Справа № 1340/5028/18
Суддя: Мричко Наталія Іванівна
Дата ухвалення: 2019-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 1340/5028/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2019 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

Головуючого-судді Мричко Н.І.,

за участі секретаря судового засідання Мусій С.В.,

представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представника відповідача Гурняк О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 до Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, рішення про застосування штрафних санкцій, -

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_4 (далі - ФО-П ОСОБА_4, Позивач) звернулась до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління ДФС у Львівській області (далі - ГУ ДФС у Львівській області, Відповідач), у якому просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Львівській області від 17.10.2018:

- № про стягнення штрафу в сумі 11833 грн.;

- № про збільшення суми грошового зобов'язання за платежем ПДВ в сумі 29582,50 грн.;

- № про збільшення суми грошового зобов'язання за платежем військовий збір 6403,50 грн.;

- № про збільшення суми грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб в сумі 92210,40 грн.;

- рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, за наслідками якого донараховано 75134,40 грн., штрафні санкції в розмірі 7513,44 грн.

Ухвалою суду від 31.10.2018 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 26.12.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

При обґрунтуванні позовних вимог Позивач зазначає, що не погоджується з винесеними Відповідачем податковими повідомленнями - рішеннями та рішенням про застосування штрафних санкцій. Зазначає, що Відповідачем при прийнятті оскаржуваних рішень не враховано усіх обставин, які були викладені у поясненнях та долучених документах. Наголошує, що в акті перевірки відсутні доводи на підтвердження порушень Позивача. Вказує на протиправність оскаржуваних податкових повідомлень - рішень і рішення про застосування штрафних санкцій та наявність підстав для їх скасування.

Відповідач подав суду відзив на позовну заяву, в якому просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог ФО-П ОСОБА_4 в повному обсязі. Зазначає, що в ході перевірки встановлено ряд порушень податкового законодавства, зокрема, порушення порядку ведення книги обліку доходів та витрат, перекручення даних в податковій декларації про майновий стан і доходи за 2017, що призвело до несплати до бюджету податку на доходи фізичних осіб та заниження військового збору. Крім того, встановлено заниження Позивачем суми єдиного внеску з сум доходу, на який нараховується єдиний внесок, заниження податкового зобов'язання з податку на додану вартість та порушення при реєстрації податкової накладної за операціями за листопад 2017. На підставі висновків перевірки сформовано податкові повідомлення - рішення та рішення про застосування штрафних санкцій. Враховуючи наведене, Відповідач вважає оскаржувані у цій справі рішення правомірними та просить суд відмовити у задоволенні позову повністю (арк. справи 138-140).

03.12.2018 представник позивача подав відповідь на відзив на позовну заяву (арк. справи 150-151). Наголосив, що дії Позивача відповідали вимогам статей 138, 177 Податкового кодексу України (далі - ПК України) в частині віднесення до витрат коштів в сумі 341520,00 грн., за які придбано запасні частини для ремонту основних засобів - вантажних спеціалізованих автомобілів.

26.12.2018 представник відповідача надав заперечення на відповідь. Зазначив, що у відповідності до прямої норми підпункту 177.4.5 та 177.4.6 пункту 177.4 статті 177 ПК України фізична особа - підприємець на загальній системі оподаткування не має права зменшувати оподатковуваний дохід на суму амортизаційних нарахувань по вантажних автомобілях, а також включати їх до складу витрат, пов'язаних з провадженням його господарської діяльності. Вказане зазначено також у листі Міністерства фінансів України від 22.08.2018 №11220-16-10/22320). Виходячи з наведеного, фізична особа - підприємець на загальній системі оподаткування не має права включати до складу витрат вартість ремонту майна, що використовується в господарській діяльності, зокрема, вантажного автомобіля, який належить до основних засобів подвійного призначення.

В судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив.

Представник відповідача щодо позовних вимог заперечила. Просила відмовити у задоволенні позову повністю, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву та запереченнях на відповідь на відзив.

Дослідивши матеріали справи на підтвердження й спростування заявлених вимог в їх сукупності, надавши їм юридичну оцінку, суд встановив наступне.

ФО-П ОСОБА_4, зареєстрована у виконавчому комітеті Сколівської районної державної адміністрації Львівської області 10.02.1999 р., номер запису про державну реєстрацію 0001175.

У період з 05.09.2018 по 18.09.2018 відповідно до наказу Головного управління ДФС у Львівській області від 10.08.2018 № 4636 проведено документальну планову виїзну перевірку фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2016 по 31.12.2017, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2016 по 31.12.2017.

