Справа № 1340/5440/18
Суддя: Брильовський Роман Михайлович
Дата ухвалення: 2019-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №1340/5440/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2019 року

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Брильовського Р.М.

секретар судового засідання Сільник Н.Є.

за участю:

позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Львові справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про визнання протиправними і скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції у Львівській області про визнання протиправними і скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

В обгрунтування позовних вимог зазначає, що позивача звільнено зі служби в поліції у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення за порушення службової дисципліни, пов'язаного з фактом порушення 18.09.2018 року прокуратурою Львівської області кримінального провадження № 0000174 за ч. 1 ст. 125 КК України, досудове розслідування якого доручено СВ УСБУ у Львівській області. Вказує, що інформація зазначена у висновку службового розслідування фактично обгрунтовує (описує) скоєння позивачем кримінального злочину, але матеріали справи не містять доказів про наявність підозри чи обвинувального вироку щодо ОСОБА_1, який за матеріалами кримінального провадження є потерпілим. У висновку службового розслідування фактично описані обставини отримання ОСОБА_1 та ОСОБА_5 тілесних ушкоджень, з відображенням обставин, що є матеріалами кримінального провадження. У висновку відносно виявлених фактів, а саме дисциплінарного проступку, відповідачем відображено лише загальна інформація щодо діючих нормативно-правових актів, зокрема, Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, Присяги працівника поліції, Закону України "Про Національну поліцію", Кодексу Етичної поведінки працівників поліції. 28.12.2018 року кримінальне провадження розпочате за ознакою злочину передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України за фактом отримання тілесних ушкоджень ОСОБА_1 та ОСОБА_5, закрите, за відсутністю в їх діях складу кримінального правопорушення, з винесенням слідчим відповідної постанови та внесенням відомостей у обліки ЄРДР, копії процесуальних рішень слідчого були отримані сторонами. Поводження з особою, вина якої у вчиненні кримінального правопорушення не встановлена обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, має відповідати поводженню з невинуватою особою. Позивач вважає, що спірні накази в частині накладення на нього дисциплінарного стягнення є протиправними і підлягають скасуванню.

У судових засіданнях позивач та представник позивача підтримали позовні вимоги з підстав, що викладені у позовній заяві, додаткових поясненнях та просили позов задовольнити.

Відповідач проти позову заперечив, подав до суду відзив на позов, у якому зазначив, що факт внесення відомостей до ЄРДР чи розслідування вищевказаного кримінального правопорушення за ознаками злочину передбаченого ч. 1 ст.125 КК України, не було покладено в основу оспорюваних наказів та не стало підставою для звільнення позивача. Під час службового розслідування було встановлено, що позивачем вчинено дисциплінарне правопорушення, вчинене позивачем виразилось у тому, що між лейтенантом поліції ОСОБА_5 та оперуповноваженим СКП Сихівського ВП ГУНП у Львівській області лейтенантом поліції ОСОБА_1 виник словесний конфлікт, в ході якого обидва поліцейські, перебуваючи поза службою у цивільному одязі без вогнепальної зброї, виражаючись нецензурною лайкою та вчинили між собою бійку, під час якої, обидва отримали тілесні ушкодження. Такими своїми діями лейтенант поліції ОСОБА_5 та ОСОБА_1 скоїли вчинок, який підриває авторитет поліції. Зазначає, що проведеним службовим розслідуванням, у порядку визначеному наказом МВС України №230 та інших нормативно правових актів повністю доведено факт вчинення дисциплінарного проступку ОСОБА_1 та його вину у скоєному, на підставі чого, начальником прийнято рішення про притягнення останнього до дисциплінарної відповідальності.

У судове засідання представник відповідача не прибув, хоча був повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання, подав до суду клопотання про відкладення розгляду справи, яке не було підписано електронним підписом.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду 16 листопада 2018 року було відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

15.01.2019 представник відповідача подав клопотання про відкладення розгляду справи, яке не підписане електронним підписом, про відкладення розгляду справи у зв'язку з участю представника відповідача в іншому судовому засіданні.

У судовому засіданні брало участь два представники відповідача Прокопик І.О. та Семен В.В.

У судовому засіданні 20 грудня 2018 року судом було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 03.01.2019.

