Справа № 0440/7006/18
Суддя: Прудник Сергій Володимирович
Дата ухвалення: 2018-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 грудня 2018 року Справа № 0440/7006/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Прудника С.В.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у місті Дніпро адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Строй - Експрес» до Державної фіскальної служби України, Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії, -
17 вересня 2018 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Строй - Експрес» до Державної фіскальної служби України, Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області з вимогами:
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.10.2018 року відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін з 31.10.2018 року.
Представником Головним управлінням Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області 02.11.2018 року надано відзив на позовну заяву, в якому просив у задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що податкова накладна № 12 від 22.05.2018 року була зареєстрована 18.06.2018 року, з порушенням граничного терміну реєстрації на 3 календарні дні. Вказує, що позивачем 15.06.2018 року о 18.35 направлено на реєстрацію податкову накладну № 12 від 22.05.2018 року. Згідно квитанції про реєстрацію податкової накладної/розрахунку корегування кількісних і вартісних показників до податкової накладної в ЄРПН від 15.06.2018 року о 18:35:17 документ не прийнято - сума ПДВ в документі (1568271.08) не може перевищувати суму ПДВ на яку продавець має право зареєструвати податкові накладні/розрахунки коригування (1013240.91). Ліміт для реєстрації податкової накладної № 12 був збільшений автоматично 15.06.2018 року тільки в 20:12:00, тобто поза межами операційного дня. Податкову накладну № 12 від 22.05.2018 року позивач зареєстрував тільки 18.06.2018 року о 08:04:37, що підтверджується квитанцією наданою платником податків до суду. Отже, платником податків не спростовано факт порушення строків реєстрації податкової накладної.
Державна фіскальна служба України правом на подання відзиву на позовну заяву не скористалася.
06.11.2018 року позивачем подано до суду відповідь на відзив, де вказано, що позивач мав на електронному рахунку з податку на додану вартість станом на 15.06.2018 р. об 16:02:24 суму податку, на яку він як платник податку мав право зареєструвати податкові накладні, у розмірі 1 008 824,63 грн. Відповідно до скріншоту сторінки сайту МЕ.ДОК станом на 15.06.2018 р. об 16:03 часу відповідач-1 прийняв розрахунок коригування № 4 від 23.05.2018 р. до податкової накладної № 11 від 22.05.2018 р. на суму 4305362,08 грн., в т. ч. ПДВ - 717560,47 грн. ТОВ «Рітейл-Девелопмент» в ЄРПН. З урахуванням суми 717560,47 грн. після реєстрації ТОВ «Рітейл-Девелопмент» в ЄРПН 15.06.2018 р. в 16:03:12 розрахунку коригування № 4 від 23.05.2018 р. до податкової накладної № 11 від 22.05.2018 р. на суму 4305362,08 грн., в т. ч. ПДВ - 717560,47 грн., у позивача було б достатньо коштів на електронному рахунку з податку на додану вартість для своєчасної реєстрації податкової накладної № 12 від 22.05.2018 р. в Єдиному реєстрі податкових накладних, а саме на рахунку обліковувалась би сума у розмірі 1726385,1 грн. Отже, відповідач-1 повинен був автоматично збільшити реєстраційний ліміт ПДВ на суму 717560,47 грн. на електронному рахунку з податку на додану вартість позивача 15.06.18 р. після 16:03:12 годин, у зв'язку з тим, що розрахунок коригування № 4 від 23.05.2018 р. до податкової накладної № 11 від 22.05.2018 року на суму 4305362,08 грн., в т. ч. ПДВ - 717560,47 грн., був зареєстрований ТОВ «Рітейл-Девелопмент» в ЄРПН 15.06.2018 р. в 16:03:12, про що в зазначено в квитанції про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних. Позивач посилається на положення п.2 Порядку обміну електронними документами з контролюючими органами, затвердженого наказом МФУ від 06.06.2017 р. № 557, згідно якого позивач був зобов'язаний подати протягом операційного дня для реєстрації податкову накладну № 12 від 22.05.2018 р. до 20.00 год. в дату 15.06.2018 р. Позивачем було вжито всіх можливих заходів для проведення