Справа № 804/5067/16
Суддя: Білоус О.В.
Дата ухвалення: 2019-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

07 лютого 2019 року

Київ

справа №804/5067/16

адміністративне провадження №К/9901/22385/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Білоуса О.В.,

суддів - Желтобрюх І.Л., Шарапи В.М.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2017 року (головуючий суддя - Захарчук-Борисенко Н.В.) та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 23 травня 2017 року (головуючий суддя Дадим Ю.М., судді - Уханенко С.А., Богданенко І.Ю.) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області про стягнення одноразової грошової допомоги при звільненні та компенсації за затримку розрахунку,

У С Т А Н О В И В:

У серпні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області (далі - ГУ МВС України в Дніпропетровській області), в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просив: визнати дії ГУ МВС в Дніпропетровській області щодо відмови у виплаті позивачу вихідної допомоги протиправними; стягнути з відповідача на його користь вихідну допомогу у розмірі 20765,5 грн та компенсацію за затримку розрахунку, починаючи з 6 листопада 2015 року у розмірі грошового забезпечення 3775 грн по день фактичного розрахунку.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2017 року позов задоволено частково. Визнано протиправними дії ГУ МВС в Дніпропетровській області щодо відмови у виплаті позивачу вихідної допомоги у розмірі, відповідно до довідки про основні види грошового забезпечення від 25 жовтня 2016 року №131. Стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_2 компенсацію за затримку розрахунку, починаючи з 6 листопада 2015 року у розмірі грошового забезпечення, відповідно до довідки про основні види грошового забезпечення від 25 жовтня 2016 року №131 по день фактичного розрахунку.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 23 травня 2017 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково. Зобов'язано ГУ МВС України в Дніпропетровській області виплатити ОСОБА_2 одноразову грошову допомогу у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби на підставі довідки про основні види грошового забезпечення від 25 жовтня 2016 року №131. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з ухваленими у справі судовими рішеннями, ОСОБА_2 звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, просив рішення судів попередніх інстанцій скасувати в частині відмови у задоволенні позову та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 12 липня 2017 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.

ГУ МВС України в Дніпропетровській області скористалося своїм правом та надіслало до суду заперечення на касаційну скаргу, в яких зазначило, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій прийняті з дотриманням норм матеріального та процесуального права, посилаючись на встановлені обставини та висновки оскаржуваних судових рішень.

Вказану справу згідно з Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14 лютого 2018 року передано для розгляду касаційної скарги колегії суддів Касаційного адміністративного суду у складі Білоуса О.В. (суддя-доповідач), Желтобрюх І.Л., Шарапи В.М.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши судові рішення в межах доводів і вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення касаційної скарги.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_2 з грудня 2005 року проходив службу в органах внутрішніх справ Дніпропетровської області та займав посаду начальника сектору дільничних інспекторів міліції Самарського районного відділу ДМУ ГУМВС в Дніпропетровській області.

Наказом ГУ МВС України в Дніпропетровській області від 6 жовтня 2015 року № 433 о/с позивачу надано відпустку без збереження заробітної плати для догляду за дитиною до досягнення нею 4 років, з 19 жовтня 2015 року по 18 жовтня 2016 року.

6 листопада 2015 року ГУМВС України в Дніпропетровській області прийнято наказ №485 о/с, яким згідно пунктів 10 та 11 розділу XI Закону України «Про Національну поліцію» та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, позивача з 6 листопада 2015 року звільнено з посади начальника сектору дільничних інспекторів міліції Самарського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області у запас Збройних Сил (з постановленням на військовий облік) за пунктом 64 "г" (через скорочення штатів). У цьому ж наказі зазначено, що вислуга років на день звільнення складає 11 років 03 місяці 27 днів.

Однак, після звільнення позивачу було відмовлено у виплаті вихідної допомоги, у зв'язку з чим він звернувся до суду з метою захисту своїх порушених прав та інтересів.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що відповідачем не доведено факт правомірності не нарахування позивачу грошової допомоги при звільненні через скорочення штатів у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, також суд вказав на правомірність позовних вимог щодо стягнення компенсації за затримку розрахунку, починаючи з 6 листопада 2015 року у розмірі грошового забезпечення відповідно до довідки про основні види грошового забезпечення від 25 жовтня 2016 року № 131.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи постанову про часткове задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив з того, що позивач має право на виплату грошової допомоги при звільненні. Проте, вказав на необґрунтованість позовних вимог в частині стягнення компенсації за затримку розрахунку при звільненні, посилаючись на те, що приписами законодавства, які регулюють порядок проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ, їх матеріальне забезпечення та соціальні гарантії, не передбачено можливості виплати компенсації за затримку виплати розрахунку при звільнення працівників органів внутрішніх справ.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що оскільки станом на час звільнення з органів внутрішніх справ, вислуга років ОСОБА_2 складала 11 років 03 місяці 27 днів, а підставою для звільнення було скорочення штатів, то виходячи з приписів Закону України від 9 квітня 1992 року № 2262-XII "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги.

Вказана обставина сторонами у справі не заперечується.

Разом з тим, колегія суддів касаційної інстанції не погоджується з висновками судів попередніх інстанції щодо нарахування одноразової грошової допомоги у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення з урахуванням довідки про основні види грошового забезпечення від 25 жовтня 2016 року № 131, а також з висновком суду апеляційної інстанції про безпідставність позовних вимог позивача про стягнення середнього заробітку за затримку проведення розрахунку відповідно до статей 116, 117 Кодексу законів про працю України, оскільки норми спеціального законодавства не передбачають проведення таких виплат.

