Справа № 420/6226/18
Суддя: Кравченко М.М.
Дата ухвалення: 2019-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/6226/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2019 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Кравченка М.М.;

за участі:

секретаря судового засідання - Кушкань Т.В.;

позивача - ОСОБА_1;

представника позивача - ОСОБА_2;

представника відповідача - Зілінської І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області про скасування наказу від 18.10.2018 року № 819-о, поновлення на посаді, -

СУТЬ СПОРУ:

ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області, в якій просив: скасувати наказ від 18.10.2018 року № 819-о, поновити на посаді старшого оперуповноваженого другого оперативного відділу оперативного управління Головного управління ДФС в Одеській області.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив наступне.

ОСОБА_1 за наказом Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області від 18.10.2018 року № 819-о був звільнений в запас Збройний Сил України за ст. 64 пункт «а» (за віком) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справі України (Постанова Кабінету Міністрів України від 29.07.1991 року № 114 (із змінами та доповненнями) за датою 29.10.2018 року. Вислуга років на день звільнення складає 24 роки 10 місяців 01 день. Вислуга для виплати грошової допомоги складає 18 років 03 місяця 29 днів.

Позивач з наказом відповідача не згоден, вважає, що при його звільненні були порушені норми чинного законодавства України.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 18.12.2018 року позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області про скасування наказу від 18.10.2018 року № 819-о, поновлення на посаді було прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі.

У відзиві на позовну заяву відповідач вказує, що на засіданні чергової атестаційної комісії від 13.09.2018 було прийняте рішення: займаній посаді не відповідає, може бути призначеним на посаду з меншим обсягом роботи оперуповноваженого, також, у зв'язку з досягненням граничного віку перебування на службі ОСОБА_1, прийнято рішення не продовжувати термін служби, та звільнити ОСОБА_1 на підставі ст.64 п. «а» (за віком) Положення. На день звільнення 29.10.2018 ОСОБА_1 виповнилося 48 повних років (дата народження - 29 жовтня 1970 рік). Крім того, підставою для звільнення відповідно до наказу Головного управління ДФС в Одеській області від 18.10.2018 року № 819-о «Про звільнення підполковника податкової міліції ОСОБА_1.» є рапорт ОСОБА_1, яким зазначено бажання позивача щодо звільнення із займаної посади за ст.64 п. «а» (за віком) з 29.10.2018 та відмову від проходження військово-лікарської комісії.

У відповіді на відзив позивач зазначає, що ГУ ДФС в Одеській області у відзиві від 08.01.2019 року фактично погоджується з обставинами звільнення та підтверджує порушення процедури звільнення.

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав та заперечував проти його задоволення.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані письмові докази, перевіривши матеріали справи, а також проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити повністю. Свій висновок суд вмотивовує наступним чином. Так, суд, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 19.01.2000 року був прийнятий на службу в органи податкової міліції на підставі наказу від 19.01.2000 року № 29-о, що підтверджується записом в трудовій книжці, а в подальшому займав відповідні посади в структурних підрозділах Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області.

20.08.2018 року Головним управлінням ДФС в Одеській області було надане ОСОБА_1 письмове попередження про наступне вивільнення у зв'язку з проведенням реорганізації ДПІ у Малиновському районі ГУ ДФС в Одеській області, шляхом приєднання до ГУ ДФС в Одеській області, на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 28.03.2018 року № 296 «Про реформування територіальних органів Державної фіскальної служби».

В даному попереджені було зазначено, що впродовж двох місяців з моменту вручення цього повідомлення, згідно чинного законодавства, за результатами засідання атестаційної комісії буде запропоновано позивачу вакантну посаду з урахуванням кваліфікаційного рівня.

У встановлений строк ОСОБА_1 була запропонована посада старшого оперуповноваженого другого оперативного відділу оперативного управління Головного управління ДФС в Одеській області, на яку позивач погодився відповідно до рапорту.

Наказом Головного управління ДФС в Одеській області від 12.10.2018 № 791-о «Про призначення співробітників податкової міліції» ОСОБА_1 було призначено на посаду старшого оперуповноваженого другого оперативного відділу оперативного управління Головного управління ДФС в Одеській області.

