Справа № 0640/4468/18
Суддя: Совгира Д. І.
Дата ухвалення: 2019-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 0640/4468/18

Головуючий у 1-й інстанції: Семенюк Микола Миколайович

Суддя-доповідач: Совгира Д. І.

07 лютого 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Совгири Д. І.

суддів: Курка О. П. Матохнюка Д.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2018 року (повний текст якої складено в м. Житомирі) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області про визнання протиправною відмову, зобов'язання надати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до Житомирськогоо окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області про визнання протиправною відмову, зобов'язання надати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2018 року адміністративний позов задоволено частково.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.

Виходячи з приписів п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 311 КАС України, вищезазначена апеляційна скарга розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області із заявою від 30.08.2018 (а.с. 51) про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2 га для ведення особистого селянського господарства на території Овруцької ОТГ с. Велика Фосня, надавши до неї копії паспорта, ідентифікаційного коду, посвідчення учасника бойових дій, викопіювання земельної ділянки (а.с.52), копію рішення Овруцької міської ради (а.с.33).

Листом від 31.08.2018 № Н-9000/0-4738/0/22-18 (а.с. 32) відповідач, послаючись на Закон України "Про охорону земель", мету раціонального використання земельних ділянок та на Інформацію про перелік земельних ділянок (оприлюднену на офіційному веб-сайті) Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області відмовив ОСОБА_2 в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, так як дана земельна ділянка відсутня у вищевказаному переліку; запропонувало звернутись до Головного управління із заявою про резервування земельної ділянки на наступний період.

Відповідно до ч. 6 ст. 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Положеннями ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся 30.08.2018 до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення йому земельної ділянки з правом передачі у власність площею 2 га для ведення особистого селянського господарства на території Овруцької ОТГ с. Велика Фосня. До заяви від 30.08.2018 позивач додав: копію паспорта, копію ідентифікаційного коду, копію посвідчення УБД, викопіювання земельної ділянки (а.с. 52), копію рішення Овруцької міської ради про погодження (а.с. 33).

Отже, позивачем було дотримано вимоги ч.6 ст.118 Земельного кодексу України.

Відмовляючи позивачу в наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою, відповідач в листі від 31.08.2018 року № Н-9000/0-4738/0/22-18 посилається на Закон України "Про охорону земель" та на відсутність земельної ділянки у переліку Головного управління для безоплатної приватизації, однак суд вважає дані посилання при відмові у наданні дозволу хибними, так як вони не передбачені ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України.

Представником відповідача також не були названі підстави, передбачені ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України, для відмови в наданні дозволу позивачу для виготовлення проекту землеустрою щодо відведення йому земельної ділянки.

Як наслідок відповідач, відмовляючи у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, діяв всупереч положенням Земельного кодексу України, а тому суд розцінює відмову відповідача, оформлену листом від 31.08.2018 року № Н-9000/0-4738/0/22-18, протиправною.

Щодо посилань представника відповідача на те, що до заяви про надання дозволу на виготовлення землеустрою додав графічний матеріал, який не може бути розцінено як належні графічні матеріали, які додані до клопотання, оскільки безпосередньо у графічній їх частині не наводиться навіть інформація стосовно меж населеного пункту та невказана бажана земельна ділянка, то суд не приймає їх до уваги так як викопіювання здійснюється державним кадастровим реєстратором у порядку, встановленому постановою Кабінет Міністрів України від 17 жовтня 2012 року № 1051 "Про затвердження Порядку ведення Державного земельного кадастру", за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру, а заявник (позивач) є лише замовником такої інформації у компетентного державного органу, який і відповідає за її достовірність, точність, повноту.

При цьому суд звертає увагу, що позивач вже подавав відповідачу заяву про надання дозволу на виготовлення проекту (а.с.45), додавши до неї аналогічні графічні матеріали, що і до заяви від 30.08.2018, але іншого маштабу, з приводу чого Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області зверталось з листом від 14.06.2018 № 18-6-0.334-4337/2-18 до Овруцької міської ОТГ висловити позицію про погодження або про відмову у погодженні щодо надання Головним управлінням дозволу на розроблення проекту землеустрою, на що Овруцька міська рада своїм рішенням від 37.07.2018 № 687 (а.с.33) погодила надання такого дозволу. Отже ні у відповідача, ні у міської ради на той час не було ніяких непорозумінь щодо місцезнаходження бажаної земельної ділянки.

Стосовно посилань представника відповідача на те, що відмова відповідача у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, навіть якщо вона, на думку позивача, є протиправною, не має наслідком порушення прав та інтересів позивача, що має намір отримати земельну ділянку, суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом позову є відмова Головного Управління Держгеокадастру у Житомирській області у наданні позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення зазначеної земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,0 га, яка розташована на території Овруцької ОТГ с. Велика Фосня оформлена листом № Н-9000/0-4738/0/22-18 від 31.08.2018.

Позивач звернувся до суду з позовом про оскарження вказаної відмови для захисту реалізації його права на розроблення проекту землеустрою щодо відведення зазначеної ділянки у власність.

Відповідач у відзиві на позовну заяву посилається на правову позицію викладену Верховним Судом в постановах від 31.01.2018 року у справі № 814/741/16 та від 14.03.2018 року по справі № 804/3703/16.

На що суд вважає за необхідне зауважити, що правова позиція Верховного Суду викладена у вказаних постановах ґрунтується на обставинах справи відмінних від обставин, встановлених судом у даній справі.

Так, у справі № 814/741/16 Верховний Суд встановив, що органом Держгеокадастру клопотання позивача про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою не було розглянуто відповідачем у строк, передбачений статтею 118 Земельного кодексу України.

