Справа № 1640/3275/18
Суддя: Бенедик А.П.
Дата ухвалення: 2019-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2019 р. Справа № 1640/3275/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бенедик А.П.,

Суддів: Присяжнюк О.В. , Мельнікової Л.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду в м. Харкові адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду (головуючий суддя І інстанції Супрун Є.Б.) від 25.10.2018 року (повний текст рішення складено 25.10.2018 року) по справі № 1640/3275/18

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області

про зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, в якому просив:

- зобов'язати відповідача здійснити перерахунок і виплату позивачу пенсії з 01.01.2018 року у розмірі 90% відповідних сум грошового забезпечення (вислуга років 51), відповідно до ч. 2 ст. 13, ст. ст. 51, 63 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (у редакції ч. 2 ст. 13 від 04.07.2002 №51-IV), постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 №103 "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб", постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", з дати виникнення права та провести відповідні виплати, з урахуванням раніше виплачених сум;

- зобов'язати відповідача подати протягом п'ятнадцяти днів, з дня набрання постановою законної сили, звіт про виконання судового рішення.

В обґрунтування позовних вимог, вказує на протиправні дії відповідача щодо здійснення перерахунку пенсії позивачу, як військовослужбовцю, відповідно до ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких осіб" за вислугою років виходячи із її заниженого розміру -70% замість 90% грошового забезпечення військовослужбовця.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 25.10.2018 року позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо обмеження належної позивачу пенсії максимальним розміром 70% грошового забезпечення.

Зобов'язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити перерахунок та виплату пенсії позивачу з 01.01.2018 з урахуванням 85% розміру грошового забезпечення.

В решті позову відмовлено.

Стягнуто на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 352 грн. 40 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області.

Позивач, не погодившись із судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 25.10.2018 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги: визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у проведенні нарахування та виплати позивачу пенсії у розмірі 90% відповідних сум грошового забезпечення; зобов'язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу пенсію у розмірі 90% відповідних сум грошового забезпечення, з урахуванням проведених виплат, з 01.01.2018 року.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги посилається на прийняття оскаржуваного рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що мають значення для справи.

Вказує, що задовольнивши частково позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку, що пенсія позивачу з 23 липня 1996 року за вислугу 51 рік в розмірі 85% грошового забезпечення була призначена відповідно до чинної на той час ч.2 ст. 13 Закону України від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», якою передбачено, що загальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 85% відповідних сум грошового забезпечення. Крім того, позивач вважає незаконним обмеження належної йому пенсії максимальним розміром 70 % грошового забезпечення при перерахунку пенсії з 01.01.2018 року.

На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного перегляду справи, що наказом від 30.05.1996 №0248 позивача було звільнено у відставку з військової служби у Збройних Силах України, з посади штурмана полку у званні підполковника. Позивач перебуває на обліку у відповідача та отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". Вислуга років станом на 23.07.1996 складає 47 років.

На виконання постанови Кабінету Міністрів України "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб" від 21.02.2018 №103 у зв'язку з підвищенням грошового забезпечення відповідної категорії військовослужбовців відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 30.08.2017 №704, відповідачем з 01.01.2018 року було здійснено перерахунок пенсії в розмірі 70% грошового забезпечення (вислуга років 51), у редакції частини другої статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" чинної на час перерахунку пенсії.

30.08.2018 позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок його пенсії з 01.01.2018 в розмірі 90% грошового забезпечення (вислуга років 51) у редакції Закону України від 04.07.2002 №51-IV.

Листом від 04.09.2018 №1421/C-03 відповідач повідомив позивача, що під час проведення перерахунку відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 №103 "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб" норми законодавства, застосовуються в редакції чинній на момент такого перерахунку. З 01.05.2014 по даний час чинною є редакція частини 2 ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", якою передбачено максимальний розмір пенсії за вислугу років у розмірі 70% від грошового забезпечення. Тому при проведенні перерахунку починаючи з 01.01.2018 пенсія була встановлена в розмірі 70% від грошового забезпечення.

Не погоджуючись із вказаною відповіддю, позивач звернувся до суду з відповідним адміністративним позовом.

Задовольнивши частково позов, суд першої інстанції зробив висновки про те, що при перерахунку пенсії відповідним категоріям військовослужбовців при розрахунку розміру підвищення до пенсії на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 №103 "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб" максимальний її розмір має обчислюватися із грошового утримання станом на 01.01.2018, але виходячи із максимального розміру в 85% грошового забезпечення позивача, право на які особа набула на момент виходу на пенсію і розмір яких не може бути зменшено наступними змінами в законодавстві.

Колегія суддів частково погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

У відповідності до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разу повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно зі ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (в редакції, яка діяла на момент призначення пенсії позивачу) пенсії за вислугу років призначаються в таких розмірах:

особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які мають вислугу 20 років і більше (пункт "а" статті 12): за вислугу 20 років - 50 процентів, а звільненим у відставку за віком або за станом здоров'я - 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43); за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення;

особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які мають загальний трудовий стаж 25 календарних років і більше, з яких не менше 12 років і 6 місяців становить військова служба або служба в органах внутрішніх справ (пункт "б" статті 12): за загальний трудовий стаж 25 років - 50 процентів і за кожний рік стажу понад 25 років - один процент відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43);

особам, зазначеним у пунктах "а" і "б" цієї статті, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження служби і віднесені до категорії 1, розмір пенсії за вислугу років збільшується на 10 процентів, а віднесеним до категорій 2, 3 і 4 - на 5 процентів відповідних сум грошового забезпечення.

Відповідно до ч.2 ст.13 "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", загальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 85 процентів відповідних сум грошового забезпечення, а особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження служби і віднесені до категорії 1, - 95 процентів, до категорій 2 і 3, - 90 процентів.

