Справа № 804/191/1022/18(199СП/804/2804/18)
Суддя: Круговий О.О.
Дата ухвалення: 2019-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

06 лютого 2019 року м. Дніпросправа № 804/191/1022/18(199СП/804/2804/18)
Третій апеляційний адміністративний суд
у складі колегії суддів: головуючого - судді Кругового О.О. (доповідач),
суддів: Шлай А.В., Прокопчук Т.С.,
за участю секретаря судового засідання Іотової А.О.,
за участю:
представника відповідача: Зінченко С.О.,
позивача: ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу Міністерства оборони України

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 червня 2018 року, (суддя суду першої інстанції Горбалінський В.В.), прийняте в порядку письмового провадження в м. Дніпро, в адміністративній справі №804/191/1022/18 (199СП/804/2804/18) за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа: Державна казначейська служба України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

в с т а н о в и в :
21.03.2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати бездіяльність відповідача суб`єкта владних повноважень щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні одноразової грошової допомоги протиправною;

- зобов`язати Міністерство оборони України призначити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 одноразову грошову допомогу в розмірі 70-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб станом на 01 січня 2015 року у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності ІІІ групи, в зв`язку з настанням 01 лютого 2015 року інвалідності внаслідок контузії, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 червня 2018 року адміністративний позов задоволено: визнано бездіяльність відповідача суб`єкта владних повноважень щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні одноразової грошової допомоги протиправною; зобов`язано Міністерство оборони України призначити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 одноразову грошову допомогу в розмірі 70-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб станом на 01 січня 2015 року у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності ІІІ групи, в зв`язку з настанням 01 лютого 2015 року інвалідності внаслідок контузії, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідач звернувся з апеляційною скаргою у даній справі. Посилаючись на порушення судом першої інстанції вимог норм матеріального та процесуального права позивач просить оскаржуване рішення суду скасувати та прийняти нову постанову про відмову в позові.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що відповідач не є органом уповноваженим на вирішення питання про призначення та виплату позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності, оскільки позивач проходив службу в органах КДБ в прикордонній службі СРСР, а не в органах ЗСУ. Оскільки Міністерство оборони України не проводило розрахунок із позивачем при звільненні, то воно не має і підстав для вирішення заяви позивача про призначення одноразової грошової допомоги при настанні інвалідності. Також, відповідач зазначає, що ним не здійснювалось розгляду заяви позивача по суті призначення одноразової грошової допомоги, перелік документів, поданих для призначення допомоги на відповідність Закону не перевірявся, тому у суду першої інстанції були відсутні підстав для зобов`язання відповідача призначити та виплачувати позивачу одноразової грошової допомоги.

Від позивача на адресу суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він зазначає, що відповідач є тим, що органом, що зобов`язаний здійснити призначення та виплату одноразової грошової допомоги позивачу, про це свідчать приписи Порядку №975 та ЗУ «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню за наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 відповідно військового квитка НОМЕР_2 , виданого Синельниковським РВК Дніпропетровської області, у період з 26.04.1979 року по 27.03.1981 року проходив строкову військову службу. На день звільнення з військової служби позивач проходив службу в Прикордонних військах КДБ СРСР.

Відповідно до посвідчення НОМЕР_3 від 01.03.1997 року має статус учасника бойових дій.

Відповідно до Витягу із протоколу № 1 від 28.12.2010 року Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень та травм у колишнього військовослужбовця, встановлено, що в період з 30.04.1979 року по 20.12.1980 року приймав участь у бойових діях на території Республіки Афганістан, наслідки якої, згідно акту ОКЗ Бюро судово-медичної експертизи м. Дніпропетровськ від 30.03.2010 року № 5-Д рубці, які в подальшому, згідно виписки із історії хвороби госпіталю для воїнів-інтернаціоналістів Лісова поляна № 3564 та 2456, де він з 08.10.2008 року по 27.10.2008 року та з 07.09.2009 року по 24.09.2008 року знаходився на стаціонарному лікуванні з діагнозом стійкі залишкові явища перенесеної ЗЧМТ, у вигляді хронічної після травматичної енцефалопії ІІ ст.; з двосторонньою пірамідною недостатністю, переважно зліва, вираженим астеноневричним синдромом, з тривожним розладом, вираженою диссомнією, вестибуло-координативними розладами і вираженим вегето-судинним синдромом. Поранення (контузія) ОСОБА_1 (1980) та його наслідки так пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

