Справа № 560/4143/18
Суддя: Блонський В.К.
Дата ухвалення: 2019-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/4143/18
РІШЕННЯ

іменем України

06 лютого 2019 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Блонського В.К.

розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до управління праці та соціального захисту населення Хмельницької міської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до управління праці та соціального захисту населення Хмельницької міської ради, в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність управління праці та соціального захисту населення Хмельницької міської ради щодо відмови у наданні ОСОБА_1 статусу інваліда війни І групи;

- зобов'язати управління праці та соціального захисту населення Хмельницької міської ради встановити ОСОБА_1 статус інваліда війни у відповідності до пункту 1 частини 2 статті 7 Закону України " Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Позивач підставою позову зазначає порушення відповідачем вимог Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він брав участь у роботах, пов'язаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, в складі співробітників УВС Хмельницького облвиконкому та отримав інвалідність внаслідок захворювання, пов'язаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до положень Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22.10.1993 № 3551-XII позивач має право на визнання за ним статусу інваліда війни та отримання відповідного посвідчення, однак відповідач протиправно відмовив йому у цьому, чим позбавив передбачених законом соціальних гарантій.

Так як, позивач вважає бездіяльність відповідача щодо відмови у наданні йому статусу інваліда війни протиправною, тому звернувся з даним позовом до суду.

Ухвалою суду від 10.12.2018 року відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) осіб та надано відповідачу строк для подання відзиву на позов - 15 днів з дня вручення йому ухвали про відкриття провадження у справі.

14.12.2018 року представник відповідача подав до суду клопотання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) осіб. Представник жодним чином не обгрунтував своє клопотання.

Згідно частини 6 статті 262 КАС України суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін: у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу; якщо характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі незначної складності не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Враховуючи вищевказане суд вважає, що у задоволенні клопотання щодо проведення розгляду справи за участі представника відповідача необхідно відмовити та розглянути справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

При цьому правом на подання відзиву відповідно норм Кодексу адміністративного судочинства України відповідач не скористався та відзив на позов не подав.

Згідно частини 6 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Суд, дослідивши належним чином зібрані докази по справі, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення спору по суті, приходить до висновків, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, має статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1), є учасником ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 від 03.05.2001, виданим Хмельницькою обласною державною адміністрацією.

Згідно із експертним заключенням Львівської регіональної міжвідомчої експертної комісії по встановленню причинного зв'язку захворювань та інвалідності з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та їх професійного характеру, на засіданні №8 від 08.06.2000 року позивачу встановлений діагноз: дисцикуляторна енцефалопатія І-ІІ ст., кризовий перебіг. Висновок: захворювання пов'язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Відповідно до довідки серії МСЕ № 221384 від 13.12.2010 року позивачу встановлено другу групу інвалідності довічно з 13.12.2010 року внаслідок захворювання, пов'язаного з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Відповідно до довідок 12/11-115 від 21.03.2012 року та №440 від 17.05.2018 року, виданих МВС України позивач у період з 01.10.1986 по 15.10.1986 у складі співробітників УВС Хмельницького облвиконкому ніс службу з охорони громадського порядку та ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у м. Чорнобиль, де виконував обов'язки електромонтера "ОПС".

В липні 2018 року позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просить встановити йому статус інваліда війни як особі, яка брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та входила до вільнонайманого складу УВС Хмельницького облвиконкому і видати посвідчення інваліда війни.

Листом від 22.11.2018 року №10609 відповідач повідомив позивача про те, що не може надати йому статус інваліда війни на підставі пункту 9 статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", оскільки надані документи не містять документального підтвердження залучення (участі) позивача у складі формувань Цивільної оборони.

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Статтею 10 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" визначено, що учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов'язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.

Правовий статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту визначаються Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22.10.1993 №3551-XII.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" цей Закон спрямований на захист ветеранів війни шляхом: створення належних умов для підтримання здоров'я та активного довголіття; організації соціального та інших видів обслуговування, зміцнення матеріально-технічної бази створених для цієї мети закладів і служб та підготовки відповідних спеціалістів; виконання цільових програм соціального і правового захисту ветеранів війни; надання пільг, переваг та соціальних гарантій у процесі трудової діяльності відповідно до професійної підготовки і з урахуванням стану здоров'я.

Стаття 4 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" визначає, що ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни, учасники війни.

Згідно пункту 9 частини 2 статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать також особи з інвалідністю з числа осіб залучених до складу формувань Цивільної оборони, які стали особами з інвалідністю внаслідок захворювань, пов'язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Суд встановив, що розглянувши заяву позивача про надання статусу інваліда війни відповідач повідомив позивача, що відповідно до пункту 9 частини 1 статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" до інвалідів війни належать особи, залучені до складу формувань Цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворювань, пов'язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи. У відповіді відповідач посилається на лист Міністерства соціальної політики від 12.12.2016 року №755/0/166-16 згідно якого статус інваліда війни встановлюється особам, залученим до складу формувань Цивільної оборони на підставі документів, які повинні містити інформацію про розпорядчий документ по лінії Цивільної оборони про залучення підприємств, установ (наказ чи розпорядження) до вказаного формування, розпорядчий документ по підприємству, установі про залучення осіб до складу зазначеного формування, усі відомості про роботу, яку виконував громадянин під час ліквідації аварії на ЧАЕС.

