Справа № 1940/1312/18
Суддя: Курилець Андрій Романович
Дата ухвалення: 2019-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2019 рокуЛьвів№ 857/2538/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Курильця А.Р.,

суддів Качмара В.Я., Мікули О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Тернопільській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобовязання вчинити дії,-

суддя в 1-й інстанції Баранюк А.З.,

час ухвалення рішення - 05.09.2018 року, 14:57 год.,

місце ухвалення рішення - м.Тернопіль,

дата складання повного тексту рішення - 10.09.2018 року,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Тернопільській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобовязання вчинити дії.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2018 року позов задоволено. Визнано протиправною відмову Головного управління Державної фіскальної служби України у Тернопільській області у звільненні від сплати земельного податку ОСОБА_1. Зобов'язано Головне управління Державної фіскальної служби України у Тернопільській області звільнити від сплати земельного податку ОСОБА_1 за земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,2186 га, кадастровий номер НОМЕР_1 та земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,0514 га, кадастровий номер НОМЕР_2.

Не погоджуючись з таким рішенням, Головне управління ДФС у Тернопільській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та рпоцесуального права, неповне з'ясування обставин справи та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове про відмову в задоволенні позову.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що Законом України від 28.12.2014 № 76-VIII "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" виключено абзац 5 частини 2 статті 2 Закону України від 27.02.1991 № 791а-XII "Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи" та виключено статтю 23 Закону № 796-XII "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991, якими були визначені пільги та компенсації громадянам, віднесеним до 4 категорії осіб, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Тобто, пільги щодо сплати земельного податку громадянами, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи і віднесені до 4 категорії не надаються з 01.01.2015, а тому позивач не має права на звільнення від сплати земельного податку.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання на виклик суду не з'явилися, хоча належним чином були повідомленні про місце та час розгляду справи, а тому колегія суддів вважає можливим розглянути дану справу згідно з п.2 ч.1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Судом встановлено, що у власності ОСОБА_1 перебувають земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0.2186 га, кадастровий номер НОМЕР_1 та для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,0514 га, кадастровий номер НОМЕР_2, що підтверджується копіями інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна (а. с. 11, 12). За вказані земельні ділянки позивачу було нараховано земельний податок за 2018 рік.

Позивач віднесений до 4 категорії громадян, які постійно проживають або постійно працюють на території зони посиленого радіоекологічного контролю та має право на пільги і компенсації, встановлені Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_3 (а. с. 14).

Довідкою відділу з питань державної реєстрації виконавчого комітету Чортківської міської ради від 14.05.2018 № 1274 підтверджується, що позивач зареєстрований у місті Чортків Тернопільської області з 04.07.1984 по теперішній час (а. с. 17).

Позивач 23.04.2018 звернувся на "Урядову гарячу лінію" державної установи "Урядовий контактний центр" до Державної фіскальної служби України із клопотанням щодо надання йому звільнення від сплати земельного податку на підставі статті 281 Податкового кодексу України щодо зазначених вище земельних ділянок, що належать позивачу на праві приватної власності. Зазначене клопотання позивач обґрунтовував тим, що його було визнано особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, а також ОСОБА_1 постійно проживає в зоні посиленого радіоекологічного контролю - у місті Чортків, на підтвердження чого йому видано відповідне посвідчення (а. с. 13).

Листом від 05.05.2018 ГУ ДФС України у Тернопільській області відмовило позивачу у задоволенні зазначеного клопотання, посилаючись на те, що позивач відноситься до 4 категорії громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, а право на звільнення від сплати земельного податку передбачено лише для потерпілих від Чорнобильської катастрофи 1-3 категорії, у зв'язку з тим, що Законом України від 28.12.2014 № 76-VIII "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" виключено абзац 5 частини 2 статті 2 Закону України від 27.02.1991 № 791а-XII "Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи" та статтю 23 Закону № 796-XII "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 (а. с. 15-16).

Підпунктом 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України плата за землю - обов'язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Об'єктами оподаткування земельним податком відповідно до підпункту 270.1.1. пункту 270.1 статті 270 Податкового кодексу України є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.

Підпунктом 269.1.1 пункту 269.1 статті 269 Податкового кодексу України передбачено, що платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв).

Разом з тим, підпунктом 281.1.5 пункту 281.1 статті 281 Податкового кодексу України від сплати земельного податку для фізичних осіб звільняються фізичні особи, визнані законом особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Пунктом 4 частини першої статті 14 Закону України № 796-XII "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 визначено категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, для встановлення пільг і компенсацій, зокрема до них належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, - категорія 4.