За результатами перевірки складено акт від 02.10.2018 № 2431/13-03-13-07/НОМЕР_6 в якому вказано про порушення Позивачем вимог:

- статей 167, 168, пункту 177.2, пункту 177.4 статті 177 ПК України в частині перекручення даних в податковій декларації про майновий стан і доходи осіб;

- статей 163, 168, 176, підпунктів 1.2, 1.4, 1.6 пункту 16 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень ПК України, в результаті чого занижено військовий збір;

- вимог пункту 4 частини 1 статті 4, пункту 4 частини 2 статті 6, пункту 1 частини 2 статті 7, пункту 11 статті 8, статті 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", в результаті чого занижено суму єдиного внеску з сум доходу, на який нараховується єдиний внесок за період з 01.01.2016 по 31.12.2017;

- вимог пункту 177.10 статті 177 ПК України в частині не ведення книги обліку доходів і витрат;

- пункту 189.1 статті 189, пункту 198.5 статті 198, пункту 193.1 статті 193, пункту 200.1 статті 200 ПК України, а саме занижено податкове зобов'язання з податку на додану вартість;

- пункту 201.1 статті 201 ПК України, а саме не зареєстровано податкову накладну за операціями за листопад 2017.

На підставі акта перевірки, ГУ ДФС у Львівській області винесло:

- податкові повідомлення - рішення від 17.10.2018 №, № , № , № (арк. справи 20-23);

- рішення від 17.10.2018 № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідними органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску (арк. справи 24).

Позивач не погоджуючись із вказаними податковими повідомленнями - рішеннями та рішенням про застосування штрафних санкцій, звернувся до суду з позовом в якому просить такі скасувати.

При вирішенні спору, суд застосовує наступні норми права.

Відповідно до абзацу 1 пункту 41.1 статті ПК України контролюючими органами є центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову, державну митну політику, державну політику з адміністрування єдиного внеску, державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового та митного законодавства, законодавства з питань сплати єдиного внеску та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган (далі - центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику), його територіальні органи.

Згідно з пунктом 41.3 статті 41 ПК України повноваження і функції контролюючих органів визначаються цим Кодексом, Митним кодексом України та законами України. Розмежування повноважень і функціональних обов'язків контролюючих органів визначається законодавством України.

Відповідно до пункту 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Згідно із пунктом 75.1.2 частини 75.1 статті 75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

При вирішенні спору суд виходи з наступних мотивів.

Щодо податкових повідомлень - рішень від 17.10.2018 № та № , суд зазначає наступне.

Як вбачається із акта перевірки, Позивачем порушено вимоги пункту 201.1 статті 201 ПК України, а саме не зареєстровано податкову накладну за операціями за листопад 2017 та занижено податкове зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 23666,00 грн.

Відповідно до вимог пункту 201.1 статті 201 ПК України платник податку зобов'язаний скласти на дату виникнення податкових зобов'язань податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Згідно із статтею 120-1 ПК України порушення строків реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних та допущення помилок при зазначенні обов'язкових реквізитів податкової накладної

Відповідно до вимог статті 120-11.2 ПК України відсутність реєстрації протягом граничного строку, передбаченого статтею 201 ПК України податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (крім податкової накладної, що не надається отримувачу (покупцю), складеної на постачання товарів/послуг для операцій: які звільнені від оподаткування або які оподатковуються за нульовою ставкою), що зазначена у податковому повідомленні - рішенні, складеному за результатами перевірки контролюючого органу, - тягне за собою накладення на платника податку штрафу в розмірі 50 відсотків суми податкових зобов'язань з податку на додану вартість, зазначеної у такій податковій накладній та/або розрахунку коригування до податкової накладної або від суми податку на додану вартість, нарахованого за операцією з постачання товарів/послуг, якщо податкову накладну на таку операцію не складено. У разі зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних згідно з пунктом 201.6 статті 201 цього Кодексу штрафні санкції, передбачені цим пунктом, не застосовуються на період зупинення такої реєстрації до прийняття відповідного рішення щодо відновлення реєстрації таких податкових накладних/розрахунків коригування згідно з підпунктом 201.16.4 пункту 201.16 статті 201 цього Кодексу.

