Справа № 243/5877/18
Суддя: Міронова Галина Михайлівна
Дата ухвалення: 2019-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2019 року справа №243/5877/18

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Першим апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді Міронової Г.М., суддів: Арабей Т.Г., Гаврищук Т.Г., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Інспектора роти № 4 БПП в м. Краматорськ та Слов'янськ УПП в Донецькій області ДПП лейтенанта поліції Пушкашова Руслана Уроновича на рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 23 листопада 2018 р. (повний текст виготовлено 30 листопада 2018 року у м. Слов'янську) у справі № 243/5877/18 (головуючий І інстанції суддя Кузнецов Р.В.) за позовом ОСОБА_2 до Інспектора роти № 4 БПП в м. Краматорськ та Слов'янськ УПП в Донецькій області ДПП лейтенанта поліції Пушкашова Руслана Уроновича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач 17.06.2018 звернувся до Слов'янського міськрайонного суду Донецької області з адміністративним позовом до Інспектора роти № 4 БПП в м. Краматорськ та Слов'янськ УПП в Донецькій області ДПП лейтенанта поліції Пушкашова Руслана Уроновича, в якому просив скасувати постанову про накладення на нього адміністративного стягнення ВР № 084504, винесену 18.06.2018 року інспектором роти № 4 УПП в м. Краматорську та Словянську ДПП лейтенантом поліції Пушкатов Р.У., і закрити справу про адміністративне правопорушення (а.с. 1-3).

Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 23 листопада 2018 р. у справі № 243/5877/18 адміністративний позов задоволено.

Скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ВР № 084504 від 18 червня 2018 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ст.ст. 122, 126 КУпАП (а.с. 30-32).

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким залишити без задоволення позовну заяву позивача (а.с. 37-40).

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що 18.06.2018 року в м. Слов'янську на перехресті вул. Я. Мудрого та Г. Лозановича приблизно о 14 год. 30 хв. водій, керуючи транспортним засобом Subaru Forester номерний знак НОМЕР_1 не подав сигнал світловими покажчиками повороту відповідного напрямку перед поворотом, чим порушив п.п. 9.2 б ПДР України та не мав при собі посвідчення водія категорії «В», чим порушив п.п. 2.1 а ПДР України.

Факт вчинення адміністративних правопорушень були зафіксовані на камеру поліцейського.

Встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення, а саме: порушення вимог п. 9.2 б ПДР України, відповідальність за яке передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП та порушення вимог п. 2.1 а ПДР України, відповідальність за яке передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП було прийнято рішення винести постанову у справі про адміністративне правопорушення.

Всі особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не прибули, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Постановою серії ВР № 084504 від 12.06.2018 року Інспектором роти № 4 БПП в м. Краматорськ та Слов'янськ УПП в Донецькій області ДПП лейтенантом поліції Пушкашовим Р.У. на позивача було накладено адміністративне стягнення за ч. 2 ст. 122, ч. 1 ст. 126 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 425, 00 грн. (а.с. 4).

З зазначеної постанови вбачається, що 18.06.2018 року в м. Слов'янську на перехресті вул. Я. Мудрого та Г. Лозановича приблизно о 14 год. 30 хв. позивач, керуючи транспортним засобом Subaru Forester номерний знак НОМЕР_1 не подав сигнал світловими покажчиками повороту відповідного напрямку перед поворотом, чим порушив п.п. 9.2 б ПДР України та не мав при собі посвідчення водія категорії «В», чим порушив п.п. 2.1 а ПДР України.

Спірним у даній справі є правомірність винесення відповідачем постанови серії ВР № 084504 від 12.06.2018 року, якою позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 122 КУпАП, ч. 1 ст. 126 КУпАП у вигляді штрафу 425 грн.

При вирішенні справи суд виходить з наступного.

Згідно з вимогами п. 9.2 «б» Правил дорожнього руху України, водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку: перед перестроюванням, поворотом або розворотом.

Частиною 2 ст. 122 КУпАП передбачено, що порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз'їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв'язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Відповідно до п. 1.3 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі - Правила) учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Пунктами 9.1, 9.2 Правил визначено, що попереджувальними сигналами є: а) сигнали, що подаються світловими покажчиками повороту або рукою; б) звукові сигнали; в) перемикання світла фар; г) увімкнення ближнього світла фар у світлу пору доби; ґ) увімкнення аварійної сигналізації, сигналів гальмування, ліхтаря заднього ходу, розпізнавального знака автопоїзда; д) увімкнення проблискового маячка оранжевого кольору.

Водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку: б) перед перестроюванням, поворотом або розворотом.

Відповідно до п. 9.4 Правил, подавати сигнал покажчиками повороту або рукою належить завчасно до початку маневру (з урахуванням швидкості руху), але не менш як за 50-100 м у населених пунктах і за 150-200 м поза ними, і припиняти негайно після його закінчення (подавання сигналу рукою слід закінчити безпосередньо перед початком виконання маневру). Сигнал забороняється подавати, якщо він може бути незрозумілим для інших учасників руху.

Пунктами 10.1, 10.3, 10.4 Правил визначено, що перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

У разі перестроювання водій повинен дати дорогу транспортним засобам, що рухаються в попутному напрямку по тій смузі, на яку він має намір перестроїтися.

За одночасного перестроювання транспортних засобів, що рухаються в одному напрямку, водій, який знаходиться ліворуч, повинен дати дорогу транспортному засобу, що знаходиться праворуч.

