Справа № 703/4202/18
Суддя: Кирилюк Н. А.
Дата ухвалення: 2019-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 703/4202/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2019 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого-судді Кирилюк Н.А.

при секретарі Сорока О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сміла в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до сержанта Управління патрульної поліції у Чернігівській області ДПП Романька Віктора Миколайовича про оскарження рішення суб'єкта владних повноважень у справі про притягнення до адміністративної відповідальності,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до сержанта Управління патрульної поліції у Чернігівській області ДПП Романька В.М. про оскарження рішення суб'єкта владних повноважень у справі про притягнення до адміністративної відповідальності.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що постановою від 10 листопада 2018 року, винесеною поліцейським Романьком В.М., на нього накладено штраф за ч. 1 ст. 122 КУпАП в розмірі 255 грн. за те, що він близько 12 години 40 хвилин в цей день на 74 км автодороги Київ-Чернігів-Н.Яриловичі, керуючи автомобілем «Міцубіші» державний № НОМЕР_3, перевищив встановлену швидкість руху на 47 км/год.

Позивач зазначив, що вимірювання швидкості автомобіля здійснювалось за допомогою приладу TruCам. Оскільки цей прилад було використано не в автоматичному, а в ручному режимі, його дані не є доказом правопорушення. Будь-які інформаційні знаки про змонтовану/розміщену автоматичну фототехніку і відеотехніку на даній ділянці дороги були відсутні.

ОСОБА_1 також вказав, що постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності була винесена з порушенням його прав та правових гарантій, оскільки була винесена на місці вчинення правопорушення, а не за місцезнаходженням відповідного органу та без надання часу на реалізацію відповідних прав (не зміг подати клопотання, скористатись правовою допомогою). Відповідачем також не було складено протокол про адміністративне правопорушення, що не дало змогу позивачу висловити свою незгоду із винністю у вчинені адміністративного правопорушення.

Позивач вважає, що винесення рішення з питань наявності чи відсутності складу правопорушення, вини конкретної особи може здійснюватись лише судом, а винесення такого рішення іншою особою є привласненням функції правосуддя. Крім того, зазначив, що за кермом автомобіля був не він.

Враховуючи наведене, просив скасувати наведену постанову, а справу про адміністративне правопорушення закрити.

Позивач в судове засідання не з'явився, просив розглядати справу у його відсутності та задоволити позов. В направлених на адресу суду письмових пояснення також зазначив, що відповідач порушив ст. 279 КУпАП щодо порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Відповідач в судове засідання також не з'явився. В направленому на адресу суду відзиві просив розглядати справу у його відсутності та відмовити в позові. Зазначив, що постанова винесена з дотримання норм чинного законодавства без процесуальних порушень. Факт вчинення правопорушення ОСОБА_1 було зафіксовано за допомогою лазерного вимірювача швидкості TruCам, а всі зауваження позивача носять суб'єктивний характер та свідчать про намагання уникнути адміністративної відповідальності.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в позові належить відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідачем 10 листопада 2018 року винесено постанову серії НК № 404236 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді 255 грн. штрафу. Зазначено, що позивач близько 12 години 40 хвилин в цей день на 74 км а/д Київ-Чернігів-Н.Яриловичі рухався автомобілем «Міцубіші» державний № НОМЕР_3 у населеному пункті зі швидкістю 97 км/год, чим перевищив встановлену швидкість руху на 47 км/год та порушив п. 12.4 ПДР України. Швидкість вимірювалася лазерним вимірювачем швидкості TruCам LTI 20/20 серійний № ТС001134.

Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично - дорожній мережі.

Порядок дорожнього руху на території України визначається Правилами дорожнього руху, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.

Згідно п. 1.1. ПДР ці Правила відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Відповідно до пункту 12.4 ПДР України у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 50 км/год.

Відповідно до п. 1.9. ПДР особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно з ч. 5 ст. 14 ЗУ "Про дорожній рух" учасникам дорожнього руху ставиться в обов'язок знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Частиною 1 статті 122 КУпАП передбачено, що перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п'ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Відповідно до статей 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

На підтвердження вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, відповідачем надано відеозапис з лазерного вимірювача швидкості руху TruCam LTI 20/20, на якому чітко видно автомобіль «Міцубіші» державний № НОМЕР_3, а також вказано швидкість його руху дату та час руху.