В силу пункту 198.1 статті 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пунктом 198.3 статті 198 ПК України встановлено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті. Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Приписами підпункту «а» пункту 198.5 статті 198 ПК України визначено, що платник податку зобов'язаний нарахувати податкові зобов'язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі, якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися: а) в операціях, що не є об'єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу) та місце постачання яких розташоване за межами митної території України; б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу та операцій, передбачених пунктом 197.11 статті 197 цього Кодексу); в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів; г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

У відповідності до пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Порядок визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню) регламентовано статтею 200 розділу V ПК України Податкового кодексу України.

Відповідно до пункту 200.1 статті 200 розділу V ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Суд встановив, що відповідно до договору купівлі - продажу транспортного засобу № 3/860 від 29.11.2017 року, ФО-П ОСОБА_4 придбала у товариства з обмеженою відповідальністю Українсько - Німецька фірма "К.Г.М. - ПЕНГ" сідловий тягач для напівпричепів, модель DAF СF 85.410, 2008 року випуску, кузов (шасі) НОМЕР_7.

Як вбачається з акта перевірки та відзиву відповідача, Відповідач до порушень Позивача відносить відсутність реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної по операції з реєстрації сідлового тягача DAF СF 85/410 (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_8) на суму ПДВ 23666,00 грн., а відтак заниження податкового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 23666,00 грн.

Відповідач при обґрунтуванні правомірності винесення оскаржуваних податкових повідомлень - рішень зазначив, що суб'єктом права власності на транспортний засіб є фізична особа, а не фізична особа - підприємець, яка здійснювала оплату за придбання засобу. Таким чином, на думку Відповідача, фактично здійснювалася передача автомобіля від фізичної особи - підприємця у приватну власність фізичної особи.

Представник відповідача зазначив, що виходячи з наведеного, формування податкового кредиту за операціями з придбання фізичною особою - підприємцем вантажних автомобілів здійснюється за загальними правилами, оскільки правилами ПК України особливостей для таких операцій не передбачено.

Судом встановлено, що факт придбання вказаного транспортного засобу підтверджують долучені до матеріалів справи докази, а саме: копія договору купівлі - продажу № 3/860 від 29.11.2017, акт прийому - передачі транспортного засобу № 3 від 29.11.2017, копія митної декларації (арк. справи 126-128).

З матеріалів справи вбачається, що Позивачем проведено реєстрацію податкової накладної по операції з придбання сідлового тягача DAF СF 85/410 на суму ПДВ 23666,00 грн. Вказане підтверджується копією податкової накладна № 10 від 29.11.2017 та копією витягу з Єдиного державного реєстру податкових накладних № 66, наданого на запит від 26.10.2018 № 66 (арк. справи 129-130).

Державна реєстрація вказаного транспортного засобу підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_8.

Державна реєстрація транспортних засобів в Україні регулюється, зокрема, Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1388 від 07.09.1998 (далі - Порядок).

Відповідно до пункту 6 вказаного Порядку транспортні засоби реєструються за юридичними та фізичними особами в сервісних центрах МВС або через центри надання адміністративних послуг.

Вказані положення цього Порядку залишаються чинними і на час розгляду справи у суді.

Отже, спеціальним нормативно-правовим актом, яким встановлено порядок реєстрації транспортних засобів, не виділено такого суб'єкта права власності як фізична особа-підприємець, проте чітко встановлено, що належні фізичним особам-підприємцям транспортні засоби реєструються за ними як за фізичними особами.

Згідно змісту даної норми транспортні засоби реєструються за їх власниками (фізичними чи юридичними особами), а реєстрація за фізичними особами - підприємцями не передбачена. Тому у свідоцтві про реєстрацію транспортних засобів не може зазначатися як їх власник фізична особа - підприємець.

При цьому, правовий статус фізичної особи - підприємця не впливає на правовий режим майна, що перебуває у його власності.

Слід зазначити, що статус фізичної особи - підприємця - це юридичний статус, який засвідчує право особи на заняття підприємницькою діяльністю, а саме: самостійною, ініціативною, систематичною, на власний ризик господарською діяльністю, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку (стаття 42 Господарського кодексу України - ГК України). При цьому юридичний статус "фізична особа-підприємець" сам по собі не впливає і ніяким чином не обмежує будь-які правомочності особи, які випливають з її цивільної право - та дієздатності.

В силу норм частини першої статті 51 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Податковим законодавством не встановлено особливих умов для формування податкового кредиту для фізичних осіб-суб'єктів господарювання, зареєстрованих платниками податку.

