Справа № 766/7647/17
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2019-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2019 р.м.ОдесаСправа № 766/7647/17

Категорія: 10.2.4 Головуючий в 1 інстанції: Ус О.В. Дата і місце постановлення: 17.10.2018р., м.Херсон

П'ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого - судді : Бойка А.В.,

суддів: Осіпова Ю.В.,

Шевчук О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 17 жовтня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про зобов'язання призначити та виплатити пенсію за віком,-

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про зобов'язання призначити виплату пенсії за віком з 22.08.2016 р. (з дати першого звернення за призначенням пенсії) у розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, з проведенням індексації і компенсації втрати частини доходів.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 17 жовтня 2018 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Визнано протиправними дії Управління Пенсійного фонду України у м. Херсоні щодо відмови у призначенні пенсії за віком ОСОБА_3, викладені у листі № 397/Г-25 від 28.10.2016 р.

Зобов'язано Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області призначити та виплачувати ОСОБА_3 пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», починаючи з дати його звернення із заявою про призначення пенсії за віком, тобто з 30.09.2016 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області подало апеляційну скаргу.

Апелянт посилається на те, що вказане рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання, неповним з'ясуванням судом обставин справи.

Відповідач посилається на те, що позивачем не було дотримано порядку звернення за призначенням пенсії, передбаченого нормами чинного законодавства, а саме: не надано паспорта або іншого документа, в якому засвідчено місце проживання (реєстрації) на території України, зокрема, в м. Херсоні, у зв'язку з чим, на думку апелянта, призначення пенсії є неможливим.

Крім того, апелянт посилався на те, що позивач при зверненні за призначенням пенсії не надав оригінали необхідних документів, а саме, оригінал трудової книжки, що свідчить про недотримання ним п. 2.23 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 року № 22-1.

На підставі викладеного, в апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 17 жовтня 2018 року та прийняття нової постанови, якою відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3

28.01.2019 року позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому представник ОСОБА_3 просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 17 жовтня 2018 року без змін.

Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.3 ч.1 ст.311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи колегія суддів дійшла наступного:

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 13 травня 1997 року отримав закордонний паспорт громадянина України та виїхав на постійне місце проживання у державу Ізраїль, де був прийнятий на консульський облік в Посольстві України в державі Ізраїль (м.Хайфа) 04.08.2003 р.

30 вересня 2016 року представник ОСОБА_3 за нотаріально засвідченою довіреністю ОСОБА_4 звернулась до Управління Пенсійного фонду України у м. Херсоні з усіма необхідними оригіналами документів, що надавалися для огляду та засвідчення копій, з оригіналом апостильованої заяви, що підписана особисто ОСОБА_3, підпис якого завірений нотаріально, про призначення пенсії за віком.

До заяви нею також було додано копії паспорту, трудової книжки позивача

Вказана заява була зареєстрована Управлінням Пенсійного фонду України в м. Херсоні 30.09.2016 року.

Листом № 397/Г-25 від 28.10.2016 року Управління Пенсійного фонду України у м.Херсоні відмовило у призначенні позивачу пенсії за віком з огляду на недотримання заявником вимог щодо порядку звернення за пенсією, а саме, не надання заявником документу, в якому засвідчене місце проживання заявника у м.Херсоні, ненадання заявником оригіналів документів про вік, стаж та заробітну плату

Не погоджуючись з відмовою у призначенні пенсії за віком, позивач звернувся до суду першої інстанції з даним адміністративним позовом.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що в даному випадку наявні законні підстави для призначення позивачеві пенсії за віком.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне:

Відповідно до положень статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

В статті 46 Конституції України закріплено право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Тобто, право на отримання пенсії в Україні є конституційним правом громадянина України.

Порядок нарахування та виплати пенсії встановлено Законами України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 р. № 1058-ІV та "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII.

Згідно ст. 8 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Судом першої інстанції встановлено, та не заперечувалось сторонами, що при зверненні до Управління Пенсійного фонду України в м. Херсоні за призначенням пенсії за віком позивач досяг пенсійного віку та відповідно до записів трудової книжки має необхідний та достатній страховий стаж для призначення йому пенсії за віком, визначений ч. 1ст. 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

В свою чергу, згідно з п. 2 ч. 1 ст. 49, другим реченням статті 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Однак, Конституційний Суд України в рішенні від 07.10.2009 р. по справі № 25-рп/2009 визнав такими, що не відповідають Конституції України (неконституційними), положення пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» щодо припинення виплати пенсії пенсіонерам на час постійного проживання (перебування) за кордоном у разі, якщо Україна не уклала з відповідною державою міжнародний договір. Зазначені положення Закону втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

В Рішенні № 25-рп/2009 зазначено, що оспорюваними нормами Закону №1058-ІV держава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 07 лютого 2014 року, зазначено, що право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення).

