Справа № 1340/5509/18
Суддя: Лунь Зоряна Іванівна
Дата ухвалення: 2019-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

справа №1340/5509/18

06 лютого 2019 року

зал судових засідань №10

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Лунь З.І.,

секретар судового засідання Магиревич Ю.Д.,

за участю:

позивача ОСОБА_1,

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в особі уповноваженої особи Фонду по ліквідації ПАТ «Капітал» Білої Ірини Володимирівни про зобов'язання вчинити дії.

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1) звернувся до суду з позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в особі уповноваженої особи Фонду по ліквідації ПАТ «Капітал» Білої Ірини Володимирівни (місцезнаходження: 04071, м.Київ, вул.Хорива, 11-А), в якому просить суд зобов'язати відповідача включити позивача до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «АКБ «Капітал».

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем не включено його, ОСОБА_1, до переліку і в подальшому до загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в Публічному акціонерному товаристві «АКБ «Капітал» за рахунок Фонду. Позивач також зазначив, що неодноразово звертався до відповідача із зверненнями, однак відповідач жодного разу не звернув увагу позивача на необхідність подачі саме заяви про включення його до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «АКБ «Капітал».

Представник відповідача, ПАТ «Капітал» подав відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що до ч.5 ст.48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» протягом 30днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку кредитори мають право заявити Фонду про свої вимоги до банку. Відомості про ліквідацію ПАТ «АКБ «Капітал» були опубліковані в газеті «Голос України» №222 (6226) від 26.11.2015. На думку представника відповідача, позивач не скористався своїм правом та не подав заяву про включення його до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «АКБ «Капітал» у визначений Законом строк з 26.11.2015 по 26.12.2015 та не надав доказів, які б підтвердили неможливість позивача подати таку заяву. Просить суд відмовити у задоволенні позову повністю.

Позивач подав до суду відповідь на відзив на позовну заяву від 14.01.2019 вх.№1256, в якому просить суд позов задовольнити в повному обсязі.

05.02.2019 від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку із його зайнятістю в інших судових засіданнях.

Протокольною ухвалою від 06.02.2019 суд відмовив у задоволенні вказаного клопотання з огляду на те, що перебування представника відповідача в інших судових засіданнях не є тією причиною, що може бути визнана підставою для відкладення розгляду справи.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю з підстав, наведених в позовній заяві. Просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідач у судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи.

Судом встановлено, що 16.10.2014 між ПАТ «АКБ «Капітал» та позивачем був укладений Договір №1/51/12m/0010 строкового банківського вкладу (депозиту) (в іноземній валюті доларах США). За цим Договором банк прийняв від вкладника (позивача) грошові кошти в розмірі 15000 доларів США на строк 12місяців+1день з 16.10.2014 по 17.10.2015 включно.

22.01.2015 Правлінням Національного Банку України прийнята постанова №43/БТ «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Акціонерно-комерційний Банк «Капітал» до категорії проблемних».

20.07.2015 Правлінням Національного Банку України прийнята постанова № 466/БТ «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Акціонерно-комерційний Банк «Капітал» до категорії неплатоспроможних».

20.07.2015 виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №140 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «АКБ «Капітал», згідно з яким з 21.07.2015 запроваджено тимчасову адміністрацію.

29.10.2015 Правлінням Національного Банку України прийнята постанова №753 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Акціонерно-комерційний Банк «Капітал».

29.10.2015 виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №195 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «АКБ «Капітал» та делегування повноважень ліквідатора банку», згідно з яким розпочато процедуру ліквідації ПАТ АКБ «Капітал», призначено уповноважену особу Фонду гарантування та делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ АКБ «Капітал».

Оголошення про ліквідацію ПАТ «АКБ «Капітал» було опубліковано у газеті «Голос України» №222 (6226) від 26.11.2015.

10.11.2015 Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, позивачу було відшкодовано суму в розмірі 200000,00грн.

01.04.2016 позивач звернувся до уповноваженої особи Фонду на тимчасову адміністрацію в ПАТ «АКБ «КАПІТАЛ» з письмовою заявою, в якій просив повернути залишок суми вкладу за договором №1/51/12m/0010 у розмірі 5922доларів США.