своєчасної реєстрації податкової накладної, зокрема, її було надіслано на реєстрацію у встановлені Податковим кодексом України строки, а саме 15.06.2018 року об 18:35:17, проте документ відповідачем-1 прийнято не було. Недостатність ліміту на електронному рахунку позивача з податку на додану вартість для реєстрації податкової накладної № 12 від 22.05.2018 р. виникла у зв'язку з тим, що відповідач-1 всупереч п.2 ч.10 Порядку електронного адміністрування податку на додану вартість, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.10.2014 р. за № 569, автоматично не збільшив суму податку на суму помилково та/або надміру сплачених грошових зобов'язань з податку, що обліковувалась в інформаційній системі показників стану розрахунку платників інформаційної бази ДФС на суму 717560,47 грн. на електронному рахунку позивача з податку на додану вартість. Ліміт для реєстрації податкової накладної № 12 був збільшений 15.06.2018 р. тільки в 20:12:00. На підставі вищенаведеного позивач не мав можливості зареєструвати податкову накладну № 12 від 22.05.2018 р. на суму 9409626,50 грн., в т. ч. ПДВ - 1568271,08 грн. в ЄРПН у встановлені строки - 15.06.2018 р. до 20:00, так як перший раз вона була відправлена на реєстрацію 15.06.2018 р. в 18:35:17, але була скасована в 18:40:00 з причини недостатнього ліміту для її реєстрації. Другий раз вона була відправлена 15.06.2018 р. в 19:52, але була зареєстрована тільки 18.06.2018 р. об 08:04:37.
Справа розглянута в межах строку розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, встановленого статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України - в межах шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Дослідивши всі документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав.
Судом встановлено, що ТОВ «Строй - Експрес» було складено на адресу отримувача (покупця) ТОВ «Рітейл-Девелопмент» податкову накладну № 12 від 22.05.2018 року на суму 9409626,50 грн., у тому числі сума ПДВ 1568271,08 грн.
Вказана податкова накладна направлена 15.06.2018 р. на реєстрацію до Єдиного реєстру податкових накладних (ЄРПН).
Вказана податкова накладна доставлена до Державної фіскальної служби України 15.06.2018 р., документ не прийнято з підстав того, що сума ПДВ в документі (1568271,08) не може перевищувати суму ПДВ, на яку продавець має право зареєструвати податкові накладні/ розрахунки коригування (1013240,91).
ТОВ «Строй - Експрес» повторно направлено на реєстрацію до Єдиного реєстру податкових накладних (ЄРПН) податкову накладну № 12 від 22.05.2018 року. Вказана накладна прийнята Державною фіскальною службою України 18.06.2018 року, про що свідчить квитанція про реєстрацію податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних.
30.07.2018 року Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області, керуючись п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20, п.п.75.1.1 п.75.1 ст.75, п.200.10 ст.200 Податкового кодексу України, було проведено камеральну перевірку ТОВ «Строй - Експрес» з питання своєчасності реєстрації податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, складених за лютий, березень 2017 року, травень 2018 року, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних з 20.04.2017 р. по 18.06.2018 р.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд зазначає наступне.
Вимоги до оформлення податкових накладних, їх видачі та внесення до Єдиного реєстру податкових накладних встановлені статтею 201 Податкового кодексу України.
Пунктом 201.1 статті 201 Податкового кодексу України передбачено, що на дату виникнення податкових зобов'язань платник податку зобов'язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.
Форма та порядок заповнення податкової накладної затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику (пункт 201.2 статті 201 Податкового кодексу України).
Механізм внесення відомостей, що містяться у податковій накладній та/або розрахунку коригування кількісних і вартісних показників до неї (далі - податкова накладна та/або розрахунок коригування), до Єдиного реєстру податкових накладних визначено у Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2010 року № 1246 (далі - Порядок № 1246).
