Справа № 221/8664/18
Суддя: Чальцева Т. В.
Дата ухвалення: 2019-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2019 року м. Волноваха

Волноваський районний суд Донецької області в складі: головуючого - судді Чальцевої Т.В.,за участю секретаря судового засідання Сєрих І.С., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Волноваха справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до поліцейського роти № 3 батальйону УПП в Донецькій області ОСОБА_2 про скасування постанови та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про скасування постанови та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що постановою від 11.12.2018р. його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 122 КУпАП, накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 гривень за те, що 11.12.2018р. о 14:40 год. він, керуючи транспортним засобом ВАЗ 21121, державний номер НОМЕР_1, що належить ОСОБА_3, у Центральному районі м. Маріуполя на перехресті вул. Купріна та вул. Митрополитської, проїхав перехрестя на забороняючий жовтий сигнал світлофора, чим порушив п.8.7.3 Правил дорожнього руху та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.122 КУпАП. Постанову вважає необґрунтованою, свою провину не визнає, оскільки здійснював рух на зелений миготливий сигнал світлофора, що дозволяє рух, але інформує про те, що незабаром буде ввімкнено сигнал, який забороняє рух відповідно до п.8.7.3 ПДР. Вважає, що постанову винесено з порушенням вимог законодавства, оскільки відповідачем було порушено порядок розгляду справ: не було розяснено йому прав, не заслухано пояснень та прийнято до уваги клопотань, до постанови не додано будь-яких доказів його провини та відсутнє відео, про яке йдеться мова у постанові, тобто, винесення відповідачем постанови носило формальний характер.

Вважаючи постанову незаконною, просив її скасувати, провадження по справі про адміністративне правопорушення стосовно нього закрити.

Ухвалою судді від 29.12.2018 року відкрито провадження у справі, вирішено питання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження.

У судове засідання позивач не зявився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, на задоволенні адміністративного позову наполягав.

Відповідач в судове засідання не зявився, подав до суду відзив, у якому просив розглянути справу за його відсутності. У відзиві вказував, що 11.12.2018 року він зупинив транспортний засіб під керуванням позивача. Підійшов до нього, представився, попросив предявити посвідчення водія на право керування транспортним засобом, реєстраційний документ на транспортний засіб та поліс обовязкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Позивач виконав вимоги. Відносно нього було складено постанову, під час вирішення питання про накладення стягнення було враховано вимоги ст.33 КУпАП: характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що помякшують або обтяжують відповідальність. Постанову було винесено з урахуванням вимог ст.222, 258, 278, 280 КУпАП та у відповідності до вимог інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі: розяснено права особи, що притягається до адмінвідповідальності, встановлено факт вчинення правопорушення. За наслідками розгляду справи було винесено постанову, на позивача накладено адміністративне стягнення штраф в сумі 455 грн. Позивача було ознайомлено зі змістом постанови. Оскільки він дотримався вимог законодавства під час складання постанови, просив у позові відмовити, оскільки позивач не надав достатніх доказів неправомірності його дій.

Відповідно до положень ст. 268 КАС України, неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого належним чином, не перешкоджає розгляду справи.

Згідно з ч.2 ст. 286 КАС України, позовну заяву щодо оскарження рішень субєктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Враховуючи викладене, положення ст. 286 КАС України, ст. 289 КУпАП, суд приходить до висновку, що позивач при зверненні до суду з позовом 20.12.2018 року щодо оскарження постанови від 11.12.2018 р., не порушив передбачений 10-денний строк для захисту своїх прав в судовому порядку.

Суд, дослідивши докази у справі в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що постановою поліцейського роти № 3 батальйону УПП в Донецькій області ОСОБА_4 серії НК № 638445 від 11.12.2018р. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності по ч.2 ст. 122 КУпАП по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі, на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн.

У постанові вказано, що 11.12.2018 року о 14.40 год. ОСОБА_1, керуючи транспортним засобом ВАЗ 21121 державний номер НОМЕР_1, у Центральному районі м.Маріуполя Донецької області, на перехресті вул. Купріна та вул. Митрополитської, проїхав перехрестя на заборонене жовте світло світлофора, чим порушив п.8.7.3 ПДР України, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.122 КУпАП. Вказаною постановою до позивача застосовано стягнення у розмірі 425 грн.

Відповідно до п.1 ч. 1ст.20 КАС України, місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно п.1 ст. 247 КУпАП, обовязковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Згідно зі ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст.283 та 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Разом з тим, ст. 252 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Отже, одним з принципів, яким повинно відповідати рішення суб'єкта владних повноважень у публічно-правових відносинах щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення, є принцип обґрунтованості.

Принцип обґрунтованості прийнятого рішення, тобто прийняття рішення з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення або вчинення дії, вимагає від суб'єкта владних повноважень (в тому числі, при притягненні особи до адміністративної відповідальності) враховувати як обставини, на обов'язковість врахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Суб'єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих рішень, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Несприятливе для особи рішення суб'єкта владних повноважень, в тому числі рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, повинно бути вмотивованим.

Посилання на належні та конкретні докази, які свідчать про вчинення особою адміністративного правопорушення, перелік яких визначено статтею 251 КУпАП, повинні міститися саме в постанові про адміністративне правопорушення. У разі відсутності в постанові посилань на докази вчинення особою адміністративного правопорушення (визначених ст.251 КУпАП), які, у відповідності до статті 252 цього Кодексу, повинні бути оцінені відповідним органом (посадовою особою) виключно під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, надання таких доказів у подальшому виключатиме їх належність та допустимість з огляду на факт відсутності посилань на них у самій постанові.

З постанови серії НК № 638445 від 11.12.2018р. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності по ч.2 ст. 122 КУпАП вбачається, що до постанови додається відео, яке не було надане відповідачем у якості підтвердження вини позивача, про наявність інших доказів вини позивача у постанові не зазначено. ( а.с. 5)

Крім того, статтею 7 КУпАП встановлено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.

Як вбачається з висновку ОСОБА_5 при Вищому адміністративному суді України та з рішення Конституційного Суду України від 26.05.2015р. № 5-рп/2015 у справі 1-11/2015, під час вирішення справ про оскарження постанов про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушень, передбачених ст.122 КУпАП, положення ст.258 КУпАП не застосовуються. Винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст.122 КУпАП, уповноваженими на те особами одразу після складання протоколу про адміністративне правопорушення на місці вчинення правопорушення, є неправомірним».

За таких обставин суд вважає, що постанову НК № 638445 від 11.12.2018р. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності по ч.2 ст. 122 КУпАП винесено з порушенням вимог діючого законодавства.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб'єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Відповідно ч.1 ст.5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю субєкта владних повноважень порушено її права, свободи або законні інтереси і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення відносно позивача підлягає закриттю.

Згідно з ч. 1 ст.139 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі ст. 288 КУпАП, тому підстави для стягнення з відповідача судового збору відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 241-247, 250 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовільнити частково.

Скасувати постанову поліцейського роти № 3 батальйону УПП в Донецькій області ОСОБА_2 серії НК № 638445 від 11.12.2018р. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 122 КУпАП та накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн., справу про адміністративне правопорушення закрити.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено учасниками справи безпосередньо до Донецького апеляційного адміністративного суду, з врахуванням вимог п. 15.5 Перехідних положень КАС України. Апеляційні скарги можуть бути подані протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Т.В. Чальцева