Матеріали справи також містять: виписний епікріз № 1509 про те, що ОСОБА_1 перебував у неврологічному відділенні з 07.05.2014 року по 23.05.2014 року; виписку з акта огляду медико-соціальною експертною комісією № 005401 від 21.01.2015 року з діагнозом наслідки вогнепального поранення; виписку з історії хвороби № 4310 про те, що ОСОБА_1 у період з 13.06.2015 року по 25.06.2015 року перебував на лікуванні з діагнозом наслідки ЧМТ.

Внаслідок поранення, пов`язаних з виконання обов`язків військової служби ОСОБА_1 встановлено третю групу інвалідності, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_4 від 23.01.2015 року.

На звернення ОСОБА_1 до Дніпропетровської обласної державної адміністрації, надано відповідь від 11.05.2016 року № Ш-210 про те, що призначення та виплата одноразової грошової допомоги особам, звільненим з військової служби, не відноситься до компетенції департаменту соціального захисту населення Дніпропетровської обласної державної адміністрації.

Листом № 33/Ш-17451, № 33/Ш-18023 від 21.12.2017 року Адміністрація Державної прикордонної служби України відмовила ОСОБА_1 у наданні документів, що свідчать про причини та обставини його поранення (контузії) у липні 1980 року під час виконання ним обов`язків військової служби у складі військової частини НОМЕР_5 прикордонних військ КДБ СРСР при наданні інтернаціональної допомоги Республіці Афганістан та участі у бойових діях на території РА. Відмова мотивована тим, що Держприкордон служба України не є правонаступником Середньоазіатського прикордонного округу КДБ СРСР в якому позивач проходив строкову службу, і тим, що запитувані документи відсутні у розпорядженні служби.

22.01.2018 року ОСОБА_1 звернувся до Міністерства оборони України із заявою про призначення відповідно до Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей та виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з отриманням інвалідності ІІІ групи, яке пов`язане з виконанням військової служби в Демократичній Республіці Афганістан.

Листом № 248/3/6/528 від 21.02.2018 року, Департамент фінансів Міністерства оборони України відмовив ОСОБА_1 у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги. Відмова вмотивована тим, що Відповідно до п. 17 Порядку, особам звільненим з військової служби виплата одноразової грошової допомоги здійснюється органами державної влади який здійснював розрахунок під час звільнення з військової служби. Оскільки Міністерство оборони України не здійснювало розрахунок під час звільнення з Прикордонних військ КДБ СРСР, то підстав для виплат одноразової грошової допомоги немає.

Не погодившись з діями відповідача, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом у даній справі.

Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю, що настала внаслідок проходження військової служби, тому відповідач повинен був заяву позивача задовольнити та призначити йому одноразову грошову допомогу.

Суд апеляційної інстанції вважає висновки суду першої інстанції передчасними, та такими, що не в повній мірі відповідають вимога закону та обставинам справи. Вирішуючи спір між сторонами суд апеляційної інстанції виходить із наступного.

Щодо доводів відповідача стосовно того, що Міністерство оборони України не уповноважене на вирішення заяви позивача про призначення одноразової грошової допомоги при настанні інвалідності, оскільки воно не здійснювало розрахунок при звільненні позивача з Прикордонних військ КДБ СРСР, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.

Відповідно до статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

Підпунктом «б» пункту 1 статті 16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи.

З аналізу наведених норм Закону вбачається, що право на отримання вказаної допомоги після звільнення з військової служби мають особи, які отримали інвалідність внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби незалежно від часу настання інвалідності.