Таким чином, колегія суддів вважає, що безумовно позивач як громадянин України має право на призначення пенсії за віком незалежно від місця проживання (реєстрації).

Порядок звернення за призначенням (перерахунком) пенсії визначено статтею 44 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", якою, зокрема, передбачено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Перелік документів, які необхідні для призначення пенсії, визначено "Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 р. № 22-1. (далі - Порядок 22-1)

Відповідно до п. 1.1 вказаного Порядку заява про призначення пенсії непрацюючим особам, а також членам сім'ї у зв'язку з втратою годувальника подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, об'єднаного управління (далі - орган, що призначає пенсію) за місцем проживання (реєстрації).

Розділом ІІ Порядку № 22-1 передбачено, що до заяви про призначення пенсії додаються такі документи: документ про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків або свідоцтво про загальнообов'язкове державне соціальне страхування; документи про стаж; довідка про заробітну плату (дохід) по 30 червня 2000 року; документи про місце проживання (реєстрації) особи; документи, які засвідчують особливий статус особи тощо.

Згідно з пунктом 2.9 цього Порядку особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред'явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік).

Документом, що засвідчує місце проживання особи є: паспорт або довідка відповідних органів з місця проживання (реєстрації), у тому числі органів місцевого самоврядування. Іноземці та особи без громадянства подають також копію посвідки на постійне проживання (пункт 2.22 Порядку).

Документи, необхідні для призначення пенсії, можуть бути подані як в оригіналах, так і копіях, посвідчених нотаріально або адміністрацією підприємства, установи, організації, що подає документи заявника для призначення пенсії, чи органом, що призначає пенсію. Документи про стаж, вік та заробітну плату подаються тільки в оригіналах. У разі якщо підтвердженням страхового стажу є трудова книжка, надається копія з неї, завірена адміністрацією підприємства, установи, організації за місцем останньої роботи або органом, що призначає пенсію. (п. 2.23 Порядку № 2-21).

З матеріалів справи встановлено, що 30.09.2016 року представник позивача звертався до управління ПФУ в м. Херсоні з письмовим зверненням щодо призначення пенсії за віком ОСОБА_3 У письмовому зверненні зазначено, що уповноважений представник позивача, який діє на підставі належним чином оформленої довіреності, з'явившись особисто до територіального органу - Управління Пенсійного фонду України в м. Херсоні з усіма необхідними для призначення пенсії оригіналами документів, що подаються для огляду та засвідчення копій, подає оригінал апостильованої заяви, що підписана особисто ОСОБА_3, підпис якого завірено нотаріально, про призначення пенсії за віком.

Зазначена заява була зареєстрована Управління Пенсійного фонду України 30.09.2016 року, про що свідчить штамп вхідної кореспонденції.

У листі-відповіді Управління ПФУ в м. Херсоні від 28.10.2016 року повідомило представника позивача про те, що відповідно до ст. 44 цього Закону заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Крім того, у листі зазначено, що відповідно до п. 2.9 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 р. № 22-1, особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії) повинна пред'явити паспорт (або інший документ, що посвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік).

Також зазначено про те, які повинні подаватись документи в оригіналах.

Колегія суддів погоджується з твердженням суду першої інстанції стосовно того, що позивачем були надані всі документи, які визначенні Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове держане пенсійне страхування» (що підтверджено супровідним листом від 30.09.2016 р. у якому зазначено, що оригінали надаються для огляду), окрім документа, який підтверджує місце реєстрації в Україні.

В ході розгляду справи відповідачем не спростовано факт звернення позивача до управління ПФУ в м. Херсоні з наданням оригіналів документів, необхідних для призначення пенсії.

Слід також зазначити, що відповідно до п. 1.7 Порядку № 22-1 у разі, якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис. Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.

Якщо поданих документів достатньо для визначення права особи на призначення пенсії, пенсія призначається на підставі таких документів. При надходженні додаткових документів у визначений строк розмір пенсії переглядається з дати призначення. У разі надходження додаткових документів пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність їх подання пенсія перераховується зі строків, передбачених частиною четвертою статті 45 Закону.

Пунктом 3.3. Порядку № 22-1 передбачено, що орган, що призначає пенсію, надає допомогу особам, зазначеним у пунктах 1.1 і 1.2 розділу І цього Порядку, щодо одержання відсутніх документів для призначення пенсії.