Наказом Головного управління ДФС в Одеській області від 18.10.2018 № 819-о «Про звільнення підполковника податкової міліції ОСОБА_1.» підполковника податкової міліції, старшого оперуповноваженого другого оперативного відділу оперативного управління Головного управління ДФС в Одеській області ОСОБА_1 було звільнено із займаної посади за ст.64 п. «а» (за віком) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справі України, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.1991 року № 114.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіривши законність дій та рішень відповідача, суд прийшов до висновку, що позов не належить до задоволення.

Відповідно до п.353.1 ст.353 Податкового кодексу України особи начальницького і рядового складу податкової міліції проходять службу у порядку, встановленому законодавством для осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ.

Згідно з пп.353.4.2 п.353.4 ст.353 Податкового кодексу України особам, яких прийнято на службу до податкової міліції на посади начальницького і рядового складу, присвоюються такі спеціальні звання: старший начальницький склад: підполковник податкової міліції.

Відповідно до п.7 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справі України, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.1991 року № 114, особи середнього, старшого і вищого начальницького складу залежно від присвоєних їм спеціальних звань перебувають на службі в органах внутрішніх справ до такого віку: особи середнього і старшого начальницького складу, за винятком полковників міліції та полковників внутрішньої служби - 45 років; полковники міліції та полковники внутрішньої служби - 50 років; генерал-майори міліції, генерал-майори внутрішньої служби, генерал-лейтенанти міліції та генерал-лейтенанти внутрішньої служби - 55 років; генерал-полковники внутрішньої служби - 60 років.

Згідно з п.8 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справі України, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.1991 року № 114, особи середнього, старшого і вищого начальницького складу, які досягли встановленого для них пунктом 7 цього Положення віку, підлягають звільненню в запас з постановкою на військовий облік або у відставку. При необхідності на службі в органах внутрішніх справ можуть бути залишені на строк до п'яти років: особи середнього і старшого начальницького складу до полковника міліції та полковника внутрішньої служби включно - начальниками, яким надано право призначати їх на посаду; генерал-майори міліції, генерал-майори внутрішньої служби, генерал-лейтенанти міліції, генерал-лейтенанти внутрішньої служби - Міністром внутрішніх справ; генерал-полковники внутрішньої служби - Кабінетом Міністрів. У виняткових випадках особам середнього, старшого або вищого начальницького складу строк служби в органах внутрішніх справ може бути продовжено, з урахуванням стану здоров'я, в такому ж порядку повторно до 5 років, а окремим із них, які мають вчену ступінь або вчене звання, - до 10 років. Особи середнього, старшого і вищого начальницького складу, залишені на службі в органах внутрішніх справ понад граничний вік перебування на службі, можуть бути звільнені в запас Збройних Сил або у відставку до закінчення строку, на який вони були залишені на службі. Дострокове звільнення зі служби осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу, які не досягли граничного віку перебування на службі в органах внутрішніх справ, провадиться: за станом здоров'я - відповідно до висновків військово-лікарської комісії; у зв'язку із скороченням штатів - у разі відсутності можливості використання на службі; за власним бажанням - при наявності причин, що перешкоджають виконанню службових обов'язків; у зв'язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади, установи, організації; за службовою невідповідністю; у зв'язку з набранням законної сили судовим рішенням щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов'язаного з корупцією, яким накладено стягнення у виді позбавлення права обіймати посади або займатися діяльністю, що пов'язані з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, чи кримінального правопорушення; через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких затверджується Кабінетом Міністрів України; у зв'язку з непроходженням випробування в період іспитового строку; у зв'язку з прямим підпорядкуванням близькій особі.

Відповідно до п.10 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справі України, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.1991 року № 114, особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ користуються всіма соціально-економічними, політичними та особистими правами і свободами, виконують усі обов'язки громадян, передбачені Конституцією та іншими законодавчими актами, а їх права, обов'язки і відповідальність, що випливають з умов служби, визначаються законодавством, Присягою, статутами органів внутрішніх справ і цим Положенням.