Пунктами 2 та 3 Порядку № 1246 передбачено, що внесення відомостей, що містяться у податковій накладній та/або розрахунку коригування, до Реєстру (далі - реєстрація) здійснюється шляхом подання протягом операційного дня зазначених документів в електронній формі ДФС з використанням електронного цифрового підпису та внесення відповідних відомостей до Реєстру.
Операційний день триває з 0 до 23-ї години.
Основні організаційно-правові засади обміну електронними документами між суб'єктами електронного документообігу визначені у відповідності до наказу від 06.06.2017 року № 557 "Про затвердження Порядку обміну електронними документами з контролюючими органами".
Згідно пункту 8 Розділу ІІ Порядку № 557 визначено, що у разі якщо адресатом є контролюючий орган, після надходження електронного документа здійснюється його автоматизована перевірка.
Пунктом 9 Розділу ІІ Порядку № 557 встановлено, що автоматизована перевірка здійснюється у день надходження або не пізніше наступного робочого дня, якщо електронний документ надійшов після закінчення операційного дня або за 1 годину до його закінчення.
Згідно з пунктом 7 Порядку № 1246, після надходження податкової накладної та/або розрахунку коригування в електронній формі до ДФС здійснюється їх розшифрування, перевіряється електронний цифровий підпис, визначається відповідність електронного документа формату (стандарту), затвердженому в установленому порядку, та у разі відсутності причин для відмови проводиться їх реєстрація.
Відповідно до пункту 12 Порядку № 1246 після надходження податкової накладної та/або розрахунку коригування до ДФС в автоматизованому режимі здійснюється їх розшифрування та проводяться перевірки:
відповідності податкової накладної та/або розрахунку коригування затвердженому формату (стандарту);
чинності електронного цифрового підпису, порядку його накладення та наявності права підписання посадовою особою платника податку таких податкової накладної та/або розрахунку коригування;
реєстрації особи, що надіслала на реєстрацію податкову накладну та/або розрахунок коригування, платником податку на момент складення та реєстрації таких податкової накладної та/або розрахунку коригування;
дотримання вимог, установлених пунктом 192.1 статті 192 та пунктом 201.10 статті 201Кодексу;
наявності помилок під час заповнення обов'язкових реквізитів відповідно до пункту 201.1статті 201 Кодексу;
наявності суми податку на додану вартість відповідно до пунктів 200-1.3 і 200-1.9 статті 200-1 Кодексу (для податкових накладних та/або розрахунків коригування, що реєструються після 1 липня 2015 р.);
наявності в Реєстрі відомостей, що містяться у податковій накладній, яка коригується;
факту реєстрації/зупинення реєстрації/відмови в реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування з такими ж реквізитами;
наявності підстав для зупинення реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування;
дотримання вимог Законів України "Про електронний цифровий підпис", "Про електронні документи та електронний документообіг" та Порядку обміну електронними документами з контролюючими органами, затвердженого в установленому порядку.
За результатами перевірок, визначених пунктом 12 цього Порядку, формується квитанція про прийняття або неприйняття, або зупинення реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування (пункт 13 Порядку № 1246).
Квитанція в електронній формі надсилається платнику податку протягом операційного дня та є підтвердженням прийняття або неприйняття, або зупинення реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування. Примірник квитанції в електронній формі зберігається в ДФС (пункт 14 Порядку № 1246).
Отже, вичерпний перелік порушень, які є підставою для неприйняття податкової накладної, передбачений пунктом 12 Порядку № 1246.
Аналіз зазначених норм дає підстави вважати, що законодавець передбачив обов'язок продавця вчасно подати контролюючому органу податкові накладні. Саму ж реєстрацію здійснює Державна фіскальна служба України.