Законом України від 28.12.2014 № 76-VIII "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" виключено абзац 5 частини 2 статті 2 Закону України від 27.02.1991 № 791а-XII "Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи" та виключено статтю 23 Закону № 796-XII "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991, якими були визначені пільги та компенсації громадянам, віднесеним до 4 категорії осіб, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи з 01.01.2015.

Разом з тим, рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) підпунктів 2-7, 12 та 14 пункту 4 розділу I Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28 грудня 2014 року № 76-VIII № 1-11/2018(3830/15) від 17.07.2018 визнано такими, що не відповідають Конституції України ( є неконституційними): підпункт 2, абзаци перший, другий підпункту 3, підпункт 4, абзаци перший, другий підпункту 5, абзаци перший - четвертий підпункту 6, підпункт 7 пункту 4 розділу I Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28 грудня 2014 року № 76-VIII, тобто скасування пільг щодо сплати земельного податку громадянам, віднесеним до 4 категорії осіб, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи визнано неконституційними.

У зазначеному вище рішенні Конституційний Суд України вказує на те, що зважаючи на сутність статті 16 Конституції України, закріплення передбаченого у ній обов'язку держави у розділі I "Загальні засади" Конституції України вказує на засадничий характер цього обов'язку та на необхідність виокремлення категорії громадян України, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи і потребують додаткових гарантій соціального захисту у зв'язку з надзвичайними масштабами вказаної катастрофи та її наслідків.

Встановлення у законах України пільг, компенсацій та гарантій громадянам України, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, обумовлено виконанням державою свого конституційного обов'язку, передбаченого статтею 16 Основного Закону України, щодо подолання наслідків Чорнобильської катастрофи та збереження генофонду Українського народу. Такі пільги, компенсації та гарантії є особливою формою відшкодування завданої шкоди вказаній категорії громадян, а тому скасування чи обмеження цих пільг, компенсацій і гарантій без рівноцінної їх заміни свідчитиме про відступ держави від її конституційного обов'язку.

Статтею 152 Конституції України передбачено, що закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що пільги віднесені до 4 категорії осіб, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи були скасовані протягом періоду 01.01.2015 по 17.07.2018 - день ухвалення рішення Конституційного Суду України № 1-11/2018(3830/15).

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що протягом зазначеного часу стаття 281 Податкового кодексу України (яка передбачає звільнення від сплати земельного податку осіб, які постраждали від внаслідок Чорнобильської катастрофи) та стаття 14 Закону України № 796-XII "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (яка відносить до кола осіб, що постраждали від внаслідок Чорнобильської катастрофи осіб, що постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років) не втрачали дії та жодним чином не змінювались. Постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.1991 №106 установлено, що до зони посиленого радіоекологічного контролю входить місто Чортків Тернопільської області, вказана постанова є чинною та не визнавалась такою, що втратила чинність (а. с. 18).

Крім того, пунктом 56.21. статті 56 Податкового Кодексу України передбачено, що у разі коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

Суд вважає за необхідне зазначити, що позиція Європейського суду з прав людини стосовно реалізації принципу юридичної визначеності сформована у декількох рішеннях, зокрема у справах "Санді Таймс" проти Сполученого королівства", "Олсон проти Швеції" та ін. Згідно з цією позицією будь-яка "норма не може вважатися "законом", якщо вона не сформульована з достатньою чіткістю так, щоб громадянин самостійно або, якщо у цьому буде потреба, з професійною допомогою міг передбачати з долею вірогідності, яка може вважатися розумною за цих обставин, наслідки, до яких можуть призвести конкретні дії".

Колегія суддів приходить до переконання, що вірними є висновки суду першої інстанції, відповідно до яких, враховуючи положення статті 281 Податкового кодексу України та статті 14 Закону України № 796-XII "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", у позивача були достатні правові підстави вважати, що йому належать пільги та компенсації по сплаті земельного податку з фізичних осіб як громадянам, віднесеним до 4 категорії осіб, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи навіть за умови втрати чинності ст. 23 Закону України № 796-XII "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні не спростовуються і підстав для його скасування немає.

Враховуючи вищевикладене, апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Тернопільській області слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 308,311,315,316,321,322,325,328,329 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Тернопільській області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2018 року у справі № 1940/1312/18 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає за винятками, визначеними ст.328 КАС України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя А. Р. Курилець
судді В. Я. Качмар
О. І. Мікула
Повне судове рішення складено 13 лютого 2019 року.