Одночасно у листі відповідач зазначив, що для встановлення статусу інваліда війни ОСОБА_1 потрібно подати в управління праці та соціального захисту населення зазначені документи. Тобто відмову відповідач обгрунтував відсутністю доказів щодо залучення позивача до складу формувань Цивільної оборони.

Відповідно до вимог нормативно-правових актів з Цивільної оборони, які були чинними на момент аварії на Чорнобильській АЕС, зокрема, Положення про Цивільну оборону СРСР, затвердженого постановою ЦК КПРС і Ради міністрів СРСР від 18.03.1976 №201-78, наказів заступника Міністра оборони СРСР - начальника ЦО СРСР від 06.06.1975 №90 (Положення про невоєнізовані формування ЦО і норми оснащення (табелювання) їх матеріально-технічними засобами) та від 29.06.1976 №92 (настанова про організацію та ведення Цивільної оборони в районі (на сільськогосподарському об'єкті народного господарства), розпорядження ЦО СРСР від 26.04.1986, начальника ЦО УРСР від 28.04.1986, начальника Цивільної оборони Київської області - голови Київської обласної Ради народних депутатів трудящих за 1986 рік (від 29.04.1986 №01, від 30.04.1986 №02, від 04.05.1986 №16, від 19.05.1986 №52 та інші), цивільна оборона організовувалась за територіально-виробничим принципом в усіх населених пунктах та на всіх об'єктах народного господарства, а до складу її невоєнізованих формувань зараховувались в обов'язковому порядку громадяни СРСР, в тому числі - чоловіки у віці від 16 до 60 років, за винятком інвалідів та осіб, що мали мобілізаційні приписи та жінки від 16 до 55 років за винятком вагітних жінок та жінок, які мають дітей до 8 років.

При цьому, жоден нормативний документ з питань цивільної оборони не містить вимоги щодо обов'язковості видання розпорядчого документу про залучення кожної конкретної особи до дій у складі формувань цивільної оборони.

Аналіз наведених норм чинного законодавства дає підстави для висновку про те, що факт залучення громадян до складу формувань цивільної оборони не потрібно встановлювати, оскільки відповідно до норм законодавства, що діяло на момент аварії на Чорнобильській АЕС на всіх без виключення підприємствах, установах та організаціях, до складу цивільної оборони в обов'язковому порядку зараховувалось все працездатне населення.

Правила видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни врегульовані Положенням про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.1994 №302 (далі - Положення).

Згідно пункту 2 Положення посвідчення є документом, що підтверджує статус ветеранів війни та інших осіб, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", на основі котрого надаються відповідні пільги і компенсації.

Пунктом 3 Положення передбачено, що відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" до ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни. Інвалідам війни (стаття 7 зазначеного Закону) видаються посвідчення з написом "Посвідчення інваліда війни" та нагрудний знак "Ветеран війни - інвалід".

Згідно з абзацом 2 пункту 7 Положення "Посвідчення інваліда війни", "Посвідчення учасника війни і відповідні нагрудні знаки, "Посвідчення члена сім'ї загиблого" видаються органами праці та соціального захисту населення за місцем реєстрації громадянина.

Відповідно пункту 10 Положення "Посвідчення інваліда війни" видається на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про групу та причину інвалідності.

Інвалідам війни, у яких групу інвалідності встановлено без терміну перегляду, видаються безтермінові посвідчення, іншим - на період встановлення групи інвалідності. У разі продовження медико-соціальною експертною комісією терміну чи зміни групи інвалідності в посвідчення (на правій внутрішній стороні) вклеюється новий бланк, до якого вносяться відповідні записи. Записи в бланку завіряються відповідно до пункту 8 цього Положення.

Таким чином, підставою для отримання посвідчення інваліда війни є наявність у особи довідки медико-соціальної експертної комісії про групу та причину інвалідності, а уповноваженою особою щодо видачі останнього є органи праці та соціального захисту населення за місцем реєстрації громадянина.

Тобто, необхідність надання будь-яких інших документів на підтвердження факту участі особи в ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи законодавством не передбачено.

Згідно пункту 1 частини 2 статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать також особи з інвалідністю з числа військовослужбовців, осіб вільнонайманого складу, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання інших обов'язків військової служби, пов'язаних з перебуванням на фронті в інші періоди, з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, іншим ураженням ядерними матеріалами.

Зі змісту вказаної статті вбачається, що підставою для віднесення осіб вільнонайманого складу до інвалідів війни є отримання інвалідності внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, одержаних під час виконання обов'язків військової служби, пов'язаних, зокрема, з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, іншим ураженням ядерними матеріалами.

В ході судового розгляду судом встановлено, що позивач є особою, яка постраждала внаслідок чорнобильської катастрофи (посвідчення серії НОМЕР_2) та з 01.10.1986 по 15.10.1986 року приймав участь в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та працював електромонтером "ОПС", тобто був особою вільнайманого складу.