31.01.2019 представник відповідача подав до суду клопотання про відкладення розгляду справи, яке не було підписано електронним підписом.

У судовому засіданні суд визнав неявку представника відповідача без поважних причин.

Заслухавши доводи позивача та представника позивача, з'ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог та дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, мотивуючи наступним.

Судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ з 10.08.2013 по 06.11.2015, у Національній поліції України з 07.11.2015, на посаді з 10.02.2018, дисциплінарних стягнень немає.

17.09.2018 між лейтенантом поліції ОСОБА_5 та оперуповноваженим СКП Сихівського ВП ГУНП у Львівській області лейтенантом поліції ОСОБА_1 виник словесний конфлікт, в ході якого обидва поліцейські, перебуваючи поза службою у цивільному одязі без вогнепальної зброї, виражаючись нецензурною лайкою та вчинили між собою бійку, під час якої, обидва отримали тілесні ушкодження.

Наказом ГУНП у Львівській області №3281 від 18.09.2018 року «Про призначення службового розслідування» було призначено службове розслідування за фактом отримання тілесних ушкоджень співробітниками Сихівського відділу поліції ГУНП у Львівській області ОСОБА_1 та ОСОБА_5

02.10.2018 року за наслідками проведення службового розслідування складено висновок, відповідно до заключної частини якого, - відомості які стали підставою для призначення її 18.09.2018 року службового розслідування знайшли своє підтвердження, а за порушення загальновизначених обов'язків поліцейського, порушень Правил етичної поведінки було прийнято рішення про накладення на позивача дисциплінарного стягнення - звільнення зі служби в поліції.

Наказом Головного управління Національної поліції у Львівській області №3526 від 05.10.2018 «Про накладення дисциплінарних стягнень на працівників поліції Сихівського ВП ГУНП» накладено на ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.

Наказом Головного управління Національної поліції у Львівській області № 660 о/с від 18.10.2018 звільнено ОСОБА_1 зі служби в поліції на підставі п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію".

Не погодившись із вказаними наказами ОСОБА_8 звернувся з позовом до суду.

Статтею 43 Конституції України встановлено, що громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Згідно з пунктом 17 частини першої статті 4 та пункту 2 частини першої статті 19 КАС України спори з приводу проходження публічної служби віднесено до юрисдикції адміністративних судів. Служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень і є одним із різновидів публічної служби. Отже, цей спір належить до юрисдикції адміністративних судів.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII (далі - Закон № 580-VIII).

Відповідно до статті 17 Закону № 580-VIII поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Стаття 18 Закону № 580-VIII визначає основні обов'язки поліцейського. Зокрема, поліцейський зобов'язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов'язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов'язків, наказів керівництва; інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді (пункти 1, 2, 6 частини першої).

Статтею 19 Закону № 580-VIII встановлено види відповідальності поліцейських. У разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону (частина перша).

Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом (частина друга).

Згідно з пунктом 4 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 580 -VIII до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Пунктом 9 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з прийняттям Закону України «Про Національну поліцію» від 23.12.2015 № 901-VIII визначено, що до набрання чинності Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції» поширити на поліцейських дію Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» (Відомості Верховної Ради України, 2006 р., № 29, ст. 245 із наступними змінами, далі - Дисциплінарний статут).

Відповідно до ст.19 Закону України «Про Національну поліцію» підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Оскільки, дисциплінарний статут Національної поліції України, який затверджений Законом України від 15.03.2018, набуває чинності лише з 07.10.2018, на працівників рядового і начальницького складу Національної поліції України поширюється дія дисциплінарного Статуту органів внутрішніх справ України (ДС ОВС), затвердженого Законом України від 22.02.2006.

Дисциплінарний статут визначає сутність службової дисципліни, обов'язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України (далі - особи рядового і начальницького складу) стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень.

Відповідно до статті 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Згідно з частиною першою статті 5 Дисциплінарного статуту за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Особи рядового і начальницького складу, яких в установленому законодавством порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або матеріальної відповідальності, водночас можуть нести і дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Відповідно до статті 7 Дисциплінарного статуту службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров'я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави; поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу; дотримуватися норм професійної та службової етики; берегти державну таємницю; у службовій діяльності бути чесною, об'єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об'єднань та інших юридичних осіб; стійко переносити всі труднощі та обмеження, пов'язані зі службою; постійно підвищувати свій професійний та культурний рівень; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють; берегти та підтримувати в належному стані передані їй в користування вогнепальну зброю, спеціальні засоби, майно і техніку.