Крім цього, відсутність можливості зареєструвати транспортний засіб за фізичною особою - підприємцем не позбавляє права такої особи використовувати автотранспортний засіб в межах господарської діяльності в операціях, що підлягають оподаткуванню податком на додану вартість.

Підсумовуючи наведене, суд відхиляє висновок Відповідача про те, що, оскільки транспортний засіб зареєстрований за фізичною особою, а не за фізичною особою - підприємцем, Позивач неправомірно занизив податкове зобов'язання з податку на додану вартість на суму 23666,00 грн.

Вказане кореспондується з нормами чинного законодавства, яке регламентує право власності фізичних осіб, уточнюючи його, та не обмежує можливості використовувати транспортні засоби у підприємницькій діяльності для реалізації прав власника.

Суд зазначає, що оплата Позивача за придбаний транспортний засіб підтверджується копією платіжного доручення № 695 від 29.11.2018, з якого вбачається, що сума оплати за DAF СF 85.410 становить 142000,00 грн., у т.ч. ПДВ 20 % - 23666,67 грн. (арк. справи 131) та банківськими витягами з рахунків Позивача (арк. справи 132-133).

Отже, вказане платіжне доручення підтверджує факт сплати Позивачем суми ПДВ при купівлі вищевказаного транспортного засобу.

Таким чином, враховуючи відсутність передбаченого у законодавстві механізму реєстрації транспортного засобу за фізичними особами - підприємцями, їх не може бути позбавлено права на отримання податкового кредиту за операціями з придбання транспортних засобів якщо дотримано умови його формування, що визначені ПК України, так само як і для віднесення сплачених коштів до складу витрат.

Отже, враховуючи наявність у матеріалах справи доказів сплати позивачем суми ПДВ при купівлі транспортного засобу та використання вказаного транспортного засобу у господарській діяльності Позивача, суд вважає протиправним висновок податкового органу про заниження Позивачем податкового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 23666,00 грн.

Підсумовуючи наведене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині визнання протиправними податкових повідомлень - рішень від 17.10.2018 № та № . У зв'язку з чим, вважає такі протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

Щодо податкових повідомлень - рішень від 17.10.2018 № та № , суд зазначає наступне.

Як вбачається із акта перевірки, Позивачем порушено вимоги статей 167, 168, пункту 177.2, пункту 177.4 статті 177 ПК України в частині перекручення даних в податковій декларації про майновий стан і доходи фізичних осіб та вимог статті 163, 168, 176, підпунктів 1.2, 1.4, 1.6 пункту 16 підрозділу 10 розділу ХХ перехідних положень ПК України, в результаті чого занижено військовий збір.

Судом встановлено, що Позивач за період з 01.01.2016 по 31.12.2017 здійснювала господарську діяльність на загальній системі оподаткування.

Відповідно до положень пункту 177.10 статті 177 ПК України фізичні особи - підприємці зобов'язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару.

Форма Книги обліку доходів і витрат та порядок її ведення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Для реєстрації Книги обліку доходів і витрат фізичні особи - підприємці подають до контролюючого органу за місцем обліку примірник Книги у разі обрання способу ведення Книги у паперовому вигляді.

Фізичні особи - підприємці застосовують реєстратори розрахункових операцій відповідно до Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг".

Перевіркою встановлено, що Позивачем порушено вимоги вказаної статті в частині не ведення книги обліку доходів і витрат.

Крім того, в акті перевірки зазначається, що фізична особа, яка перебуває на загальній системі оподаткування не має права включати до складу витрат, пов'язаних з провадженням його господарської діяльності, витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення (вантажних автомобілів, у томі числі, сідельних тягачів, напівпричепів, які призначені для перевезення вантажів).

За результатами проведеної перевірки встановлено завищення витрат за 2017 рік за рахунок включення до витрат вартості придбаних запчастин на загальну суму 341520,00 (без ПДВ), чим порушено вимоги статей 167, 168, пунктів 177.2 та 177.4 статті 177 ПК України.

Враховуючи заниження Позивачем суми чистого оподаткованого доходу, відображеного в додатку до податкової декларації за 2017 рік на 341520,00 грн., перевіркою встановлено заниження Позивачем сплати військового збору, в результаті чого йому донараховано військового збору на суму 6403,50 грн., з них 5122,80 грн. за податковими зобов'язаннями та 1280,70 грн. за штрафними санкціями.

Згідно із статтею 36 ПК України податковим обов'язком визнається обов'язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи. Податковий обов'язок є безумовним і першочерговим стосовно інших неподаткових обов'язків платника податків, крім випадків, передбачених законом.