02.10.2017 позивач повторно звернувся до уповноваженої особи Фонду на тимчасову адміністрацію в ПАТ «АКБ «КАПІТАЛ» з письмовою заявою, в якій просив повернути залишок суми вкладу за договором №1/51/12m/0010 у розмірі 5922доларів США.

Листом від 13.10.2017 № 1/3418-8 за підписом представника ПАТ «АКБ «КАПІТАЛ» надано відповідь на заяву позивача, в якій останній зазначив, що на розгляд у Верховному Суді України знаходиться справа за заявою Національного банку України про перегляд судових рішень. Тому, рішення щодо виплати вкладу ОСОБА_1 буде прийнято після розгляду Верховним Судом України заяви НБУ.

06.03.2018 позивач звернувся до уповноваженої особи Фонду на тимчасову адміністрацію в ПАТ «АКБ «КАПІТАЛ» з письмовою заявою, в якій просив повернути залишок суми вкладу за договором №1/51/12m/0010 у розмірі 5922доларів США у зв'язку із закінченням Верховним судом України розгляду заяви НБУ. Однак відповідь не отримав.

31.05.2018 позивач звернувся до уповноваженої особи Фонду на тимчасову адміністрацію в ПАТ «АКБ «КАПІТАЛ» з письмовою заявою, в якій просив провести перевірку його заяви та повернути залишок суми вкладу за договором №1/51/12m/0010 у розмірі 5922доларів США, а також нараховані відсотки відповідно до вказаного договору.

Листом від 15.06.2018 №250 за підписом уповноваженої особи Фонду на тимчасову адміністрацію в ПАТ «АКБ «КАПІТАЛ» надано відповідь на заяву позивача, в якій останній зазначив, що після відкликання банківської ліцензії кредитори ПАТ «АКБ «КАПІТАЛ» мали право письмово звернутися до Фонду або уповноваженої особи протягом 30днів з дня публікації відомостей про ліквідацію Банку у газетах «Урядовий кур'єр» або «Голос України» із заявою про кредиторські вимоги з наданням копій підтверджуючих документів. Визначений законодавством строк для приймання кредиторських вимог тривав з 04.11.2015 до 26.12.2015 включно. У зазначений термін ОСОБА_1 не надав заяви про задоволення своїх кредиторських вимог, тому він відсутній у затвердженому Реєстрі акцептованих вимог кредиторів ПАТ «АКБ «КАПІТАЛ».

З огляду на те, що інформація про позивача до Переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду внесена не була, позивач звернувся з адміністративним позовом до суду про зобов'язання внести його до Переліку вкладників ПАТ «АКБ «КАПІТАЛ», що мають право на виплату гарантованої суми відшкодування за вкладами відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з такого.

Розглядаючи справу по суті, суд вважає за необхідне наголосити на правовій позиції Верховного Суду, викладеній в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.04.2018 №11-126апп18.

Так, висновок Верховного Суду у вказаній Постанові зводиться до того, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на спірні в даному разі правовідносини.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», метою якого є захист прав і законних інтересів вкладників банку та який визначає правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Згідно з ч.ч. 3 та 4 ст. 44 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Національний банк України зобов'язаний прийняти рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку протягом п'яти днів з дня отримання пропозиції Фонду про ліквідацію банку. Національний банк України інформує Фонд про прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку не пізніше дня, наступного за днем прийняття такого рішення.

Фонд розпочинає процедуру ліквідації банку не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, крім випадку, коли ліквідація здійснюється за ініціативою власників банку.

У відповідності до ч.ч. 1 та 2 ст. 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Фонд не пізніше робочого дня, наступного за днем отримання рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, розміщує інформацію про це на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет.

Фонд здійснює опублікування відомостей про ліквідацію банку в газеті «Урядовий кур'єр» або «Голос України» не пізніше, ніж через сім днів з дня початку процедури ліквідації банку.

Протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку кредитори мають право заявити Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються. У разі призначення уповноваженої особи Фонду, якій делеговано Фондом повноваження щодо складення реєстру акцептованих вимог кредиторів, кредитори заявляють про свої вимоги до банку такій уповноваженій особі Фонду (ч. 5 ст. 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

Фонд безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду з дня початку процедури ліквідації банку здійснює такі повноваження складає реєстр акцептованих вимог кредиторів (вносить зміни до нього) та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів (п. 3 ч. 1 ст. 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

У силу ч. 1 ст. 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Фонд припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 вказаного Закону України. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами.

Протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 вказаного Закону України Фонд здійснює такі заходи: 1) визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення; 2) відхиляє вимоги в разі їх не підтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні Фонду, та, у разі потреби, заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів; 3) складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду (ч. 2 ст. 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

Реєстр акцептованих вимог кредиторів та зміни до нього підлягають затвердженню виконавчою дирекцією Фонду (ч. 3 ст. 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

При цьому, п. 5-4 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що кредитор - юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до банку щодо його майнових зобов'язань.

Як встановлено судом у судовому засіданні, позивач, починаючи з 01.04.2016 систематично звертався із заявами до відповідача про повернення повністю суми депозиту за договором строкового банківського вкладу (депозиту) (в іноземній валюті доларах США) від 16.10.2014, укладеного між ПАТ «АКБ «Капітал» та ОСОБА_1.

Суд також зауважує, що відповідно до п.1.1 цього Договору банк зобов'язується повернути ОСОБА_1 вклад та виплачувати проценти за вкладом на умовах та в порядку, встановлених цим Договором.

Суд констатує, що позивач звертався до відповідача із заявою про повернення всієї суми вкладу за вказаним Договором, однак з пропуском строку, визначеного ст. 49 Закону України № 4452.

Суд також зазначає, що пропуск позивачем такого строку відбувся з поважних причин, якими суд визнає поважний вік позивача, відсутність позивача за місцем проживання з огляду на сімейні обставини та хворобу позивача. Позивач є також інвалідом 3-ї групи загального захворювання.

Крім того, суд звертає увагу, що відсутність законодавчо визначеного механізму поновлення пропущеного з поважних причин строку кредитором на звернення до уповноваженої особи Фонду з вимогами до банку, що ліквідується, не відповідає меті Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», визначеній у ст.2 вказаного нормативно-правового акта.

Також, суд вважає за необхідне зазначити, що ч.ч. 1,2 ст. 8 КАС України визначено, що під час вирішення справи суд керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, права людини є найвищою соціальною цінністю, вони визначають зміст і спрямованість діяльності держави; цей принцип застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Принцип верховенства права зобов'язує державу поважати і застосовувати запроваджені нею закони, створюючи правові й практичні умови для втілення їх в життя (справа «Броньовський проти Польщі», заява № 31443/96, рішення від 22.06.2004, п. 184).

При вирішенні вказаної справи судом також враховується позиція Європейського Суду з прав людини, відповідно до якої держава не має права посилатись на відсутність певного нормативного акту, що визначає механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах, а громадяни повинні мати змогу покладатися на зобов'язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов'язання містяться у законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії при врегулюванні спірних правовідносин.

Крім того, ч. 1 ст. 1 Протоколу № 1 ратифікованої Україною 11.09.1997 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ст. 17-1 Конвенції, згідно з якими кожен має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права, державам-учасницям Конвенції заборонено скасовувати встановлені нею права.

Стаття 13 Конвенції гарантує кожному право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо порушення передбаченого Конвенцією права було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

За практикою Європейського суду з прав людини засоби юридичного захисту ефективними є тоді, коли вони можуть запобігти виникненню умов, які становлять порушення, або не допустити подальшого існування таких умов (справа «Мельник проти України», заява № 72286/01, рішення від 28.03.2006 , щодо статті 13).

Розглядаючи питання захисту права особи на мирне володіння майном, Європейський суд дотримується позиції, за якою «позбавлення майна згідно із другою нормою може бути виправданим тільки якщо доведена, крім іншого, наявність «інтересів суспільства» та «умов, передбачених законом». Більше того, будь-яке втручання у володіння майном повинно задовольняти принцип пропорційності. Як суд неодноразово зазначав, повинен бути встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства в цілому та вимогою захисту основних прав індивіда.

Практика Європейського суду виходить із того, що встановлення державою окремих заборон щодо реалізації права власності на майно, слід розглядати як факти втручання держави в мирне володіння майном, що визначається як одне з фундаментальних прав людини. Такі факти мають аналізуватися щодо їх обґрунтованого застосування, тобто законності, доцільності та пропорційності.