Відповідно до приписів Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та Порядку № 22-1 пенсія призначається територіальним органом Пенсійного фонду України у разі звернення особи з відповідною заявою та переліком необхідних для призначення пенсії документів.

З листа Управління Пенсійного фонду України в м. Херсоні від 28.10.2016 року вбачається, що відповідач наполягав на пред'явленні позивачем або її представником паспорта або іншого документу для підтвердження реєстрації на території України.

З цього приводу колегія суддів зазначає наступне.

Частиною третьою статті 2 Протоколу № 4 Конвенції про захист прав і основних свобод людини визначено, що кожна людина має право на вільне пересування і свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.

Відповідно до частини другої статті 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" реєстрація міста проживання чи міста перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Таким чином, кожен громадянин України, включаючи пенсіонерів, має право на вибір свого місця проживання, зі збереженням усіх конституційних прав.

Виходячи з наведених законодавчих норм позивач, проживаючи в Ізраїлі, як громадянин України, має такі ж самі конституційні права, як і інші громадяни України, так як Конституція Україні та пенсійне законодавство України не допускає обмеження права на соціальний захист, зокрема, права на отримання пенсії, за ознакою місця проживання громадянина України.

Згідно з пунктом 2.9 цього Порядку особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред'явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік).

За документ, що засвідчує місце проживання особи, приймаються: паспорт або довідка відповідних органів з місця проживання (реєстрації), у тому числі органів місцевого самоврядування. Іноземці та особи без громадянства подають також копію посвідки на постійне проживання (пункт 2.22 Порядку).

Відповідно до статті 5 Закону України від 18 січня 2001 року № 2235-III "Про громадянство України" документами, що підтверджують громадянство України є: паспорт громадянина України, свідоцтво про належність до громадянства України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, тимчасове посвідчення громадянина України, проїзний документ дитини, дипломатичний паспорт, службовий паспорт, посвідчення особи моряка, посвідчення члена екіпажу, посвідчення особи на повернення в Україну.

Отже, виходячи із правової та соціальної природи пенсійного забезпечення, право громадянина на призначення йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про безпідставність відмови відповідача у реалізації конституційного права позивача на пенсійне забезпечення з підстав ненадання документу, що підтверджує фактичне проживання, оскільки до заяви про призначення пенсії за віком, представником позивача була надана копія паспорта громадянина України для виїзду за кордон.

З огляду на зазначене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно наявності підстав для визнання протиправним дій Управління Пенсійного фонду України у м. Херсоні щодо відмови у призначенні пенсії за віком ОСОБА_3, викладеної у листі № 397/Г-25 від 28.10.2016 року та задоволення позовних вимог ОСОБА_3 у частині зобов'язання Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області призначити та виплачувати ОСОБА_3 пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», починаючи з дати його звернення із заявою про призначення пенсії за віком, тобто з 30.09.2016 року.

Що стосується позовних вимог щодо призначення пенсії у розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, з проведенням індексації і компенсації втрати частини доходів, колегія суддів зазначає наступне:

Саме Пенсійний орган є суб`єктом, на якого покладено обов`язок призначення та перерахунку пенсій на підставі поданих документів, які містять відомості, які враховуються під час призначення/перерахунку пенсії.

Таким чином, саме відповідач, на виконання покладених на нього повноважень, повинен здійснювати вирахування показників пенсії, яка призначається або перераховується.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що суд не може перебирати на себе функцій, які відносяться до виключної компетенції суб'єкта владних повноважень.

Згідно ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Відтак, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Колегія суддів вважає, що визначений судом першої інстанції спосіб захисту порушених прав позивача є належним та ефективним.

Відповідно до ч. 2 ст. 46 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Згідно із ст. 1, 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" № 2050-ІІІ підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Однак, в даному випадку пенсія позивачу не була призначена та не виплачувалась, а вказана виплата є компенсацією за порушення встановлених строків виплати вже нарахованої пенсії, а не нарахованої в майбутньому.

Відповідно до п. 2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, пенсії, шляхом їх підвищення відповідно до законодавства про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що проведення індексації пенсій є обов'язком відповідача та має здійснюватися за наявності зміни індексу споживчих цін. В цій частині права позивача з боку відповідача порушені не були, оскільки відповідач не відмовляв позивачеві у індексації пенсійних виплат.

З огляду на зазначене, в даному випадку відсутні підстави для задоволення позовних вимог у цій частині.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не свідчать про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин підстав для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області залишити без задоволення, а рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 17 жовтня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення апеляційного суду, або з дня вручення учаснику справи повного судового рішення.

Суддя-доповідач: А.В. Бойко

Суддя: Ю.В. Осіпов

Суддя: О.А. Шевчук