Порядок оподаткування доходів, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, регулюється статтею 177 ПК України.

В розумінні пункту 177.2 статті 177 ПК України, об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні", який набрав законної сили з 01.01.2017, доповнено статтю 177 ПК України, зокрема, пунктами 177.4.3-177.4.6.

Так, відповідно до підпункту 177.4.3 пункту 177.4 статті 177 ПК України суми податків, зборів, які пов'язані з проведенням господарської діяльності такої фізичної особи - підприємця (крім податку на додану вартість для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, та акцизного податку, податку на доходи фізичних осіб з доходу від господарської діяльності, податку на майно); суми єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; платежі, сплачені за одержання ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності фізичною особою - підприємцем, одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, які пов'язані з господарською діяльністю фізичної особи - підприємця.

Згідно із підпунктом 177.4.4. пункту 177.4 статті 177 ПК України інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов'язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв'язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов'язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Підпунктом 177.4.5 пункту 177.4 вказаної статті передбачено витрати, які не включаються до складу витрат підприємця. До таких належить: витрати, не пов'язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою - підприємцем; витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації; витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею; документально не підтверджені витрати.

Згідно із підпунктом 177.4.6 пункту 177.4 статті 177 ПК України зазначені у цій статті підприємці мають право (за власним бажанням) включати до складу витрат, пов'язаних з провадженням їх господарської діяльності, амортизаційні відрахування з відповідним веденням окремого обліку таких витрат.

При цьому амортизації підлягають: витрати на придбання основних засобів та нематеріальних активів; витрати на самостійне виготовлення основних засобів.

Не підлягають амортизації та повністю включаються до складу витрат звітного періоду витрати на: проведення ремонту, реконструкції, модернізації та інших видів поліпшення основних засобів; ліквідацію основних засобів (у частині залишкової вартості).

Не підлягають амортизації такі основні засоби подвійного призначення:

земельні ділянки;

об'єкти житлової нерухомості;

легкові та вантажні автомобілі.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту регулюються Законом України "Про автомобільний транспорт".

В розумінні статті 1 вказаного Закону автомобільним транспортним засобом є колісний транспортний засіб (автобус, вантажний та легковий автомобіль, причіп, напівпричіп), який використовується для перевезення пасажирів, вантажів або виконання спеціальних робочих функцій (далі - транспортний засіб).

Згідно цього Закону автомобільний транспорт за характером використання поділяється на такі різновиди: пасажирський, вантажний та спеціальний.

Згідно з визначенням, наведеним статтею 1 вказаного Закону вантажним автомобілем є автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення вантажів. Таким чином, основною характеризуючою ознакою вантажного автомобіля, в порівнянні з іншими транспортними засобами, є його використання з метою перевезення вантажів.

Крім цього, частиною 3 статті 19 Закону України "Про автомобільний транспорт" передбачено, що при державній реєстрації вантажних автомобілів у реєстраційних документах роблять відмітку щодо їх призначення згідно з документами виробника (вантажний автомобіль, причіп, напівпричіп з бортовою платформою відкритого або закритого типу, самоскид, цистерна, сідельний тягач, фургон, для аварійного ремонту, автокран, пожежний, автомобіль-мішалка, вишка розвідувальна чи бурова на автомобілі, для транспортування сміття та інших відходів, технічна допомога, автомобіль прибиральний, автомобіль-майстерня, радіологічна майстерня, автомобіль для пересувних телевізійних і звукових станцій тощо).

З матеріалів справи, а саме копій свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів вбачається, що у власності Позивача перебувають фургон - рефрижератор - С, фургон - рефрижератор - С вантажний (арк. справи 117), фургон - С, спеціалізований вантажний фургон - рефрижератор (арк. справи 118), спеціалізований вантажний фургон рефрижератор (арк. справи 119), загальний вантажний фургон - рефрижератор, фургон - рефрижератор - С (арк. справи 120), спеціалізований вантажний сідловий тягач - Е, спеціалізований напівпричіп (арк. справи 121), загальний вантажний фургон - рефрижератор, причіп - рефрижератор - Е (арк. справи 122), фургон - рефрижератор - С, спеціалізований вантажний фургон - рефрижератор (арк. справи 123), спеціалізований вантажний фургон - рефрижератор, фургон - С (арк. справи 124).