Статтею 12 Дисциплінарного статуту визначено види дисциплінарних стягнень.

На осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: 1) усне зауваження; 2) зауваження; 3) догана; 4) сувора догана; 5) попередження про неповну посадову відповідність; 6) звільнення з посади; 7) пониження в спеціальному званні на один ступінь; 8) звільнення з органів внутрішніх справ.

Статтею 14 Дисциплінарного статуту встановлено порядок накладання дисциплінарних стягнень.

Згідно з частинами першою та другою цієї статті з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування. Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. У разі необхідності цей термін може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць.

Порядок проведення службового розслідування встановлюється міністром внутрішніх справ України (частина четверта).

Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення (частина п'ята).

Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ (частина шоста).

Зміст наказу доводиться до відома особи рядового або начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. У разі звільнення з посади або звільнення з органів внутрішніх справ особі рядового або начальницького складу видається витяг з наказу (частина восьма).

При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо (частина десята).

Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу (частина п'ятнадцята).

Відповідно до статті 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, з метою належної організації заходів, спрямованих на захист прав і свобод людини, зміцнення службової дисципліни в діяльності органів та підрозділів внутрішніх справ, попередження надзвичайних подій за участю особового складу, упорядкування питань призначення, проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ, а також підвищення ефективності роботи підрозділів кадрового забезпечення наказом Міністерства внутрішніх справ України від 12.03.2013 №230 затверджено Інструкцію про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України (далі - Інструкція № 230).

Пункт 1.2. Інструкції №230 визначає службове розслідування як комплекс заходів, які здійснюються у межах компетенції з метою уточнення причин і умов подій, що стали підставою для призначення службового розслідування, ступеня вини особи (осіб), якою (якими) вчинено дисциплінарний проступок, а також з'ясування інших обставин.

Згідно з пунктом 2.1 Інструкції №230 підставами для проведення службового розслідування є порушення особами рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України (далі - особи РНС) службової дисципліни, у тому числі скоєння кримінальних або адміністративних правопорушень, знищення або втрата службових документів, доручених або охоронюваних матеріальних цінностей, вчинення особами РНС діянь, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, інші події, пов'язані із загибеллю (смертю) осіб РНС чи їх травмуванням (пораненням), а також події, які сталися за участю осіб РНС і можуть викликати суспільний резонанс.

Оформлення матеріалів службового розслідування регламентовано у розділі VIII Інструкції № 230.Підсумковим документом службового розслідування є висновок службового розслідування, який складається зі вступної, описової та резолютивної частин.

Висновок службового розслідування підписується виконавцем (головою та членами комісії) та затверджується начальником, який призначив службове розслідування, або вищим прямим начальником (пункт 8.7.).

Відповідно до статті 37 Закону України «Про запобігання корупції», Закону України «Про Національну поліцію», з метою формування в поліцейських почуття відповідальності стосовно дотримання професійно-етичних норм поведінки під час виконання службових обов'язків, а також сприяння посиленню авторитету та довіри громадян до Національної поліції України затверджено Правила етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України 09.11.2016 № 1179 (далі - Правила № 1179).

Згідно з пунктом 1 розділу І ці Правила є узагальненим зібранням професійно-етичних вимог щодо правил поведінки поліцейських та спрямовані на забезпечення служіння поліції суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку на засадах етики та загальнолюдських цінностей. Ці Правила поширюються на всіх поліцейських, які проходять службу в Національній поліції України. Дотримання вимог цих Правил є обов'язком для кожного поліцейського незалежно від займаної посади, спеціального звання та місцеперебування.