Європейський суд визнав порушення ст. 1 Першого протоколу у випадках, коли держави, що є учасницями Конвенції, намагалися в окремих випадках використовувати правову казуїстику для того, щоб не виконувати зобов'язання щодо відшкодування приватним особам збитків, яких ті зазнали в результаті позбавлення майна. Держава не може в односторонньому порядку вносити поправки до контракту, який укладено з приватною особою, або припиняти його дію без виплати компенсації за втрати, котрих зазнають особи, з якими був укладений контракт. Законодавчий акт також не може скасовувати виплату, пов'язану зі зміною або припиненням контракту (Грецькі очисні заводи та СтратісАндреадіс проти Греції (1994)). Уряд, оперуючи законами, також не може відмовитися визнавати факт делікту, що мав місце стосовно групи фізичних осіб або щодо держави (Прессос Компаній Нав'єра С. С проти Бельгії (1995)).

Таким чином, суд застосовуючи трискладовий тест щодо права особи на мирне володіння майном, дійшов висновку, що дії держави у правових відносинах, що склалися між ОСОБА_1 та відповідачем не є необхідними у демократичному суспільстві.

Таким чином, суд вважає доведеним факт наявності у позивача документально підтверджених кредиторських вимог до ПАТ«Банк «Фінанси та Кредит» як до боржника щодо його майнових зобов'язань.

Також суд зазначає, що відповідно до п.2.6 Розділу V Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затвердженого Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05.07.2012 (далі - Положення) уповноважена особа Фонду на ліквідацію банку з дня свого призначення здійснює такі повноваження: складає реєстр акцептованих вимог кредиторів (вносить зміни до нього) та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів.

Згідно з п. 4.31 Розділу V Положення у разі необхідності уповноважена особа Фонду на ліквідацію банку вносить пропозиції щодо затвердження виконавчою дирекцією Фонду змін до реєстру акцептованих вимог на підставі: рішення суду, яке набрало законної сили; свідоцтва про право на спадщину за вимогами кредиторів, які визнані уповноваженою особою Фонду на ліквідацію банку та включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів; документів, які відповідно до законодавства України підтверджують правонаступництво юридичної особи внаслідок реорганізації, за вимогами кредиторів, яких включено до реєстру акцептованих вимог кредиторів; письмової відмови кредитора від вимог; клопотання уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку про виправлення помилки, допущеної нею чи попередньою уповноваженою особою Фонду на ліквідацію банку під час акцептування вимог кредиторів. Фонд за потреби має право вимагати від уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку додаткову інформацію щодо внесення змін до реєстру вимог.

З огляду на викладене, уповноважена особа Фонду наділена повноваженнями щодо внесення пропозиції щодо затвердження виконавчою дирекцією Фонду змін до реєстру акцептованих вимог.

Враховуючи, що позивач є власником коштів, які були ним передані банку на підставі вищевказаного Договору, та зважаючи на поважність причини пропуску строку на звернення із заявою щодо включення до реєстру акцептованих вимог кредиторів, суд дійшов висновку про наявність підстав для зобов'язання відповідача включити ОСОБА_1до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Капітал».

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади і їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положення ч.1 ст. 9 КАС України передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 вказаного Кодексу.

Таким чином, на підставі наявних у справі доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що адміністративний позов необхідно задовольнити повністю.

Отже, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача витрати зі сплати судового збору в розмірі 704,80грн. за рахунок бюджетних асигнувань Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Керуючись ст.ст. 242-246, 250, 257-262 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

адміністративний позов задовольнити повністю.

Зобов'язати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб в особі уповноваженої особи Фонду по ліквідації ПАТ «Капітал» Білої Ірини Володимирівни включити ОСОБА_1 до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «АКБ «Капітал».

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (місцезнаходження: 04053, м.Київ, вул.Січових Стрільців, б.17, ) судові витрати на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) судовий збір в сумі 704 (сімсот чотири)грн.80коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду із врахуванням п.п 15.5 п.5 розділу VII Перехідних положень КАС України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 11.02.2019.

Суддя Лунь З.І.