Лазерний вимірювач швидкості руху транспортного засобу TruCam LTI 20/20, у тому числі з № ТС 001134, за експертними висновками, строк дії яких не закінчився станом на день вчинення проступку, та сертифікатами затвердження типу засобів вимірювальної техніки, копії яких надано відповідачем, відповідає вимогам нормативних документів систем технічного захисту інформації, забезпечує конфіденційність, цілісність та автентичність реєстрації даних. Крім того, лазерний вимірювач швидкості руху транспортного засобу TruCam LTI 20/20 за № ТС 001134 пройшов повірку, що підтверджується свідоцтвом про повірку законодавчо врегульованого засобу вимірювальної техніки за № 22-01/11933 від 25 вересня 2018 року, чинного до 25 вересня 2019 року.

Статтею 31 Закону України "Про Національну поліцію" зазначено, що поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

А тому, суд відхиляє твердження позивача про невідповідність даних, зафіксованих на цей вимірювач швидкості руху.

Щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення та непідвідомчість справи працівникам поліції суд зазначає наступне.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про Національну поліцію" поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Згідно статті 213 КУпАП справи про адміністративні правопорушення розглядаються, зокрема, органами внутрішніх справ, органами державних інспекцій та іншими органами (посадовими особами), уповноваженими на те цим Кодексом.

Відповідно до статті 222 КУпАП органи внутрішніх справ (Національна поліція) розглядають, справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, в т.ч. передбачених ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Тому, розгляд справи про накладення адміністративного стягнення віднесено до компетенції органів Національної поліції і не є, як стверджує позивач, привласненням функції правосуддя.

Статтею 258 КУпАП передбачено, що протокол про адміністративне правопорушення не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення. У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі.

Аналогічні норми містяться і в п. 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2015 року за № 1395, у відповідності з яким у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу. Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, в т.ч. передбачено ч. 1 ст. 122 КУпАП.

А тому, твердження позивача про відсутність такого протоколу є безпідставним та не ґрунтується на вимогах закону.

Щодо місця розгляду справи про адміністративне правопорушення суд зазначає наступне.

Статтею 276 КУпАП визначено місце розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Це ж передбачено пунктом 2 розділу ІІІ зазначеної вище Інструкції, у якій вказано, що постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачене ст. 122 КУпАП, ухвалюється на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 26.05.2015 № 5-рп/2015 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення зазначив, що підстав для ототожнення місця вчинення адміністративного правопорушення з місцем розгляду справи про таке правопорушення немає, а словосполучення «на місці вчинення правопорушення» і «за місцем його вчинення», які містяться у статтях 258, 276 Кодексу, мають різне цільове спрямування і різний правовий зміст. Зокрема, словосполучення «за місцем його вчинення», застосоване у положенні частини першої статті 276 Кодексу, за якою «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», вказує на місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення у межах його територіальної юрисдикції згідно з адміністративно-територіальним устроєм України.

Таким чином, Конституційний Суд України дійшов висновку, що словосполучення «за місцем його вчинення», яке міститься в положенні частини першої статті 276 Кодексу, визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Проаналізувавши п. 2.3 наведеного вище рішення Конституційного Суду України, суд дійшов висновку, що Конституційний Суд, говорячи про порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у статтях 257, 268, 277, 278, 279, 280 КУпАП, мав на увазі виключно випадки застосування скороченого провадження у справах, на які не розповсюджуються вимоги ст. 258 КУпАП.

Однак, вже після прийняття Конституційним Судом зазначеного рішення, норми КУпАП та, зокрема, ст. 258 зазнали змін, в результаті чого на справи, які віднесено до компетенції Національної поліції розповсюджено вимоги ч. 4 ст. 258 - постанова у справі про адміністративне правопорушення виноситься на місті вчинення правопорушення.

Таким чином, аналіз законодавчих норм, чинних на момент виникнення спірних правовідносин, рішення Конституційного Суду України від 26.05.2015 № 5-рп/2015, дає підстави для висновку, що працівники підрозділів Національної поліції мають право виносити постанови у справах про адміністративні правопорушення з порушення ПДР (ст. 121, 122, 126 КУпАП) на місці вчинення такого правопорушення.