Так, за приписами пункту 200-1.3 статті 200-1 Податкового кодексу України платник податку має право зареєструвати податкові накладні та/або розрахунки коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних на суму податку (сумаНакл), обчислену за такою формулою:
сумаНакл = сумаНаклОтр + сумаМитн + сумаПопРах + сумаОвердрафт - сумаНаклВид - сумаВідшкод - сумаПеревищ;
сумаНаклОтр - загальна сума податку за отриманими платником податковими накладними, зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних, податковими накладними, складеними платником податку відповідно до пункту 208.2 статті 208 цього Кодексу та зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних, та розрахунками коригування до таких податкових накладних, зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних;
сумаМитн - загальна сума податку, сплаченого платником при ввезенні товарів на митну територію України;
сумаПопРах - загальна сума поповнення з поточного рахунку платника податку рахунка в системі електронного адміністрування податку, в тому числі рахунків у системі електронного адміністрування податку платника - сільськогосподарського підприємства, що обрало спеціальний режим оподаткування відповідно до статті 209 цього Кодексу, зазначених у підпунктах "а" - "в" пункту 200-1.2 цієї статті.
Судом встановлено, що ТОВ «Строй - Експрес» було складено та направлено на реєстрацію до Єдиного реєстру податкових накладних 15.06.2018 року розрахунок коригування кількісних і вартісних показників № 4 від 23.05.2018 р. до податкової накладної № 11 від 22.05.2018 р. на суму - 4305362,80 грн., в т. ч. ПДВ - 717560,47 грн. та сума коригування обсягу постачання без урахування податку на додану вартість, - 3587802,33 грн.
Розрахунок коригування № 4 від 23.05.2018 р. до податкової накладної № 11 від 22.05.2018 р. на суму 4305362,08 грн., в т. ч. ПДВ - 717560,47 грн., зареєстрований в ЄРПН 15.06.2018 р. в 16:03:12, що підтверджено квитанцією про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Отже, після реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних розрахунку коригування № 4 від 23.05.2018 р. до податкової накладної № 11 від 22.05.2018 р., а саме 15.06.2018 р. в 16:03:12, сума податку на додану вартість відповідно до пунктів 200-1.3 і 200-1.9 статті 200-1 Кодексу мала збільшитись на 717560,47 грн.
Отже станом на момент подання на реєстрацію до Єдиного реєстру податкових накладних (ЄРПН) податкової накладної № 12 від 22.05.2018 року сума ПДВ, на яку продавець (ТОВ «Строй - Експрес») мало право зареєструвати податкові накладні/ розрахунки коригування мала становити 1730801,38 грн.
З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про неправомірність відмови Державної фіскальної служби України у прийняті для реєстрації податкової накладної ТОВ «Строй - Експрес» № 12 від 22.05.2018 року, оформленої квитанцією від 15.06.2018 року.
Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.
Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Відповідно до частини 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.
Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання тлумачення частини 2 статті 55 Конституції України (пункт 1 резолютивної частини Рішення № 6-зп від 25 листопада 1997 року; пункт 1 резолютивної частини Рішення № 9-зп від 25 грудня 1997 року; та пункт 1 резолютивної частини Рішення № 19-рп/2011 від 14 грудня 2011 року).
У рішенні № 19-рп/2011 від 14 грудня 2011 року Конституційний Суд України зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 2 ст. 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб'єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.
Системне тлумачення статті 55 Конституції України дозволяє дійти висновку, що частина 2 цієї статті гарантує кожному захист "своїх прав", які були порушені органами державної влади, місцевого самоврядування, посадовими і службовими особами. Адже саме в такому контексті сформульовано частини 3, 5 та 6 статті 55 Конституції України.
Отже, гарантоване статтею 55 Конституції України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
Податкова накладна № 12 від 22.05.2018 року була прийнята та зареєстрована ДФС України у Єдиному реєстрі податкових накладних 18.06.2018 року.
Отже, суд вказує, що обраний позивачем спосіб захисту, а саме: вважати податкову накладну № 12 від 22.05.2018 року такою, що прийнята Державною фіскальною службою України та зареєстрованою в Єдиному реєстрі податкових накладних датою її фактичного подання 15 червня 2018 року - не ґрунтується на нормах чинного законодавства, а тому є неналежним і задоволенню не підлягає.
Відповідно до пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.