Відповідно до пункту 1 розділу ІІ Правил № 1179 під час виконання службових обов'язків поліцейський повинен:

- неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського;

- професійно виконувати свої службові обов'язки, діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, міжнародними договорами України, а також цими Правилами;

- поважати і не порушувати права та свободи людини, до яких, зокрема, відносяться права: на життя; на повагу до гідності; на свободу та особисту недоторканність; недоторканність житла; на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань; на свободу світогляду і віросповідання; володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності; на мирні зібрання; на свободу пересування, вільний вибір місця проживання; інші права, які передбачені Конституцією та законами України, міжнародними договорами України;

- у кожному окремому випадку обирати той захід з-поміж заходів, передбачених законодавством України, застосування якого призведе до настання найменш негативних наслідків;

- неухильно дотримуватись антикорупційного законодавства України, обмежень, пов'язаних зі службою в Національній поліції України, визначених Законами України «Про Національну поліцію», «;Про запобігання корупції» та іншими актами законодавства України;

- виявляти повагу до гідності кожної людини, справедливо та неупереджено ставитися до кожного, незважаючи на расову чи національну приналежність, мову, стать, вік, віросповідання, політичні чи інші переконання, майновий стан, соціальне походження чи статус, освіту, місце проживання, сексуальну орієнтацію або іншу ознаку;

- поводитися стримано, доброзичливо, відкрито, уважно і ввічливо, викликаючи в населення повагу до поліції і готовність співпрацювати;

- контролювати свою поведінку, почуття та емоції, не дозволяючи особистим симпатіям або антипатіям, неприязні, недоброму настрою або дружнім почуттям впливати на прийняття рішень та службову поведінку;

- мати охайний зовнішній вигляд, бути у встановленій формі одягу;

- дотримуватися норм ділового мовлення, не допускати використання ненормативної лексики;

- зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв'язку з виконанням службових обов'язків;

- інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Пунктом 3 розділу ІV Правил № 1179 визначено, що за будь-яких обставин і відносно будь-якої людини як у робочий, так і в неробочий час поліцейський зобов'язаний дотримуватися норм професійної етики.

Відповідно до пунктів 3, 4 розділу IV Правил етичної поведінки поліцейських, за будь-яких обставин і відносно будь-якої людини як у робочий, так і в неробочий час поліцейський зобов'язаний дотримуватися норм професійної етики. При зверненні до особи поліцейському заборонено бути зверхнім, погрожувати, іронізувати, використовувати ненормативну лексику. Поліцейський повинен бути коректним та не повинен допускати застосування насильства чи інших негативних дій щодо членів суспільства, а також, незважаючи на провокації, повинен залишатися об'єктивним.

Аналіз вище наведених нормативно-правових актів свідчить про обов'язок поліцейських неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського.

При прийнятті рішення суд виходить з таких мотивів:

Судом встановлено, що 17.09.2018 між лейтенантом поліції ОСОБА_5 та оперуповноваженим СКП Сихівського ВП ГУНП у Львівській області лейтенантом поліції ОСОБА_1 виник словесний конфлікт, в ході якого обидва поліцейські, перебуваючи поза службою у цивільному одязі без вогнепальної зброї, виражаючись нецензурною лайкою та вчинили між собою бійку, під час якої, обидва отримали тілесні ушкодження.

Відповідач вважає, що такими своїми діями лейтенант поліції ОСОБА_5 та ОСОБА_1 скоїли вчинок, який підриває авторитет поліції та, що проведеним службовим розслідуванням, у порядку визначеному наказом МВС України №230 та інших нормативно правових актів повністю доведено факт вчинення дисциплінарного проступку ОСОБА_1 та його вину у скоєному.

За фактом отримання 17.09.2018 року ОСОБА_1 та ОСОБА_5 тілесних ушкоджень Львівською місцевою прокуратурою № 1 розпочато кримінальне провадження за ознаками злочину передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України (приватне обвинувачення), з внесенням відомостей до ЄРДР №4000174.

20.09.2018 року ОСОБА_1 на підставі ухвали слідчого суді Галицького районного суду м. Львова від 19.09.2018 року добровільно пройшов судово-медичну експертизу на встановлення механізму, ступеню тяжкості тілесних ушкоджень отриманих в ніч на 18.09.2018 року.