Так, згідно з частиною першою статті 9 Закону № 2262-XII (у редакції, яка діяла на час звільнення позивача з посади) особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом та звільняються зі служби за станом здоров'я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення зі служби, у тому числі, у зв'язку із скороченням штатів, одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Положення аналогічного змісту містяться у пункті 10 Порядку № 393, згідно з яким особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, які звільняються зі служби зв'язку із скороченням штатів, за наявності вислуги 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Тобто, за приписами статті 9 Закону № 2262-XII та пункту 10 Порядку № 393 одноразова грошова допомога розраховується саме з місячного грошового забезпечення.

Відповідно до пунктів 1.3 та 3 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 31 грудня 2007 року № 499 (далі - Інструкція № 499) грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ визначається залежно від посади, спеціального звання, наукового ступеня і вченого звання, тривалості та умов служби.

Тобто, при звільненні працівника ОВС зі служби за скороченням до розрахунку одноразової грошової допомоги мають включатися не лише основні види грошового забезпечення (посадовий оклад, оклад за спеціальним званням, відсоткова надбавка за вислугу років), а також і додаткові його види.

При цьому, згідно з пунктом 3.6.2 Інструкції № 499 особам рядового і начальницького складу за час перебування у відпустці по догляду за дитиною грошове забезпечення не виплачується.

Суд враховує, що ОСОБА_2 проходив службу в органах міліції, порядок проходження якої, у тому числі й в частині виплати грошового забезпечення, врегульовані спеціальним законодавством України, а саме: Законом № 2262-XII, Порядком № 393 та Інструкцією № 499.

Однак спеціальним законодавством щодо осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ не врегульовано питання, яким чином має обраховуватись одноразова грошова допомога при звільненні у зв'язку із скороченням особі, яка станом на день звільнення перебувала у відпустці по догляду за дитиною і за якою грошове забезпечення не зберігалось і не нараховувалось.

При цьому норми спеціальних законів мають пріоритет у правозастосуванні, тоді як положення трудового законодавства підлягають застосуванню лише у тих випадках, коли нормами спеціальних законів спірні правовідносини не врегульовано.

Виходячи з викладеного, на переконання суду, у даному випадку необхідно застосувати положення абзацу шостого пункту 2 Порядку № 100, який, окрім іншого, визначає порядок обчислення вихідної допомоги державним службовцям, яка за своєю правовою природою подібна одноразовій грошовій допомозі при звільненні особи рядового і начальницького складу. Згідно з цією нормою час, протягом якого працівники згідно з чинним законодавством або з інших поважних причин не працювали і за ними не зберігався заробіток або зберігався частково, виключається з розрахункового періоду.

Таким чином, оскільки під час перебування у відпустці по догляду за дитиною позивачу грошове забезпечення не нараховувалось і не виплачувалось, тобто заробіток за ним взагалі не зберігався, то такий період не може включатися до розрахункового періоду при визначенні розміру одноразової грошової допомоги при звільненні.

Тому, для правильного вирішення цієї справи необхідно встановити: який розмір місячного грошового забезпечення було нараховано і виплачено позивачу в останній місяць його служби перед відбуттям у відпустку по догляду за дитиною, та які складові входили до такого грошового забезпечення. Саме з цієї суми має обраховуватись розмір одноразової грошової допомоги, що підлягає виплаті позивачу.

Суди це питання не досліджували, в той час як суд касаційної інстанції не має права встановлювати обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина другої статті 341 КАС України).

Водночас, колегія суддів не погоджується з доводами ОСОБА_2 у касаційній скарзі про те, що у його випадку спірна допомога має розраховуватися, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата, оскільки, як вже зазначалося, механізм розрахунку одноразової грошової допомоги визначено спеціальними нормативними актами щодо осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ. Така допомога обраховується саме з місячного грошового забезпечення.

Згідно наказу ГУ МВС України в Дніпропетровській області від 6 жовтня 2015 року № 433 о/с позивач перебував у відпустці без збереження заробітної плати по догляду за дитиною, з 19 жовтня 2015 року, тобто останнім місяцем його роботи перед відпусткою, а потім і звільненням за який він мав би отримати місячне грошове забезпечення за повний місяць мав би бути вересень 2015 року.

Довідка про розмір грошового забезпечення позивача за вересень 2015 року у матеріалах справи відсутня та судами вказані обставини не досліджувались.

Крім того, у даному позові позивач, серед іншого, просить стягнути на його користь середній заробіток за затримку проведення розрахунку при звільненні. При цьому спеціальним законодавством, яке регулює оплату праці осіб органів внутрішніх справ, не встановлено порядку проведення остаточного розрахунку зі звільненими працівниками та відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, а тому, колегія суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку про можливість застосування до спірних правовідносин положень статей 116 та 117 КЗпП України як таких, що є загальними та поширюються на всіх працівників.

Частиною другою статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Відповідно до статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оскільки судами першої та апеляційної інстанцій не з'ясовано усіх обставини справи, що мають значення для її правильного вирішення, відповідно до частини другої статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України ухвалені у цій справі судові рішення судів підлягають скасуванню, а справа - направленню на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 3, 340, 341, 345, 349, 351, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2017 року та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 23 травня 2017 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач О.В.Білоус

Судді І.Л.Желтобрюх

В.М.Шарапа