Законом України від 04.07.2002 року № 51-ІV «Про внесення змін до Закону України Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ» (чинний з 01.01.2003 року), внесено зміни до ч. 2 ст. 13 Закону 2262-ХІІ, загальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 90 процентів відповідних сум грошового забезпечення, а особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження служби і віднесені до категорії 1, - 100 процентів, до категорії 2, - 95 процентів.

Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 № 3668-VI, який набрав чинності 01.10.2011, внесено зміни до частини другої статті 13 Закону України № 2262-XII, яким встановлено, що максимальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 80% відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43), а особам, які під час проходження служби брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і віднесені в установленому законом порядку до категорії 1, - 100%, до категорії 2, - 95%.

Таким чином, з 01.10.2011 положення частини другої статті 13 Закону № 2262-ХІІ щодо визначення граничного розміру пенсії за вислугу років у розмірі 90% відповідних сум грошового забезпечення втратили чинність у зв'язку з внесенням змін Законом України №3668-VІ до редакції цієї статті.

Законом України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27 березня 2014 року № 1166-VII внесено зміни у частину другу статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», згідно яких цифри « 80» замінено цифрами « 70».

Враховуючи викладене, колегія суддів зазначає про зміну встановленого Законом максимального розміру пенсії після призначення позивачу пенсії.

Частиною 1 статті 58 Конституції України встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з пунктом 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» обмеження пенсії максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія призначена до набрання чинності цим Законом.

Аналізуючи викладене вище, колегія суддів дійшла висновку, що положення статті 13 Закону України № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», якими встановлено розмір пенсії виходячи з 70% від грошового забезпечення, можуть застосовуватись лише до правовідносин, які виникли після 01.04.2014 року, тобто набрання ними чинності, та стосуються питань саме призначення пенсії, а не її перерахунку.

Тобто, зміна максимального розміру пенсії, що відбулася у ч. 2 ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" після призначення пенсії позивачу, та не є підставою для зменшення розміру призначеної позивачу пенсії під час проведення відповідачем її перерахунку з 01.01.2018 року.

З матеріалів справи вбачається, що в 2008 та 2012 році позивачу було здійснено перерахунок пенсії з урахуванням розміру 90 % грошового забезпечення.

В своєму листі-відповіді, та поясненнях наданих до суду, відповідач вказує, що при здійснені перерахунку пенсії позивача, відповідач керувався положеннями Постанови Кабінету Міністрів України № 103 від 21.02.2018 року «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб».

Враховуючи викладене, колегія суддів зазначає, що відповідно до ст. 22 Конституції України закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов'язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 06.07.1999 №8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20.03.2002 № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов'язана з ризиком для життя і здоров'я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення (Рішення № 5-рп/2002).

Виходячи з висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства, а правовідносини щодо їхнього пенсійного забезпечення виникають на момент звернення за призначенням пенсії.

З огляду на викладене, колегія суддів зазначає, що внесені зміни до статті 13 Закону №2262-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" щодо розміру пенсії стосуються порядку призначення пенсії військовослужбовцям у разі реалізації ними права на пенсійне забезпечення, а не перерахунку вже призначеної пенсії.

Вказана позиція узгоджується з правовою позицією викладеною в постанові Верховного Суду України від 10.12.2013 у справі № 21-420а13, та в постановах Верховного Суду від 03.03.2018р. у справі № 175/1665/17 та від 24.04.2018р. у справі № 686/12623.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про наявність у позивача права на перерахунок та виплату пенсії з 01.01.2018 виходячи із відсоткового розміру грошового грошового забезпечення, яке отримував позивач до проведення перерахунку, а саме 90 %.

Висновки суду першої інстанції про зобов'язання відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії позивачу з 01.01.2018 з урахуванням 85% розміру грошового забезпечення є помилковими з вищезазначених підстав.

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог та аналізуючи положення норм чинного законодавства, колегія суддів приходить до висновку, що дії відповідача щодо обмеження належної позивачу пенсії максимальним розміром 70% грошового забезпечення є протиправними.

В силу ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10)своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що у спірних правовідносинах відповідач діяв не у межах повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також не обґрунтовано, тобто без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню в частині задоволення позовних вимог щодо зобов'язання Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити перерахунок та виплату пенсії позивачу з 01.01.2018 з урахуванням 85% розміру грошового забезпечення, із прийняттям в цій частині нової постанови, якою зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити перерахунок та виплату пенсії позивачу з 01.01.2018 з урахуванням 90% розміру грошового забезпечення.

Разом з тим, оскільки заявлені позивачем в апеляційній скарзі вимоги про визнання протиправними дій відповідача щодо відмови у проведенні нарахування та виплати позивачу пенсії у розмірі 90% відповідних сум грошового забезпечення не були заявлені в суді першої інстанції, то згідно положень частини п'ятої статті 308 КАС України, вони не можуть бути розглянуті судом апеляційної інстанції. В зв'язку з чим, апеляційна скарга в цій частині задоволенню не підлягає.

В іншій частині рішення суду першої інстанції скасуванню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 326, 327 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 25.10.2018 року по справі №1640/3275/18 скасувати в частині задоволення позовних вимог щодо зобов'язання Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Соборності, 66, м. Полтава, 36014, ) здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) з 01.01.2018 з урахуванням 85% розміру грошового забезпечення.

Прийняти в цій частині нову постанову, якою зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Соборності, 66, м. Полтава, 36014, ) здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) з 01.01.2018 з урахуванням 90% розміру грошового забезпечення.

В іншій частині рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 25.10.2018 року по справі №1640/3275/18 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)А.П. Бенедик
Судді(підпис) (підпис) О.В. Присяжнюк Л.В. Мельнікова