Перед поворотом праворуч та ліворуч, у тому числі в напрямку головної дороги, або розворотом водій повинен завчасно зайняти відповідне крайнє положення на проїзній частині, призначеній для руху в цьому напрямку, крім випадків, коли здійснюється поворот у разі в'їзду на перехрестя, де організовано круговий рух, напрямок руху визначено дорожніми знаками чи дорожньою розміткою або рух можливий лише в одному напрямку, установленому конфігурацією проїзної частини, дорожніми знаками чи розміткою.

Перестроювання - це зміна в процесі руху положення транспортного засобу в межах поперечного профілю, пов'язане зі зміною смуги руху.

Під будь-якою зміною напрямку руху слід розуміти маневр, пов'язаний хоча б з незначною зміною напрямку руху по відношенню до поздовжньої осі проїзної частини.

Пункт 1.10 Правил маневрування (маневр) визначає як початок руху, перестроювання транспортного засобу в русі з однієї смуги на іншу, поворот праворуч чи ліворуч, розворот, з'їзд з проїзної частини, рух заднім ходом.

З відеозапису вбачається, що позивач не змінював напрямку руху, не здійснював повороту, не змінював смугу руху, оскільки рухався по головній дорозі.

Отже, твердження відповідача щодо порушення позивачем правил користування попереджувальними сигналами при зміні напрямку руху, що передбачено п. 9.2 «б» Правил дорожнього руху України, є хибним.

Пунктом 2.1 «а» ПДР передбачено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Частиною 1 ст. 126 КУпАП передбачено, що керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно із пунктом 2.4 ПДР України, на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред'явити для перевірки документи, зазначені у пункті 2.1.

Оцінка доказів здійснюється судом за правилами статті 90 КАС України, відповідно до приписів якої суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Як убачається з матеріалів справи, 4 БПП в м. Краматорськ та Слов'янськ УПП в Донецькій області ДПП разом із відзивом на адміністративний позов подало до суду DVD-R диск із відеозаписом з нагрудного відеореєстратора інспектора патрульної поліції, на якому зафіксовано визнання позивачем у справі відсутності посвідчення водія.

Суд першої інстанції прийшов до висновку про відсутність в діях позивача складу адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 126 КУпАП з посиланням на те, що відповідачем не доведено факту порушення позивачем п. 9.2 б ПДР України, а тому вимога відповідача про пред'явлення документів до позивача є неправомірною.

Колегія суддів з такою позицією не погоджується, оскільки правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП, є самостійним видом правопорушення, а не похідним від інших правопорушень.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що поліцейський має право вимагати в особи пред'явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, у таких випадках: якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення.

Пунктами 1.3 та 1.9 ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 15.11.2018 року у справі № 678/991/17.

За правилами ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частини перша, друга, третя і п'ята статті 122, статті 124-1 - 126.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

За правилами ч. 2 ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення (ч. 5 ст. 258 КУпАП).

Згідно ч. 2 ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Статтею 276 КУпАП передбачено, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

За унормуванням ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов'язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Статтею 252 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Частиною 5 статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов'язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Статтею 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ст. 280 КУпАП).

Суб'єктивна сторона адміністративного правопорушення охоплює вину, мотив і мету поведінки правопорушника. Адміністративне правопорушення може бути вчинене як умисно, так і з необережності.

Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, якщо особа, котра його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, якщо особа, котра його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоча повинна була і могла їх передбачити

Отже, тільки за наявності складу адміністративного правопорушення особа, яка його вчинила, може бути притягнута до адміністративної відповідальності.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність в діях позивача складу адміністративного правопорушення передбаченого п. 9.2 «б» ПДР України і наявності в діях позивача складу правопорушення, передбаченого п.п. 2.1 а ПДР України.

Відповідно до вимог ст. 284 КУпАП у справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов: 1) про накладення адміністративного стягнення; 2) про застосування заходів впливу, передбачених ст. 24-1 цього кодексу; 3) про закриття справи. Постанова про закриття справи виноситься при оголошенні усного зауваження, передачі матеріалів на розгляд організації чи трудового колективу або передачі їх прокурору, органу досудового розслідування, а також при наявності обставин, передбачених ст. 247 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням вищевикладеного, відповідачем не доведено, що позивачем 18.06.2018 року було порушено п. 9.2 б ПДР України, але доведено, що порушений п.п. 2.1 а ПДР України, тому його неправомірно притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, а за ч. 1 ст. 126 КУпАП до адміністративної відповідальності притягнуто правомірно.

Суд апеляційної інстанції погоджується з тим висновком суду першої інстанції, що належним способом захисту прав позивача є часткове скасування рішення суб'єкта владних повноважень у справі про притягнення до адміністративної відповідальності.

Доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції було частково допущено неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

На підставі наведеного, керуючись статями 205, 271, 272, 286, 308, 311, 313, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Інспектора роти № 4 БПП в м. Краматорськ та Слов'янськ УПП в Донецькій області ДПП лейтенанта поліції Пушкашова Руслана Уроновича на рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 23 листопада 2018 р. - задовольнити частково.

Рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 23 листопада 2018 р. у справі № 243/5877/18 - скасувати в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ВР № 084504 від 18 червня 2018 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП.

В цій частині прийняти нову постанову.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ВР № 084504 від 18 червня 2018 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП відмовити.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених статтею 286 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Г.М. Міронова

Судді Т.Г. Арабей

Т.Г. Гаврищук