Аналогічні висновки колегії суддів Вищого адміністративного суду України викладені в ухвалі від 13 січня 2017 року по справі №552/4635/16-а та в ухвалі від 28 грудня 2016 року по справі №750/8192/16-а.

У даному випадку, спірна постанова складена відповідачем у межах відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на територію якої розповсюджувалися повноваження відповідача.

Отже, дії інспектора поліції щодо розгляду справи безпосередньо на місці вчинення адміністративного правопорушення правомірні і відповідають нормам діючого законодавства.

Необґрунтованими є також доводи позивача про те, що за кермом автомобіля перебував не він, а також про порушення процесуальних норм під час розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Наданим відповідачем відеозаписом події розгляду справи про адміністративне правопорушення, зафіксованим на нагрудну відеокамеру, підтверджується, що інспектором патрульної поліції повідомлено позивача про особу, що розглядає справу, суть вчиненого правопорушення.

Відповідачем було вислухано пояснення позивача та розглянуто його клопотання. Так, за клопотанням ОСОБА_1 поліцейським було надано технічний пристрій, яким визначалася швидкість та яким було ідентифіковано автомобіль шляхом здійснення фотофіксації, для огляду зафіксованих пристроєм параметрів та даних, а також документи на підтвердження сертифікації та повірки пристрою. Позивачу було відмовлено в клопотанні про відкладення розгляду справи. Відповідачем також було роз'яснено порядок та строки оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення та право на допомогу фахівця в галузі права.

При цьому, позивач не оспорював вчинене ним порушення Правил дорожнього руху та не пояснив причину порушення швидкість руху.

А ні позивач, а ні пасажири автомобіля не повідомляли поліцейського про іншого водія. Жодна інша особа під час фіксації правопорушення не надавала поліцейському свідчення про те, що саме вона була водієм автомобіля під час вчинення правопорушення. Відеозаписом зафіксовано, що двері водія не відкривались, водій не залишав свого місця за кермом.

Справу про адміністративне правопорушення розглянуто в присутності позивача, постанову оголошено негайно після розгляду справи, копію постанови позивач отримав на місці розгляду справи.

Постанова про накладення адміністративного стягнення містить відомості, встановлені ч. 3 ст. 283 КУпАП, а саме: відомості про дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження, права особи яка притягується до адміністративної відповідальності.

У постанові наявні відомості про технічний засіб, яким здійснено визначення швидкості.

Стягнення у виді штрафу в розмірі 255 грн. накладено на позивача в межах санкції ч. 1 ст. 122 КУпАП, що відповідає загальним правилам накладення стягнення за адміністративне правопорушення.

Інші підстави, на які посилається позивач в своєму позові, суд розцінює як бажання ухилитися від відповідальності за вчинене правопорушення, оскільки вони не впливають за своєю суттю на правомірність винесення відповідачем постанови.

За таких обставин, приймаючи до уваги, те що дотримання ПДР України є невід'ємною частиною організації процесу дорожнього руху з метою створення безпеки для інших учасників дорожнього руху, уникнення дорожньо-транспортних пригод та їх наслідків, суд приходить до переконання, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП.

Враховуючи вищенаведене суд доходить висновку, що складена постанова про адміністративне правопорушення є законною, відповідає вимогам ст. 251, 283 КУпАП та винесена по факту встановленого правопорушення з дотриманням законодавчо визначеної процедури розгляду.

Відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст. 77, 139, 241-243, 246, 286 КАС України

постановив:

Відмовити ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_2) в позові до сержанта Управління патрульної поліції у Чернігівській області ДПП Романька Віктора Миколайовича (м. Чернігів, вул. Громадська, 66) про оскарження рішення суб'єкта владних повноважень у справі про притягнення до адміністративної відповідальності в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржена до Шостого апеляційного адміністративного суду через Смілянський міськрайонний суд Черкаської області шляхом подання апеляційної скарги протягом 10-ти днів з дня складення повного тексту.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий: Н. А. Кирилюк