Як зазначалось, МО відмовило у виплаті позивачеві одноразової грошової допомоги з підстав відсутності у позивача права на отримання вказаної допомоги через те, що особам, які звільнилися з Прикордонних військ, виплата одноразової допомоги не здійснюється Міністерством оборони України.

Суд не погоджується з такою позицією відповідача з огляду на таке.

Відповідно до постанови Верховної Ради України від 24 серпня 1991 року № 1431-ХІІ «Про військові формування» підпорядковано всі військові формування, дислоковані на території республіки, Верховній Раді України. Утворено Міністерство оборони України. Уряд України приступив до створення Збройних сил України, республіканської гвардії та підрозділу охорони Верховної ради, Кабінету Міністрів України і Національного банку України.

Статтею 4 Закону України «Про правонаступництво України» від 12 вересня 1991 року № 1543-ХІІ встановлено, що органи державної влади і управління, органи прокуратури, суди та арбітражні суди, сформовані на підставі Конституції (основного Закону) Української РСР, діють в Україні до створення органів державної влади і управління, органів прокуратури, судів та арбітражних судів на підставі нової Конституції України.

Згідно з пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 02 січня 1992 року № 3 «Питання Державного комітету у справах охорони державного кордону» установлено, що Державний комітет у справах охорони державного кордону України є правонаступником колишнього Управління військ західного прикордонного округу КДБ СРСР.

Відповідно до пункту 1 Положення про Міністерство оборони України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 671, Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом міністрів України.

Міноборони є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику з питань національної безпеки у воєнній сфері, сфері оборони і військового будівництва у мирний час та особливий період. Міноборони є органом військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили.

Оскільки позивач проходив службу саме у Збройних силах СРСР, які на той час були підпорядковані та знаходились на фінансовому утриманні Міністерства оборони СРСР, правонаступником якого в подальшому стало Міністерство оборони України, перебував на обліку в установі МО, звідки його і звільнено, суд вважає, що призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, які отримали інвалідність внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва) під час виконання обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії в розмірі встановленому статтею 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» відноситься саме до повноважень Міністерства оборони України.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 06.02.2018 року в адміністративній справі №825/551/16.

Таким чином, з огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що мотиви відмови у виплаті позивачу одноразової грошової допомоги при інвалідності не відповідають вимогам закону, у зв`язку з чим, рішення про відмову в виплаті позивачу грошової одноразової допомоги, оформлене листом від 21.02.2018 року., є протиправним та підлягає скасуванню.

Надаючи оцінку вимогам позивача про зобов`язання Міністерство оборони України призначити та виплатити одноразову грошову допомогу, суд апеляційної інстанції виходить із наступного.

Як встановлено судом, із заявою про призначення одноразової грошового допомоги при настанні інвалідності позивач звернувся безпосередньо до Міністерства оборони України, додавши до заяви пакет документів, що були у нього в наявності. Одночасно із поданням заяви про призначення одноразової допомоги, позивачем заявлено клопотання про долучення Міністерством оборони України до поданої заяви довідки про умови та характер настання поранення, оскільки така довідка у позивача відсутня.

Позивач, у відзові на апеляційну скаргу, та поданому до суду клопототанні від 18.01.2019 року наголошує, що оскільки розгляд заяви позивача зобов`язаний здійснювати саме відповідач Міністерство оборони України, саме до нього ОСОБА_1 правомірно і було спрямовано заяву про призначення допомоги. В разі якщо відповідач вважає, що не він має здійснювати розгляд такої заяви, він повинен був спрямувати заяву за належністю.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що порядок звернення військовослужбовців за призначення одноразової грошової допомоги при настанні інвалідності визначений Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою КМУ від 25.12.2013 року №975.

З згідно п. 11 Порядку №975, військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу такі документи: заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності; довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності.

До заяви додаються копії: постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою).

У відповідності до п. 13 Порядку №975 Керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку.

Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.