З вказаного приводу та за результатами проведеної судово-медичної експертизи, позивачем було письмово проінформовано осіб, які проводять службове розслідування, а також сповіщено відповідача про те, що за матеріалами вказаного кримінального провадження ОСОБА_1 є заявником та потерпілим, оскільки права та обов'язки такого, відповідно ст. 55 КПК України виникають з моменту подачі заяви про злочин або з моменту звернення особи із заявою про залучення особи в якості потерпілого, що було зроблено позивачем ще 19.09.2018 .

Ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 12.10.20I8 року (набрала законної сили) у справі № 461/7634/18 в порядку ст. ст. 303-308 КПК України за скаргою ОСОБА_1 зобов'язано процесуального прокурора розглянути заяву ОСОБА_1 про визнання його потерпілим у кримінальному провадженні, відповідно до вимог ст. ст. 55 22- КПК України, про що також письмово проінформовано відповідача.

Позивач за матеріалами кримінального провадження не є підозрюваним, а є потерпілим.

28.12.2018 року кримінальне провадження розпочате за ознакою злочину передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України за фактом отримання тілесних ушкоджень ОСОБА_1 та ОСОБА_5, закрите, за відсутністю в їх діях складу кримінального правопорушення, з винесенням слідчим відповідної постанови та внесенням відомостей у обліки ЄРДР.

Як вбачається з наказу Головного управління Національної поліції у Львівській області № 660 о/с від 18.10.2018 підставою для звільнення позивача було вчинення ним дисциплінарного проступку поза службою, що виразилося у нецензурній лайці та вчиненні бійки.

Інших порушень службової дисципліни ОСОБА_1 відповідачем не встановлено.

Відповідно до статті 14 Дисциплінарного статуту звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу. Тобто цей крайній захід дисциплінарного впливу може застосовуватись за скоєння поліцейським дисциплінарного проступку, який є несумісним з подальшим проходженням служби в органах Національної поліції.

Суд звертає увагу, що при встановленні факту дисциплінарного проступку підлягає встановленню/доведенню ряд факторів: - протиправності рішення, дії, бездіяльності особи; - вини особи; - наявності негативних (шкідливих) наслідків; причино-наслідкового зв'язку між протиправним діянням та порушенням дисципліни, невиконанням (неналежним виконання) покладених обов'язків. Це означає, що органи влади завжди повинні добросовісно з'ясовувати, що трапилось, і не покладатися на поспішні або необґрунтовані висновки. Вони повинні вживати всіх розумних і доступних заходів для забезпечення збирання доказів, що стосуються події. Будь-який недолік розслідування, що перешкоджає встановленню причин порушення, є загрозою недотримання цього стандарту.

Оцінюючи обґрунтованість вищеозначеного висновку, суд виходить із того, що відповідний висновок має прийматися на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, підтверджених доказами, які були досліджені під час перевірки і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню.

При цьому, належність доказу означає встановлення інформації (фактичних даних), які визначають предмет доказування. Зміст фактичних даних повинен відповідати їх формі, а саме документально підтверджувати певні обставини, на які посилається сторона, тобто мати ознаку допустимості, що виключає суперечливість поєднання змісту та форми доказу. Останній критерій є обов'язковою ознакою для правової придатності доказу та його достовірності, що, в свою чергу, визначає якісну оцінку вже наявного доказу як належного та допустимого, тобто дозволяє перевірити його правдоподібність та відповідність реальній дійсності у співвідношенні з іншими засобами доказування.

У постанові про закриття кримінального провадження №4000174 від 28.12.2018 вказано, що « 27 грудня 2018 до слідчого із відповідними заявами звернулися потерпілий ОСОБА_5 та свідок ОСОБА_1, в яких вказують, що нанесли один одному тілесні ушкодження з необережності під час відпрацювання ними в неробочий час прийомів рукопашного бою. Жодних претензій один до одного не мають».

У судовому засіданні позивач надав суду аналогічні пояснення.

Опитаний під час проведення службового розслідування старший оперуповноважений СКП Сихівського ВП ГУНП у Львівській області капітан поліції ОСОБА_9 пояснив, що «ОСОБА_5 почав ображати ОСОБА_1 висловлюючись при цьому нецензурною лайкою... ОСОБА_1 в цей час опустив голову і ОСОБА_5 вдарився обличчям в голову ОСОБА_1»

Опитаний під час проведення службового розслідування слідчий СВ ВП ГУНП у Львівській області лейтенант поліції ОСОБА_10 пояснив, що «підійшовши ближче побачив, що у ОСОБА_5 з носа тече кров та почув, як ОСОБА_5 нецензурно висловлювався в сторону ОСОБА_1, який стояв неподалік.

