Справа № 200/12435/18-а
Суддя: Міронова Галина Михайлівна
Дата ухвалення: 2019-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2019 року справа №200/12435/18-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Міронової Г.М., суддів Арабей Т.Г., Геращенка І.В., секретаря судового засідання Тішевського В.В., представника позивача ОСОБА_2, розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 19 листопада 2018 р. (у повному обсязі складено 19 листопада 2018 року у м. Слов'янськ) у справі № 200/12435/18-а (головуючий І інстанції суддя Тарасенко І.М.) за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про зобов'язання вчинити дії щодо дострокового призначення пенсії за віком,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 (далі - позивач) 13.11.2018 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - відповідач), в якому просив визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо призначення дострокової пенсії за віком, як батько, що виховав дитину інваліда дитинства до досягнення ним повноліття; зобов'язати відповідача призначити йому дострокову пенсію за віком, як батьку, що виховав дитину інваліда дитинства до досягнення ним повноліття відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 115 Закону України № 1058; вирішити питання судових витрат (а.с. 4-7).

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 19 листопада 2018 року адміністративну справу № 200/12435/18-а передано на розгляд до Окружного адміністративного суду м. Києва (а.с. 1).

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу суду першої інстанції від 19 листопада 2018 і направити справу для розгляду до Донецького окружного адміністративного суду за встановленою підсудністю (а.с. 63-64).

В обґрунтування апеляційної скарги вказує на те, що відповідно до п. 1 ст. 25 КАС України адміністративні справи з приводу оскарження індивідуальних актів, а також дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, які прийняті (вчинені, допущені) стосовно конкретної фізичної чи юридичної особи (їх об'єднань), вирішуються за вибором позивача адміністративним судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) цієї особи-позивача або адміністративним судом за місцезнаходженням відповідача, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Вказує на те, що він зареєстрований у м. Донецьку, однак в зв'язку з подіями збройного конфлікту, зареєстрував своє місце проживання у м. Києві згідно довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 17.02.2015 року № (а.с. 55).

Однак, він працює викладачем в Донецькому національному медичному університеті ім. Горького, який переміщений з м. Донецька до м. Краматорська Донецької області.

За таких обставин звернувся за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання, тобто до Донецького окружного адміністративного суду.

Вказує про порушення судом принципу розумності процесуальних строків, що не відповідає ст. 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року.

Представник позивача підтримала доводи апеляційної скарги позивача і додатково пояснила, що позивач просить врахувати принципи, закладені в Законі України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», а саме про те, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, або підставою для їх обмеження. Окрім того, позивача у будь-який час можуть відкликати з відпустки без збереження заробітної плати і він переміститься у м. Краматорськ.

Позивач і представник відповідача у судове засідання не прибули, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання. Позивач засобами поштового зв'язку надав пояснювальну записку щодо аргументів своєї апеляційної скарги.

За приписами ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

За унормуванням ч. 1 ст. 25 КАС України адміністративні справи з приводу оскарження індивідуальних актів, а також дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, які прийняті (вчинені, допущені) стосовно конкретної фізичної чи юридичної особи (їх об'єднань), вирішуються за вибором позивача адміністративним судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) цієї особи-позивача або адміністративним судом за місцезнаходженням відповідача, крім випадків, визначених цим Кодексом.

З матеріалів справи вбачається, що місцем проживання (перебування, знаходження) позивача є м. Київ, що підтверджує довідка про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції від 17.02.2015 року за № (а.с.54).

Позовні вимоги також заявлені до відповідача, який знаходиться у м. Києві.

Позивач не позбавлений права скористатися належною правовою допомогою як внутрішньо переміщена особа у м. Києві.

Дійсно, в ст. 3 Законі України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (далі - Закон № 1382) надано поняття таким термінам:

свобода пересування - право громадянина України, а також іноземця та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, вільно та безперешкодно за своїм бажанням переміщатися по території України у будь-якому напрямку, у будь-який спосіб, у будь-який час, за винятком обмежень, які встановлюються законом;

вільний вибір місця проживання чи перебування - право громадянина України, а також іноземця та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, на вибір адміністративно-територіальної одиниці, де вони хочуть проживати чи перебувати;

місце перебування - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік;

місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.

З урахуванням цього суд відзначає, що позивач дійсно скористався положеннями Закону № 1382.

Але довід представника позивача щодо вільного вибору місця проживання не може бути прийнятним для вирішення питання розгляду даної справи належним судом з огляду на положення статті 6 Закону № 1382, яка передбачає, що громадянин України зобов'язаний протягом тридцяти календарних днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання.

Як вже зазначалось раніше, позивач має статус внутрішньо переміщеної особи і його дії регламентуються в тому числі і законом «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (Закон № 1706).

Стаття 4 Закону № 1706 передбачає: «Факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону».

У частині 1 статті 5 Закону № 1706 визначено, що довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону.

Адресою фактичного місця проживання внутрішньо переміщеної особи може бути адреса відповідного місця компактного поселення внутрішньо переміщених осіб (адреса містечка із збірних модулів, гуртожитку, оздоровчого табору, будинку відпочинку, санаторію, пансіонату, готелю тощо)».

За приписами частини 3 ст. 7 Закону № 1707 громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина з інвалідністю та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.

З огляду на зазначене, позовна заява ОСОБА_3 підлягає розгляду Окружним адміністративним судом м Києва.

За приписами п. 2 ч. 1 ст. 29 КАС України суд передає адміністративну справу на розгляд іншого адміністративного суду, якщо: при відкритті провадження у справі суд встановить, що справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Питання про передачу адміністративної справи, крім випадків, визначених пунктами 4-6 частини першої цієї статті, розглядається судом у порядку письмового провадження або, за ініціативою суду, в судовому засіданні. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені, не перешкоджає розгляду цього питання.

Передача адміністративної справи з одного суду до іншого на підставі відповідної ухвали, яка підлягає оскарженню, здійснюється не пізніше наступного дня після закінчення строку на оскарження такої ухвали, а в разі подання апеляційної скарги - після залишення її без задоволення (ч. 5, 8 ст. 29 КАС України).

Відповідно до ч. 1 ст. 30 КАС України спори між адміністративними судами щодо підсудності не допускаються.

Адміністративна справа, передана з одного адміністративного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 29 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження адміністративним судом, до якого вона надіслана (ч. 2 ст. 30 КАС України).

З урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що необхідним є передача справи на розгляд до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції порушень процесуального права при вирішенні питання не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та судове рішення ухвалено з додержанням норм процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали суду не вбачається.

Керуючись ст. ст. 139, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 19 листопада 2018 р. - залишити без задоволення.

Ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 19 листопада 2018 р. у справі № 200/12435/18-а - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирзає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено 11 лютого 2019 року.

Головуючий суддя Г.М. Міронова

Судді Т.Г. Арабей

І.В. Геращенко