Справа № 280/5517/18
Суддя: Сіпака Андрій Васильович
Дата ухвалення: 2019-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

11 лютого 2019 року Справа № 280/5517/18 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сіпаки А.В., розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 (69057, АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1)

до Добропільського обєднаного управління Пенсійного Фонду України Донецької області (85000, м. Добропілля, вул. Незалежності, 28а, )

про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду із позовом до Добропільськоо обєднаного управління Пенсійного Фонду України Донецької області (далі - відповідач), в якому позивач просить суд:

- визнати рішення відповідача, викладене у листі №288/Д-01-01-15 від 29.11.2018 року про відмову в перерахунку пенсії та виплати недоплаченої незаконним;

- зобовязати відповідача здійснити перерахунок пенсії позивачу з 01 квітня 2015 року до 01 жовтня 2017 року у відповідності до ЗУ Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування без обмежень у вигляді виплати 85% призначеного розміру пенсії у період роботи на інших посадах/роботах та виплатити позивачу недоплачену (утриману) пенсію з 01 квітня 2015 року до 01 жовтня 2017 року.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що у листопаді 2018 року дізнався, що дії відповідача з виплати пенсії в розмірі 85% призначеного розміру пенсії за віком пенсіонерам, які є фізичними особами-підприємцями є протиправними. Зазначає, що після звернення до відповідача з вимогою про перерахунок пенсії отримав відмову, в якій зокрема відповідач зазначив, що у звязку з тим що позивач зареєстрований як фізична особа-підприємець то він вважається працюючою особою і тому згідно із цим статусом на нього поширюється ст. 47 закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Таку відмову, викладену у листі позивач вважає протиправною.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 15 січня 2019 року було відкрито спрощене позовне провадження з розгляду даної адміністративної справи та надано відповідачеві 15-денний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

Ухвала суду від 15 січня 2019 року була вручена відповідачеві 22 січня 2019 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Однак у строк, встановлений судом, відзив на позовну заяву до суду не надходив.

Відповідно до норм ч. 6 ст. 162 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Враховуючи вищенаведене, суд розглядає дану адміністративну справу за наявними в ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що позивач з 2006 року перебуває на обліку в Добропільського обєднаного управління Пенсійного Фонду України Донецької області та отримує пенсію за віком на пільгових умовах призначену відповідно до п. «а» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Пенсія обчислена з урахуванням норм Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці».

З 01 квітня 2015 по 01 жовтня 2017 року проводилася з обмеженнями встановленими ст. 47 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», згідно з якими для працюючих пенсіонерів у період роботи на інших посадах/роботах встановлено тимчасовий порядок її виплати, у розмірі 85 % призначеного розміру пенсії.

Листом відповідача № 288/Д-01-01-15 від 29.11.2018 року позивачу відмовлено у перерахунку пенсії, як такому, що працює на інших посадах/роботах, оскільки він зареєстрований фізичною особою-підприємцем та його пенсія перевищувала 150% прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

Не погодившись з рішенням відповідача позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд дійшов наступних висновків.

Пенсійне забезпечення громадян України, в тому числі порядок призначення та виплати пенсій, визначення розміру пенсії, регулюються Законом України "Про пенсійне забезпечення", Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та іншими нормативно-правовим актами. Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду визначає Закон України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Так, Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 №213-VIII, абзац другий частини першої статті 47 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" змінено та викладено в наступній редакції: "тимчасово, по 30 вересня 2017 року у період роботи на інших посадах/роботах пенсія, призначена особі відповідно до цієї статті (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), розмір якої перевищує 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, виплачується в розмірі 85 відсотків призначеного розміру, але не менше 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність".

Відповідно до пункту другого Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 № 213-VIII, порядок виплати пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) працюючим пенсіонерам, встановлений цим Законом, поширюється на пенсіонерів (отримувачів щомісячного довічного грошового утримання) незалежно від часу призначення пенсії.

Зміст вказаних норм означає, що зменшення розміру виплачуваної пенсії до 85 відсотків можливо у разі наявності двох умов, а саме: пенсіонер повинен перебувати на роботі, тобто відноситись до зайнятого населення у період отримання пенсії та розмір пенсії повинен перевищувати 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

Суд зазначає, що за даних конкретних обставин справи, позивач відповідає двом обов`язковим умовам зменшення розміру виплачуваної пенсії, з огляду на наступне.

Як зазначено у листві відповідача від 29.11.2018, який міститься в матеріалах справи, розмір пенсії ОСОБА_1 у період з 01.04.2015 до 31.08.2015 - 2498,32 грн., у період з 01.09.2015 по 31.05.2017 3222,00 грн., у період з 01.06.2017 по 30.06.2017 3317,20 грн., у період з 01.07.2017 по 30.09.2017 3936,00 грн., а отже перевищував 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

Також, ОСОБА_1 в період з 22.11.2007 по 26.06.2017 був зареєстрований як фізична особа-підприємець.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про зайнятість населення» до зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, особи, які забезпечують себе роботою самостійно (у тому числі члени особистих селянських господарств), проходять військову чи альтернативну (невійськову) службу, на законних підставах працюють за кордоном та які мають доходи від такої зайнятості, а також особи, що навчаються за денною формою у загальноосвітніх, професійно-технічних та вищих навчальних закладах та поєднують навчання з роботою.

Кожний громадянин має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом, це право закріплено в статті 50 Цивільного кодексу України. При цьому зазначається, що фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом.

Відтак, статус фізичної особи-підприємця - це юридичний статус, який засвідчує право особи на заняття підприємницькою діяльністю, а саме: самостійною, ініціативною, систематичною, на власний ризик господарською діяльністю, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

З наведеного убачається, що фізична особа яка має статус фізичної особи-підприємця та зареєстрована у встановленому законом порядку, фактично являється зайнятою особою. При цьому, такий статус не залежить від економічних результатів діяльності особи, зокрема факту та розміру отриманих доходів або збитків.

А тому, суд вважає, що позивач відноситься до категорії працюючої особи у розумінні статті 47 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивач як фізична особа-підприємець, пенсія якого перевищує 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, підпадає під дію статті 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та виплата його пенсії повинна бути обмежена до 85 відсотків від нарахованої.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 02.08.2018 у справі №560/1395/16-а (адміністративне провадження №К/9901/29388/18).

Також, суд враховує правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену в рішенні «Великода проти України» від 03.06.2014 р., в якій Суд зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Як закріплено частиною другою статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (ч.1 ст.9 КАС України).

Відповідно до ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням з'ясованих обставин, досліджених матеріалів справи суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.

В звязку з відмовою у задоволенні адміністративного позову, відповідно до вимог ст.139 КАС України, судові витрати з відповідача не стягуються.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 139, 241, 243-246, 250, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 (69057, АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1) до Добропільського обєднаного управління Пенсійного Фонду України Донецької області (85000, м. Добропілля, вул. Незалежності, 28а, ) про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили у порядку та строки, передбачені ст. 255 КАС України та може бути оскаржене у порядку та строки, передбачені ст.ст. 293, 295, 296 та 297 КАС України.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 11.02.2019.

Суддя А.В. Сіпака