Датою та часом надання податкової накладної та/або розрахунку коригування в електронному вигляді до центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, є дата та час, зафіксовані у квитанції.
Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних має бути здійснена протягом 15 календарних днів, наступних за датою виникнення податкових зобов'язань, відображених у відповідних податкових накладних та/або розрахунках коригування. У разі порушення цього терміну застосовуються штрафні санкції згідно з цим Кодексом.
Відповідно до пункту 120-1.1 статті 120-1 Податкового кодексу України порушення платниками податку на додану вартість граничних термінів реєстрації податкових накладних, що підлягають наданню покупцям - платникам податку на додану вартість, та розрахунків коригування до таких податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, встановлених статтею 201 цього Кодексу, тягнуть за собою накладення на платників податку на додану вартість, на яких відповідно до вимог статей 192 та 201 цього Кодексу покладено обов'язок щодо такої реєстрації, штрафу в розмірі: 10 відсотків від суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення терміну реєстрації до 15 календарних днів; 20 відсотків від суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення терміну реєстрації від 16 до 30 календарних днів; 30 відсотків від суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення терміну реєстрації від 31 до 60 календарних днів; 40 відсотків від суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення терміну реєстрації на 61 і більше календарних днів.
Відповідальність платника податку, передбачена пунктом 120-1.1 статті 120-1 Податкового кодексу України, діє з 01.01.2015 року.
Судом встановлено, що позивачем надіслано для реєстрації податкову накладну вчасно, а саме 15.06.2018 року, проте Державною фіскальною служби України протиправно відмовлено у прийняті для реєстрації податкової накладної ТОВ «Строй - Експрес» № 12 від 22.05.2018 року.
Оцінюючи правомірність дій та рішень органу владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, які повинні дотримуватися при реалізації дискреційних повноважень владного суб'єкта, встановлюючи чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Прийняття рішень, вчинення дій суб'єктами владних повноважень передбачає, зокрема, дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямовані ці рішення (дії), є критерієм, який випливає з принципу пропорційності (адекватності). Дотримання принципу пропорційності особливо важливе при прийнятті рішень або вжитті заходів, які матимуть вплив на права, свободи та інтереси особи. Метою дотримання цього принципу є досягнення розумного балансу між публічними інтересами, на забезпечення яких спрямовані рішення або дії суб'єкта владних повноважень, та інтересами конкретної особи. Принцип пропорційності, зокрема, передбачає, що:
- здійснення повноважень, як правило, не повинно спричиняти будь-яких негативних наслідків, що не відповідали б цілям, які заплановано досягти;
- якщо рішення або дія можуть обмежити права, свободи чи інтереси осіб, то такі обмеження повинні бути виправдані необхідністю досягнення більш важливих цілей;
- несприятливі наслідки для прав, свобод та інтересів особи внаслідок рішення чи дії суб'єкта владних повноважень, повинні бути значно меншими від тієї шкоди, яка могла б настати за відсутності такого рішення чи дії;
- для досягнення суспільно-корисних цілей необхідно обирати найменш "шкідливі" засоби.
Принцип пропорційності має на меті досягнення балансу між публічним інтересом та індивідуальним інтересом особи, а також між цілями та засобами їх досягнення.
Відповідно до частини 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Частинами 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно частини 1 статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.
За вказаних обставин, виходячи зі змісту позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими, а вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору (частина 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України).
З огляду на часткове задоволення позовних вимог, сплачений позивачем судовий збір за подачу адміністративного позову до суду в сумі 1762,00 грн. підлягає стягненню з Головного управління ДФС у Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань.
Керуючись ст.ст. 242-243, 245-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Визнати неправомірною відмову Державної фіскальної служби України у прийняті для реєстрації податкової накладної ТОВ «Строй - Експрес» № 12 від 22.05.2018 року, оформленої квитанцією від 15.06.2018 року.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Строй - Експрес» судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1762 грн. (одна тисяча сімсот шістдесят дві гривні 00 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С. В. Прудник