Позивач при обґрунтуванні позовних вимог в цій частині зазначила, що спеціалізовані транспортні засоби для перевезення вантажів часто виходять із ладу та потребують поточного ремонту та утримання в безпечному стані для здійснення господарської діяльності.

Для заміщення зношеної частини основних засобів виробництва підприємства роблять амортизаційні відрахування, тобто відрахування певних грошових сум відповідно до розмірів фізичного і морального зносу засобів виробництва.

Амортизаційні відрахування використовуються для повного відтворювання зношених основних фондів (на реновацію), а також для їх часткового відшкодування (на капітальний ремонт і модернізацію).

Таким чином, з метою ремонту вищевказаних основних засобів господарської діяльності Позивач придбавав запасні частини, а саме шини, диски, фільтри, напівресори, шланги, підшипники підвісні, тощо.

На підтвердження вказаних витрат Позивач долучив до матеріалів справи податкові накладні, платіжні доручення та виписки з банківських рахунків (арк. справи 63 - 116).

Аналізуючи наведені норми законодавства, суд дійшов висновку, що ПК України не передбачає можливості фізичній особі - підприємцю, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, при визначенні об'єкта оподаткування включати до витрат, пов'язаних з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця, амортизаційні відрахування на вантажні автомобілі.

Вказане зазначено також в листі Міністерства фінансів України від 22.08.2018 № 11220-16-10/22320.

Таким чином, суд зазначає, що Відповідач за результатами перевірки дійшов вірного висновку про неправомірне зменшення Позивачем оподатковуваного доходу на суму амортизаційних витрат на вантажні автомобілі.

У зв'язку із завищенням Позивачем суми витрат, безпосередньо пов'язаних з одержаним доходом у 2017 році на суму 341520,00 грн., що призвело до заниження чистого оподатковуваного доходу, Відповідач правомірно виніс податкове повідомлення - рішення, яким нарахував Позивачу податок на доходи фізичних осіб від провадження господарської діяльності за 2017 рік.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку і про правомірність висновків Відповідача щодо порушення Позивачем вимог статей 163, 168, 176, підпунктів 1.2, 1.4, 1.6 пункту 16 підрозділу 10 розділу ХХ перехідних положень ПК України, в результаті чого Позивачем занижено військовий збір, що підлягав сплаті до бюджету.

Таким чином, суд дійшов висновку про безпідставність позовних вимог в цій частині, що є наслідком відмови у задоволенні вказаних вимог.

Щодо рішення від 17.10.2018 № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, суд зазначає наступне.

Як вбачається з акта перевірки, Позивачем порушено вимоги пункту 4 частини 1 статті 4, пункту 4 частини 2 статті 6, пункту 1 частини 2 статті 7, пункту 11 статті 8, статті 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", в результаті чого занижено суму єдиного внеску з сум доходу, на який нараховується єдиний внесок за період з 01.01.2016 по 31.12.2017.

Суд зазначає, що Позивач жодних аргументів на спростування вказаних висновків податкового органу в позовній заяві не навів. Доказів протиправності оскаржуваного рішення та підстав для його скасування суду не повідомив.

Враховуючи наведене, а також те, що за результатами розгляду цієї справи суд не встановив жодних підстав для визнання оскаржуваного рішення протиправним, у задоволенні вказаної вимоги відмовлено повністю.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України.

Згідно частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку, що Відповідач при прийнятті оскаржуваних податкових повідомлень - рішень від 17.10.2018 № , № та рішення про застосування штрафних санкцій від 17.10.2018 № діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією та законами України, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Водночас, суд встановив протиправність податкових повідомлень - рішень від 17.10.2018 № та № та дійшов висновку про наявність підстав для їх скасування.

Враховуючи викладене та зважаючи на встановлені обставини, суд дійшов висновку позовні вимоги задовольнити частково.

Відповідно до частини 3 статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, суд дійшов висновку стягнути на користь Позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Львівській області судовий збір в сумі 890,71 грн.

Керуючись статтями 2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

адміністративний позов фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 до Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, рішення про застосування штрафних санкцій - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 17.10.2018 № винесене ГУ ДФС у Львівській області.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 17.10.2018 № винесене ГУ ДФС у Львівській області.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Львівській області (, місцезнаходження: 79003, м. Львів, вул. Стрийська, 35) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 (ідентифікаційний код НОМЕР_6, місце проживання: АДРЕСА_1) судовий збір в сумі 890 (вісімсот дев'яносто) грн. 71 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст постанови складений 08.02.2019.

Суддя Мричко Н.І.