до складу витрат витрати, придбання та використання яких не є документально підтвердженими та які безпосередньо не пов'язані з господарською діяльністю позивача.
Таким чином, суд погоджується з висновками, викладеними в акті перевірки, що позивачем занижено суму чистого оподатковуваного доходу внаслідок безпідставного віднесення до складу витрат, які враховуються при обчисленні оподатковуваного доходу, придбання та використання яких не є документально підтвердженими та витрати, які не є безпосередньо повязані з отриманням доходу.
Позивач в позовній заяві та інших заявах по суті справи неодноразово зазначав про наявність арифметичних помилок в розрахунках.
Дослідивши акт перевірки та вислухавши пояснення представника відповідача з цього приводу в судовому засіданні, суд прийшов о висновку, що в акті перевірки є деякі описки у визначенні сум. Проте, з огляду на встановлені порушення як в частині завищення загального оподатковуваного доходу в поданих деклараціях, так в частині завищення витрат, що виявлено в ході перевірки, судом не встановлено порушень при визначенні статочної суми заниження чистого оподатковуваного доходу за 2016 та 2017 роки.
Таким чином, сума чистого оподатковуваного доходу ФОП ОСОБА_2 за період з 01.01.2016 року по 31.12.2017 рік склала:
- за даними перевірки: за 2016 рік 442534,54 грн., за 2017 рік 364436,88 грн.;
З 1 січня 2015 року фізичні особи-підприємці є платниками військового збору з доходів, визначених статтею 163 ПК України, в тому числі і з власних доходів, відповідно до пп. 1.2 п. 16 прим. 1 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України.
Відповідно до ст.163 ПК України оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб підлягає загальний річний оподатковуваний дохід, який включає доходи як з джерел їх походження в Україні, так і іноземні доходи.
Згідно з пп. 164.1.3 п. 164.1 ст. 164 ПК України загальний річний оподатковуваний дохід дорівнює сумі загальних місячних оподатковуваних доходів, іноземних доходів, отриманих протягом такого звітного податкового року, доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності згідно із ст. 177 ПК України. Ставка збору складає 1,5% об'єкта оподаткування.
При цьому нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому пп. 168.2.1 п.168.2 ст.168 ПК України, яким передбачено, що платник податку, що отримує доходи від особи, яка не є податковим агентом, та іноземні доходи, зобов'язаний включити суму таких доходів до загального річного оподатковуваного доходу та подати декларацію за наслідками звітного податкового року, а також сплатити податок з таких доходів.
Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначені Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне страхування" (далі - Закон №2464).
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону №2464 базою нарахування єдиного внеску для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).
У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник має право самостійно визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
Частиною 5 ст. 8 Закону №2464 визначено, що єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної ст. 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.
Відповідно до ч. 2, 3 ст. 9 Закону №2464 обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок. Обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів , бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.
Як вже зазначалось вище, контролюючим органом встановлено заниження позивачем чистого оподатковуваного доходу за 2016-2017 роки та, як наслідок, донараховано суму єдиного внеску у розмірі 109807,81 грн.
З акту перевірки відомо, що позивачем був придбаний товар з ПДВ не призначений для використання в господарській діяльності платника.
Розділом V Податкового кодексу України врегульовані питання, пов'язані з обчисленням та сплатою податку на додану вартість.
Відповідно до п.187.1 ст.187 ПК України датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.
У разі здійснення операцій відповідно до п. 198.5 ст. 198 цього Кодексу база оподаткування за необоротними активами визначається виходячи з балансової (залишкової) вартості, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), а за товарами/послугами - виходячи з вартості їх придбання (п.189.1 ст.189 ПК України).
Згідно з п. 198.1 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.
Відповідно до п.198.2 ст.198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
Відповідно до п.198.3 ст.198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст.39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п.193.1 ст.193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг.
Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст. 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу (п.198.6 ст.198 ПК України).
Отже, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість до податкового кредиту є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності, який має бути фактично здійсненим і підтвердженим належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.
Відповідно до пп. "г" п. 198.5 ст. 198 ПК України платник податку зобов'язаний нарахувати податкові зобов'язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до п. 189.1 ст.189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися, зокрема, в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених п. 189.9 ст. 189 цього Кодексу).
Як зазначалося вище, позивачем не підтверджено факт використання в господарській діяльності у 2016-2017 роках придбаних товарів та послуг.
Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відтак, підстави для задоволення позову відсутні, а тому суд відмовляє у задоволенні позову в повному обсязі.
У зв'язку з відмовою у задоволенні позову, понесені судові витрати на користь позивача відшкодуванню не підлягають.
На підставі викладеного, керуючись статтями 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Розподіл судових витрат не здійснювати.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення в повному обсязі складено 04.02.2019 року (у звязку з тимчасовою непрацездатністю судді).

Суддя ОСОБА_4