В свою чергу, порядок оформлення виплат одноразової грошової допомоги при настанні інвалідності визначений Положенням про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і соціального забезпечення осіб, звільнених з військової служби у Збройних Силах України, та членів їх сімей, затвердженим Наказом Міністерства оборони України від 14.08.2014 року №530. (далі по тексту Положення №530)

Згідно п. 4.6 Положення №530 Документи на одержання одноразової грошової допомоги в разі встановлення інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності особам, звільненим з військової служби (зборів, резерву), оформляє та подає в Департамент фінансів Міністерства оборони України обласний військовий комісар за місцем проживання цих осіб.
У разі настання інвалідності подаються такі документи:

висновок щодо можливості виплати одноразової грошової допомоги військовослужбовцю, який визнаний інвалідом (додаток 13);
заява про виплату одноразової грошової допомоги (додаток 12);

копія довідки МСЕК про встановлення групи та причинного зв`язку інвалідності;

копії свідоцтва про хворобу, постанови чи довідки відповідної ВЛК щодо встановлення причинного зв`язку захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва);

витяг з наказу командира військової частини про виключення зі списків особового складу частини (для військовослужбовців строкової військової служби - копія військового квитка);

копії сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я, по батькові та місце реєстрації;

копія документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копія сторінки паспорта з такою відміткою);

копія акта про нещасний випадок, складеного за матеріалами розслідування військової частини, або довідки командира військової частини про причини та обставини поранення (контузії, травми, каліцтва), зокрема про те, що поранення (контузія, травма, каліцтво) не пов`язане з учиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення, не є наслідком учинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження.
Отже, з аналізу зазначених норм права вбачається, що військовослужбовці, які звільнені з військової служби для умов призначення одноразової грошової допомоги при настанні інвалідності звертаються з заявою про призначення допомоги до уповноваженого органу (військового комісаріату за місцем їхнього обліку), до заяви додаються копії документів, визначених Порядком 975. Уповноважений орган у визначений Законом строк формує висновок щодо можливості виплати одноразової грошової допомоги військовослужбовцю, який визнаний інвалідом, та подає до органу, уповноваженого на призначення виплати одноразової грошової допомоги при інвалідності оформлений пакет документів, визначений Положенням №530, для умов призначення та виплати допомоги.
Судом встановлено та позивачем не спростовується, що позивач до уповноваженого органу (військового комісаріату за місцем його обліку), із заявою про призначення одноразової грошової допомоги не звертався, пакету документів, визначеного Порядком №975 безпосередньо до уповноваженого органу не подавав, в свою чергу, уповноважений орган не здійснював перевірку та оформлення документів позивача щодо призначення одноразової допомоги, не формулював висновку про можливість призначення одноразової грошової допомоги позивачу, та не подавав зазначених документів на розгляд органу, уповноваженому на призначення допомоги.

Відтак, оскільки позивачем не дотримано визначену Законом процедуру звернення за призначенням допомоги, він поки що не набув права на реалізацію призначення та виплати йому одноразової грошової допомоги при настанні інвалідності.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що звернення позивача із заявою про призначення одноразової грошової допомоги безпосередньо до Міністерства оборони України, не може бути розцінене судом як належне виконання позивачем порядку звернення за призначенням одноразової грошової допомоги, оскільки воно не відповідає вимогам Порядку 795 та Положенню №530, відтак суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що станом на час розгляду справи відсутніми є підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 щодо зобов`язання відповідача призначити та виплатити одноразову грошову допомогу.

Вищенаведене залишилось поза увагою суду першої інстанції, внаслідок чого судом прийнято рішення, із помилковим застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч. 2 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладені обставини, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції слід скасувати, прийняти нову постанову про часткове задоволення позову.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 310, ст. 315, ст. 317, ст. 321 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу Міністерства оборони України задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 червня 2018 року в адміністративній справі №804/191/1022/18 (199СП/804/2804/18) скасувати та прийняти нову постанову.

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати відмову Міністерства оборони України в виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, оформлену листом від 21.02.2018 року №248/3/6/528.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає на підставі п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Постанова в повному обсязі складена 07.02.2019 р.

Головуючий - суддя О.О. Круговий

суддя А.В. Шлай

суддя Т.С. Прокопчук