Пояснення опитаних під час проведення службового розслідування старшого інспектора - чергового чергової частини сектору моніторингу Сихівського ВП у ГУНП у Львівській області ОСОБА_11, помічника чергового чергової частини сектору моніторингу Сихівського ВП у ГУНП у Львівській області ОСОБА_12, заступника начальника Сихівського ВП у ГУНП у Львівській області ОСОБА_13, заступника начальника СКП Сихівського ВП у ГУНП у Львівській області ОСОБА_14, начальника Сихівського ВП у ГУНП у Львівській області ОСОБА_15, про події, які мали місце 17.09.2018 базуються на інформації, яка здобута з телефонних розмов, або з слів інших осіб, або з повідомлення з травмпункту.

Суд зазначає, що Висновок службового розслідування від 02.10.2018 побудований лише на поясненнях опитаних осіб.

Суд констатує, що відповідач не надав доказів того, що участь позивача у конфлікті завдало істотної шкоди інтересам служби чи такі дії порочать честь працівника поліції, підривають довіру та авторитет органів поліції та є несумісним із подальшим проходженням служби. Події сталися у час для відпочинку, коли поліцейський перебував поза службою.

Європейський суд з прав людини неодноразово констатував, що процесуальні норми створюються для забезпечення належного відправлення правосуддя та дотримання принципу юридичної визначеності та що сторони провадження повинні мати право очікувати застосування вищезазначених норм. Цей принцип так само застосовується до процедур, що були використані для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, включаючи процес прийняття оскаржуваного наказу.

Принцип обґрунтованості рішення суб'єкта владних повноважень полягає в тому, що рішення повинно бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, на оцінці всіх фактів та обставин, що мають значення. В рішенні № 37801/97 від 1 липня 2003 р. по справі "Суомінен проти Фінляндії" Європейський суд вказав, що орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень, а в рішенні від 10 лютого 2010 р. у справі Серявін та інші проти України Європейський суд відзначив, що у рішеннях судів та органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. В рішенні від 27 вересня 2010 р. по справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" Європейський суд зазначив, що призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

Як зазначено в рішенні ЄСПЛ по справі Black Clawson Ltd. v. Papierwerke AG, (1975) AC 591 at 638, сприйняття верховенства права як конституційного принципу вимагає того, аби будь-який громадянин, перед тим, як вдатися до певних дій, мав змогу знати заздалегідь, які правові наслідки настануть.

Сутність принципу правової визначеності Європейський суд визначив як забезпечення передбачуваності ситуації та правовідносин у сферах, що регулюються, цей принцип не дозволяє державі посилатись на відсутність певного правового акта, який визначає механізм реалізації прав і свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах. На державні органи покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок ("Лелас проти Хорватії" і "Тошкуце та інші проти Румунії") і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах ("Онер'їлдіз проти Туреччини").

Суд враховує, що принцип презумпції невинуватості перш за все є гарантією процесуального характеру по кримінальних справах, але за висновками ЄСПЛ його сфера застосування є значно ширшою: він є обов'язковим не тільки для кримінального суду, який приймає рішення щодо обґрунтованості обвинувачення, але й для всіх інших державних органів. Так, на думку ЄСПЛ, замах на презумпцію невинуватості може виходити не тільки від суду чи судді, але й від інших публічних влад.

Суд дійшов висновку, що комісією не дотримано вимог Інструкції в частині повного, всебічного і об'єктивного дослідження обставин подій, які стали підставою для призначення службового розслідування.

Отже, відповідач не довів ані факту вчинення ОСОБА_1 дисциплінарного проступку, ані його крайньої ступені тяжкості чи заподіяння ним шкоди. Ця обставина зумовлює висновок про очевидну протиправність рішення про застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з поліції.

З огляду на це наказ Головного управління Національної поліції у Львівській області №3526 від 05.10.2018 в частині накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції підлягає скасуванню.