Експертним висновком Львівської регіональної міжвідомчої експертної комісії по встановленню причинного зв'язку захворювань та інвалідності з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та їх професійного характеру від 08.06.2000 року встановлено, що виявлене у позивача захворювання пов'язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Хмельницькою обласною медико-соціальною експертною комісією позивачу встановлено другу групу інвалідності у зв'язку з захворюванням, пов'язаним з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Відповідач 03.07.2018 року звернувся до відповідача із заявою, в якій просить встановити йому статус інваліда війни на підставі пункту 1 частини 2 статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", як особі, яка брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та входила до вільнонайманого складу УВС Хмельницького облвиконкому та видати посвідчення інваліда війни.

До заяви позивачем надано відповідні докази, а саме: копію посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, копію експертного заключення Львівської регіональної міжвідомчої експертної комісії, копію довідки МСЕ №221384, копію архівної довідки від 17.05.2018 року №440, копію довідки УМВС України в Хмельницькій області від 21.03.2012 року №12/М-115, копію довідки №1230.

Аналізуючи відповідь надану відповідачем на заяву позивача суд зазначає, що відмовляючи позивачу у наданні статусу інваліда війни відповідач в обгрунтування своєї відмови фактично застосував пункт 9 частини 2 статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", відповідно до яких обов'язковими умовами, за якими особу можна віднести до інвалідів війни є наявність у особи інвалідності, наявність доказів залучення такої особи до складу формувань Цивільної оборони та отримання інвалідності внаслідок захворювання пов'язаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, що свідчить про те, що звернення позивача щодо встановлення йому статус інваліда війни на підставі пункту 1 частини 2 статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" залишилось невирішеним.

Таким чином відповідач відмовив позивачу у наданні статусу інваліда війни, застосувавши при цьому пункт 9 частини 2 статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", згідно якого до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать також особи з інвалідністю з числа осіб залучених до складу формувань Цивільної оборони, які стали особами з інвалідністю внаслідок захворювань, пов'язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, та не вирішив питання по суті звернення позивача згідно з вимогами пункту 1 частини 2 статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", згідно якого до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать також особи з інвалідністю з числа осіб військовослужбовців, осіб вільнонайманого складу, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання інших обов'язків військової служби, пов'язаних з перебуванням на фронті в інші періоди, з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, іншим ураженням ядерними матеріалами.

Оскільки відмова відповідача у наданні позивачу статусу інваліда війни базується на інших правових нормах ніж ті, які були зазначені позивачем у заяві, суд робить висновок про те, що така відмова є протиправною.

В рішенні від 30.01.2003 № 3-рп/2003 Конституційний Суд України зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих конституцією або законом (стаття 8).

Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13).

На цій підставі адміністративні суди, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим статтею 2 КАС України критеріям, не втручаються у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

У зв'язку з тим, що будь-яке рішення за змістом заяви позивача відповідачем не прийнято, тому суд вважає, що найбільш ефективним із можливих способів захисту порушеного права позивача буде прийняття рішення про визнання відмови протиправною та зобов'язання відповідача повторно розглянути заяву позивача від 03.07.2018 року про встановлення йому статусу інваліда війни у відповідності до пункту 1 частини 2 статті 7 Закону України " Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та видачу посвідчення інваліда війни, оскільки позивач звернувся із заявою про отримання статусу інваліда війни за одних правових норм (пункт 1 частини 2 статті 7 Закону України " Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), а відповідач відмовив посилаючись на інші норми (пункт 9 частини 2 статті 7 Закону України " Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") чим ті, які зазначені у заяві позивача.

Відповідно до статей 9, 77 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач як суб'єкт владних повноважень належних і достатніх доказів, які б спростували доводи позивача, не надав.

Враховуючи зазначене, оцінюючи у сукупності встановлені обставини та перевіривши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення адміністративного позову.

Оскільки позивач на підставі пункту 10 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір" звільнений від сплати судового збору та не сплачував його, розподіл судових витрат, відповідно до вимог статті 139 КАС України не здійснюється.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до управління праці та соціального захисту населення Хмельницької міської ради про визнання відмови протиправною та зобов'язання вчинити дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії управління праці та соціального захисту населення Хмельницької міської ради щодо відмови ОСОБА_1 у надані статусу інваліда війни, як особі, що брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та видачі посвідчення інваліда війни.

Зобов'язати управління праці та соціального захисту населення Хмельницької міської ради повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 03.07.2018 року про встановлення йому статусу інваліда війни у відповідності до пункту 1 частини 2 статті 7 Закону України " Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та видачу посвідчення інваліда війни.

Судовий збір по справі не стягується.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:ОСОБА_1 (АДРЕСА_1,Хмельницький,Хмельницька область,29001 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1)
Відповідач:Управління праці та соціального захисту населення Хмельницької міської ради (вул. Проскурівського підпілля, 32,Хмельницький,Хмельницька область,29000 , код ЄДРПОУ - 03198563)

Головуючий суддя В.К. Блонський