Згідно з ч.ч.1-3 ст.49-2 Кодексу законів про працю України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Суд встановив, що 21.10.2015 року на підставі рішення атестаційної комісії Головного управління ДФС в Одеській області було продовжено строк проходження служби ОСОБА_1 на один рік відповідно до наказу від 26.10.2015 року № 457-о «Про продовження несення служби» до 29.10.2016 року. На підставі рішення атестаційної комісії від 26.10.2016 року № 6/15-32-04-02-06 був виданий наказ Головного управління ДФС в Одеській області від 26.10.2016 року № 496-о «Про продовження терміну служби» щодо продовження терміну служби до 29.10.2017 року. Відповідно до наказу Головного управління ДФС в Одеській області від 01.11.2017 року № 1287-о «Про продовження терміну служби» позивачу був продовжений термін несення служби до 29.10.2018 року.

13.09.2018 року на черговому засіданні атестаційної комісії Головного управління ДФС в Одеській області було прийняте рішення, що позивач займаній посаді не відповідає, може бути призначеним на посаду з меншим обсягом роботи оперуповноваженого, а також у зв'язку з досягненням граничного віку перебування на службі ОСОБА_1 відповідачем було прийнято рішення не продовжувати термін служби, та звільнити його з займаної посади на підставі ст.64 п. «а» (за віком) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справі України, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.1991 року № 114.

На день звільнення 29.10.2018 року ОСОБА_1 виповнилося 48 повних років.

Крім того, під час розгляду справи суд встановив, що підставою для звільнення відповідно до наказу Головного управління ДФС в Одеській області від 18.10.2018 року № 819-о «Про звільнення підполковника податкової міліції ОСОБА_1.» був рапорт ОСОБА_1, яким зазначено бажання позивача щодо звільнення із займаної посади за ст.64 п. «а» (за віком) з 29.10.2018 року та відмову від проходження військово-лікарської комісії.

Відповідно до пп. «а» п.64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справі України, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.1991 року № 114, особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) за віком - при досягненні віку, встановленого для них пунктом 7 цього Положення. Крім того, за віком можуть бути звільнені особи середнього начальницького складу, які мають вислугу 20 і більше років (у пільговому обчисленні), і яким до досягнення встановленого віку перебування на службі залишилося 3 роки і менше, а за їх бажанням при досягненні цього віку - незалежно від наявності вислуги років.

Що стосується посилань ОСОБА_1, що видання наказу від 18.10.2018 року № 819-о про звільнення було здійснено за підписом в.о. начальника ОСОБА_4, про наявність повноважень якої на час видання наказу позивачу не було відомо та не зазначено, то суд зазначає, що на момент видання оскаржуваного наказу ОСОБА_4 наказом ДФС України від 06.09.2018 року № 434-в була призначена виконувати обов'язки начальника Головного управління ДФС в Одеській області.

Таким чином, оскаржуваний наказ від 18.10.2018 року № 819-о прийнятий відповідачем у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, в зв'язку з чим заявлені позивачем позовні вимоги не належать до задоволення.

Доводи позивача, якими він обґрунтовував свої позовні вимоги, не знайшли свого підтвердження впродовж розгляду справи та спростовуються наведеними в рішенні суду обставинами. Адже, згідно з ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідач довів суду належними та допустимими в спірних правовідносинах доказами з посиланнями на відповідні положення законодавства про необґрунтованість позовних вимог позивача.

Згідно з ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з положеннями ст.9 Конституції України та ст.17, ч.5 ст.19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Відповідно до п.58 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року, заява 4909/04, Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09.12.1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно з вимогами ст.139 КАС України судові витрати не стягуються.

На підставі викладеного, керуючись Конституцією України, ст.ст.2, 77, 90, 139, 242-246, 250 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) до Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області (вул. Семінарська, 5, м. Одеса, 65044, ідентифікаційний код 39398646) про скасування наказу від 18.10.2018 року № 819-о, поновлення на посаді - відмовити повністю.

Порядок і строки оскарження рішення визначаються ст.ст.293, 295 КАС України.

Рішення набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст.255 КАС України.

Повний текст рішення складено 11 лютого 2019 року.

Суддя М.М. Кравченко