Похідний наказ відповідача Головного управління Національної поліції у Львівській області № 660 о/с від 18.10.2018 про звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції на підставі п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" також підлягає скасуванню.

Згідно з частиною першою статті 235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Оскільки, суд вважає протиправним звільнення позивача зі служби в поліції, то позивач підлягає поновленню на тій посаді та у тому органі, з якого він був протиправно звільнений.

Відповідно до частин другої, третьої статті 77 Закон №580-VIII днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення. День звільнення вважається останнім днем служби.

Згідно з наказом ГУНП у Львівській області № 660 о/с від 18.10.2018 ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції з 18.10.2018.

Оскільки, день звільнення (18.10.2018) є останнім днем служби, позивач підлягає поновленню на службі з 19.10.2018.

Згідно з частиною другою статті 235 Кодексу законів про працю України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до статті 94 Закону № 580-VIII поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

На виконання статті 94 Закону України «Про Національну поліцію», постанови КМ України від 11.11.2015 № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» прийнятий наказ №260 від 06.04.2016 «Про затвердження Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання».

Цим наказом затверджено Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання (надалі - Порядок № 260).

Відповідно до пункту 9 Порядку №260 при виплаті поліцейським грошового забезпечення за неповний місяць розмір виплати за кожний календарний день визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення за повний місяць на кількість календарних днів у місяці, за який здійснюється виплата. Отже, грошове забезпечення поліцейських обраховується та виплачується з розрахунку календарних днів.

Відповідно до наданої ГУНП у Львівській області довідки про доходи від 03.01.2019 року вбачається, що місячне грошове забезпечення ОСОБА_1 станом на жовтень 2018 року (тобто на момент звільнення) із всіма видами грошового забезпечення становило 12 931, 22 грн.

Період вимушеного прогулу позивача складає 105 календарних діб та обраховується з наступного дня після звільнення ОСОБА_1 зі служби, тобто з 19.10.2018 року до 31.01.2019 року (дати постановлення судом рішення про поновлення позивача на службі).

Отже розмір грошового забезпечення позивача за 1 місяць становить 12 931,22 грн.

Середня зарплата позивача за один день становить 431, 04 грн.

Оскільки, загальна кількість днів вимушеного прогулу ОСОБА_1 становить 105 діб, то на користь позивача, (в разі задоволення позову), за час вимушеного прогулу з відповідача необхідно стягнути 45 259, 2 гривень, з розрахунку 105 діб (вимушений прогул) х 431,04 грн (грошове забезпечення позивача за один день).

Розмір заробітної плати за 1 місяць, стягнення якої на користь позивача підлягає до негайного виконання, (в разі задоволення судом позову) складає 12 931,22 грн.

Відповідно до пункту 1 частини 6 статті 246 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у разі необхідності в резолютивній частині рішення також вказується про порядок і строк виконання рішення.

З огляду на цю норму КАС України суд встановлює порядок виконання рішення суду щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а саме: при нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу роботодавцеві слід утримати з цієї суми та перерахувати у відповідні бюджети/фонди передбачені законодавством податки, збори та інші обов'язкові платежі.

Відповідно до пунктів 2, 3 частини першої статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць та поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

З огляду на ці норми КАС України рішення суду в поновлення ОСОБА_1 на посаді та стягнення грошового забезпечення за один місяць в розмірі 12931 (дванадцять тисяч дев'ятсот тридцять одну) гривню 22 копійки звернути до негайного виконання.

Питання про розподіл судових витрат за приписами статті 139 КАС України судом не вирішується, оскільки позивач згідно з пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, 371 підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції у Львівській області № 3526 від 05.10.2018 в частині накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції у Львівській області № 660 о/с від 18.10.2018 про звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції на підставі п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію".

Поновити ОСОБА_1 на посаді оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Сихівського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області.

Стягнути з Головного управління Національної поліції у Львівській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 45259 (сорок п'ять тисяч двісті п'ятдесят дев'ять) гривень 20 копійок.

Постанову суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Сихівського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області та стягнення середнього заробітку за один місяць в розмірі 12931 (дванадцять тисяч дев'ятсот тридцять одну) гривню 22 копійки звернути до негайного виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається через Львівський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 11.02.2019.

Суддя Р.М. Брильовський