Відповідно до обставин справи № 804/3703/16, позивач неодноразово звертався до органу Держгеокадастру з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, при цьому, відмова у наданні дозволу прийнята відповідачем після сплину строку, передбаченого статтею 118 Земельного кодексу України.

Частиною 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до правової позиції Верхового Суду, викладеної в постанові від 31.01.2018 року у справі № 814/741/16, в постанові від 14.03.2018 року по справі № 804/3703/16, здійснених на підставі встановлених вищевказаних обставин справи, Суд дійшов висновку, що дозвіл на розробку землеустрою щодо відведення земельної ділянки не є рішенням, без якого не може бути реалізовано право на отримання земельної ділянки у власність. Відтак, відмова відповідного органу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, навіть, якщо вона на думку особи, є протиправною, не має наслідком порушення прав та інтересів особи, яка має намір отримати земельну ділянку. Звертаючись до суду з позовом зобов'язати Головне управління Держгеокадастру надати дозвіл на виготовлення документації із землеустрою, позивач намагався усунути перешкоду у реалізації його прав, якої у дійсності немає.

Отже, в зазначених справах Верховний Суд дійшов висновку, що не перешкоджає розробці проекту землеустрою, ненадання відповідним органом виконавчої влади дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або вмотивованої відмови у його наданні у встановлений ст. 118 Земельного кодексу України строк.

Тобто у вказаних висновках Верховного Суду мали місце правовідносини щодо не надання дозволу у строк, встановлений ст. 118 Земельного кодексу України та щодо відмови у наданні такого дозволу після сплину строку встановленого вказаною нормою.

Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 14.08.2018 року у справі № 817/2515/16, незаконне рішення Головного управління Держгеокадастру про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки порушує права та інтереси позивача, у зв'язку з чим суд надав правову оцінку таким рішенням.

Оскільки у вказаній справі предметом спору було рішення про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, прийняте в строки, встановлені ст. 118 Земельного кодексу України (в випадку з позивачем відповідь на заяву від 30.08.2018 була надана 31.08.2018), суд враховує саме ці висновки Верховного Суду при виборі та застосуванні норм права та вважає, що оскаржуване рішення порушує права позивача.

Щодо позовної вимоги про зобов'язання відповідача надати дозвіл на розробку проекту землеустрою та посилань представника відповідача, зазначених у письмових запереченнях, на дискреційність їх повноважень стосовно вирішення цього питання, суд зазначає наступне.

Конституцією України, а саме ст. 8 закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенство права. Принцип верховенства права сформувався як інструмент протидії свавіллю держави, що виявляється в діях її органів як у цілому, так і окремих із них. Верховенство права - це розуміння того, що верховна влада, держава та її посадові особи мають обмежуватися законом.

Обмеження дискреційної влади як складова верховенства права і правової держави вимагає, насамперед, щоб діяльність як держави загалом, так і її органів, включаючи законодавчий, підпорядковувалася утвердженню і забезпеченню прав і свобод людини.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 6 вересня 1978 року у справі "Класс та інші проти Німеччини" зазначив: "із принципу верховенства права випливає, зокрема, що втручання органів виконавчої влади у права людини має підлягати ефективному нагляду, який, як правило, повинна забезпечувати судова влада. Щонайменше це має бути судовий нагляд, який найкращим чином забезпечує гарантії незалежності, безсторонності та належної правової процедури".

Засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. Так, при розгляді справи було б неприйнятно враховувати право на ефективний засіб захисту, а саме, запобігання порушенню або припиненню порушення з боку суб'єкта владних повноважень, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права без його практичного застосування.

Таким чином, обов'язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту.

Суд не приймає до уваги доводи представника відповідача, що вимога про зобов'язання надати дозвіл на розробку проекту землеустрою є втручанням в дискреційні повноваження Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області визначені відповідними законами України та зазначає наступне.

Саме по собі судове рішення про визнання відмови у наданні дозволу протиправною не відновлює порушеного права позивача на прийняття відповідачем вмотивованого рішення щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою.

Слід зазначити, що Верховний Суд України у своїй постанові від 16.09.2015 року по справі №21-1465а15 зазначив, що у випадку задоволення позову, рішення суду має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду.

Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії, чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникла б необхідність повторного звернення до суду.

Застосовуючи механізм захисту права та його відновлення, порушеного суб'єктом владних повноважень, суд вважає за необхідне зобов'язати відповідача надати позивачу дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2 га, що знаходиться на території Овруцької ОТГ с. Велика Фосня на підставі поданого ним клопотання та пакету документів, оскільки будь-яких перешкод для надання позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою, крім тих, які вже розглянуті судом, відповідачем не зазначено та судом не встановлено.

Покладення такого обов'язку на відповідача не є перебиранням функції іншого суб'єкта владних повноважень в реалізації відповідних управлінських функцій і вирішенні питань, віднесених до виключної компетенції такого суб'єкта та зобов'язанням його приймати рішення, які входять до його компетенції чи до компетенції іншого органу, з огляду на обов'язковість ефективного механізму захисту порушеного права.

Щодо встановлення судового контролю за виконанням рішення на підставі ст.382 КАС України, суд зазначає наступне.

Частиною 1 ст.382 КАС України передбачено, що суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Зі змісту наведеної правової норми випливає, що зобов'язання суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом суду, яке має застосовуватися у виключних випадках.

Поряд з цим суд враховує, що позивачем не наведено причин та не надано доказів, які б свідчили про те, що відповідач може ухилятися від виконання рішення суду.

Приймаючи до уваги обставини даної справи, суд не вважає за необхідне зобов'язувати суб'єкта владних повноважень подавати звіт про виконання даного судового рішення.

Тому, враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийняте рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону і підстав для її скасування не вбачається.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий Совгира Д. І.

Судді Курко О. П. Матохнюк Д.Б.