Справа № 240/5891/18
Суддя: Сапальова Т.В.
Дата ухвалення: 2019-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 240/5891/18
Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 05 лютого 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2018 року - без змін.
Як встановлено судом з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернувся до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області про визнання такою, що не підлягає виконанню та скасування постанови про стягнення виконавчого збору від 22.03.2018 ВП №53409610; визнання такою, що не підлягає виконанню та скасування постанови про стягнення виконавчого збору від 30.10.2018 ВП №53304990.
Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2018 року залишено без розгляду позовну заяву ОСОБА_1 до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області в частині визнання такою, що не підлягає виконанню та скасування постанови від 30.10.2018 №53304990.
Вважаю за необхідне висловити окрему думку щодо обставин справи.
Відповідно до ч.3 ст.123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Згідно з ч.1 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця визначені ст. 287 КАС України.
Відповідно до ч.1 ст.287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.
Згідно з п.1 ч.2 ст.287 КАС України позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.
Таким чином, з метою перевірки дотримання позивачем передбаченого ст.287 КАС України строку звернення до суду необхідно встановити день, коли позивач дізнався про порушення його прав.
При цьому момент отримання оскаржуваного акта та момент, коли особа могла і повинна була дізнатися про порушення свого права не є тотожними. Встановлюючи день, коли, коли позивач дізнався про порушення його прав, слід виходити із заявлених позовних вимог та обставин конкретної справи.
В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначає про те, що про порушення своїх прав він дізнався лише 11.12.2018 року після ознайомлення з виконавчими провадженнями №57427640, 57807433, в яких містяться постанови приватного виконавця про стягнення з боржника основної винагороди.
Так, позивач не заперечує факту отримання оскаржуваної постанови 02 листопада 2018 року і зазначає, що на той момент вважав її правомірною.
Відповідно до копії позовної заяви (а.с.8-12) позивач оскаржує постанову від 30.10.2018 №53304990, посилаючись на її невідповідність ч.8 ст.27 Закону України "Про виконавче провадження".
Згідно з ч.8 ст.27 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 № 1404-VIII під час передачі виконавчого документа від органу державної виконавчої служби приватному виконавцю виконавчий збір не стягується, якщо він не був стягнутий на момент передачі.
З урахуванням обставин, які позивач зазначає в обґрунтування позовної заяви, підстави для оскарження постанови від 30.10.2018 №53304990 пов'язані з моментом, коли позивачу стало відомо про наявність виконавчого провадження у приватного виконавця, оскільки в день отримання оскаржуваної постанови ОСОБА_1 не мав об'єктивної можливості дізнатись про порушення свого права.
Відповідно до копії заяви про ознайомлення з матеріалами виконавчих проваджень (а.с.25) 11 грудня 2018 року представник позивача ознайомився з матеріалами виконавчого провадження у приватного виконавця.
Інші докази отримання позивачем постанов приватного виконавця у відокремлених матеріалах справи №240/5891/18 відсутні.
Отже, в розумінні п.1 ч.2 ст.287 КАС України, позивач дізнався про порушення свого права лише 11 грудня 2018 року, коли, як він зазначає, в нього виникли підстави для оскарження постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору у зв'язку з її невідповідністю ч.8 ст.27 Закону України "Про виконавче провадження".
З урахуванням таких обставин строк на звернення до суду слід рахувати з 11 грудня 2018 року, тобто останнім днем десятиденного строку звернення до суду є 21 грудня 2018 року.
З матеріалів справи встановлено, що позивач звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду 13 грудня 2018 року, тобто в межах строку звернення до суду, передбаченого ч.2 ст.287 КАС України.
Отже, позивач не порушив десятиденного строку звернення до суду, встановленого ч.2 ст.287 КАС України. з огляду на підстави заявленого позову.
Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
В той же час суд першої інстанції не перевірив та не надав належної оцінки доводам позивача про момент виникнення у нього підстав для оскарження постанови державного виконавця від 30.10.2018 №53304990.
Водночас, в порушення вказаного принципу вмотивованості та обґрунтованості судового рішення суд першої інстанції не обґрунтував підстави відхилення доводів позивача про день, коли ОСОБА_1 дізнався про порушення свого права.
Крім того, Європейський суд з прав людини акцентує увагу на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом з тим, суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Жоффр де ля Прадель проти Франції" від 16 грудня 1992 р.).
У Рішенні у справі "Bellet проти Франції" від 4 грудня 1995 року Європейський суд з прав людини зазначив: "Стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".
Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми та їх застосування не повинні перешкоджати учасникам провадження використовувати доступні засоби захисту (рішення у справі "Мельник проти України" від 28 березня 2006 року).
Таким чином, зважаючи на обставини справи, залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_1 в частині визнання такою, що не підлягає виконанню та скасування постанови від 30.10.2018 №53304990 призвело до обмеження права позивача можливості захистити свої права в судовому порядку.
Суддя Т.В. Сапальова