Справа № 815/3340/15
Суддя: Яковлєв О.В.
Дата ухвалення: 2019-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2019 р. м. ОдесаСправа № 815/3340/15

Категорія: 12.3 Головуючий в 1 інстанції: Бутенко А. В.

Судова колегія П'ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Яковлєва О.В.,

суддів Градовського Ю.М., Крусяна А.В.

при секретарі Колесніков-Горобець І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 та Міністерства внутрішніх справ України на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13 серпня 2018 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Управління Міністерства внутрішніх справ України на Південно-Західній залізниці, Управління транспортної міліції Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства юстиції України, про проходження публічної служби,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся до суду з позовом у якому заявлено вимоги Міністерству внутрішніх справ України, а саме: скасування наказу МВС України № 858 о/с від 08 травня 2015 року, в частині звільнення зі служби в органах внутрішніх справ заступника начальника Управління транспортної міліції Міністерства внутрішніх справ України ОСОБА_1; поновлення на службі в органах внутрішніх справ на посаді заступника начальника Управління транспортної міліції Міністерства внутрішніх справ України з 08 травня 2015 року; стягнення з Міністерства внутрішніх справ України середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 13 серпня 2018 року позов задоволено частково, а саме: скасовано наказ МВС України № 858 о/с від 08 травня 2015 року, в частині звільнення зі служби в органах внутрішніх справ заступника начальника Управління транспортної міліції Міністерства внутрішніх справ України ОСОБА_1; поновлено ОСОБА_1 на службі в органах внутрішніх справ на посаді заступника начальника Управління транспортної міліції Міністерства внутрішніх справ України, починаючи з 08 травня 2015 року; стягнуто з Міністерства внутрішніх справ України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за один рік, у сумі 113 544,20 грн.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням сторонами у справі подано апеляційні скарги з яких вбачається про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому просять скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, відповідно до їх вимог та заперечень.

Вимоги апеляційної скарги позивача обґрунтовано тим, що є помилковим висновок суду першої інстанції про стягнення середнього заробітку лише за один рік, так як справа про поновлення позивача на роботі розглядалась судом першої інстанції більше року не з його вини, а тому він має право на отримання середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

В свою чергу, вимоги апеляційної скарги суб'єкта владних повноважень обґрунтовано тим, що позивача правомірно звільнено зі служби в органах внутрішніх справ, як керівника територіального органу Міністерства внутрішніх справ України, відповідно до ЗУ «Про очищення влади».

При цьому, судом першої інстанції помилково не визначено статус Управління Міністерства внутрішніх справ України на Південно-Західній залізниці, як територіального органу Міністерства внутрішніх справ України.

Крім того, статус позивача, як учасниками бойових дій під час проведення антитерористичної операції на сході України, не є підставою, що виключає можливість його звільнення зі служби в органах внутрішніх справ, відповідно до ЗУ «Про очищення влади».

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивача відповідно до наказу МВС України № 1871о/с від 28 жовтня 2010 року призначено на посаду начальника Управління МВС України на Південно-Західній залізниці.

При цьому, наказом МВС України від 24 квітня 2014 року № 703 позивача звільнено зі вказаної посади у зв'язку з призначенням на посаду заступника начальника Управління транспортної міліції МВС України.

В свою чергу, наказом МВС України № 858 о/с від 08 травня 2015 року позивача звільнено у запас Збройних Сил на підставі положень ч.3 ст.1, п.8 ч.1 та п.4 ч.2 ст.3 Закону України «Про очищення влади», а також п. 62 «а» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_1 звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

За наслідком встановлених обставин судом першої інстанції зроблено висновок про часткове задоволення позовних вимог, так як позивача протиправно звільнено з органів внутрішніх справ, з чим не погоджується колегія суддів, з огляду на наступне.

Так, Закон України «Про очищення влади» визначає правові та організаційні засади проведення очищення влади (люстрації) для захисту та утвердження демократичних цінностей, верховенства права та прав людини в Україні.

Згідно ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про очищення влади», очищення влади (люстрація) - це встановлена цим Законом або рішенням суду заборона окремим фізичним особам обіймати певні посади (перебувати на службі) (далі - посади) (крім виборних посад) в органах державної влади та органах місцевого самоврядування.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 2 ЗУ «Про очищення влади», начальницького складу органів внутрішніх справ, центрального органу виконавчої влади, який реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову та/або митну політику, податкової міліції, центрального органу виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту;

Згідно п. 8 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про очищення влади», заборона, передбачена ч. 3 ст. 1 цього Закону, застосовується до осіб, які обіймали сукупно не менше одного року посаду (посади) у період з 25 лютого 2010 року по 22 лютого 2014 року керівника, заступника керівника територіального (регіонального) органу прокуратури України, Служби безпеки України, Міністерства внутрішніх справ України, центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову та/або митну політику, податкової міліції в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі.

При цьому, згідно пп. «а» п. 62 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, що затверджено постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року № 114, звільнення осіб рядового і начальницького складу зі служби провадиться: у запас Збройних Сил (з постановкою на військовий облік), якщо звільнені особи не досягли граничного віку, встановленого Законом України «Про військовий обов'язок і військову службу» для перебування в запасі осіб, які мають військові звання і за станом здоров'я придатні до військової служби.

Судовою колегією встановлено, що предметом спору у даній справі є перевірка правомірності звільнення позивача з органів внутрішніх справ на підставі положень ЗУ «Про очищення влади».

В даному випадку, звільняючи позивача зі служби в органах внутрішніх справ Міністерством встановлено, що він обіймав керівні посади в територіальних (регіональних) органах МВС України, у періоди передбачені ЗУ «Про очищення влади», а тому на нього поширюються заходи з очищення влади (люстрації), встановлені відповідним законом.

При цьому, задовольняючи позовні вимоги судом першої інстанції встановлено, що Управління МВС України на Південно-Західній залізниці, посаду начальника якого займав позивач, у період з 2010 по 2014 рік, не є територіальним органом МВС України.

Крім того, судом першої інстанції зазначено, що при звільненні позивача зі служби не враховано наявний у нього статус учасника бойових дій, а також наявних у ЗУ «Про очищення влади» виключень щодо осіб з відповідним статусом.

В свою чергу, колегія суддів не погоджується з відповідними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Так, згідно ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про міліцію» (чинному на час виникнення спірних правовідносин), міліція є єдиною системою органів, яка входить до структури Міністерства внутрішніх справ України, виконує адміністративну, профілактичну, оперативно-розшукову, кримінальну процесуальну, виконавчу та охоронну (на договірних засадах) функції.

При цьому, згідно п. 1 Типового положення про територіальні органи міністерства та іншого центрального органу виконавчої влади, що затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 25 травня 2011 року N 563, територіальні органи міністерства та іншого центрального органу виконавчої влади (далі - територіальні органи) можуть утворюватися в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі, районах, районах у містах, містах обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення та як міжрегіональні (повноваження яких поширюються на декілька адміністративно-територіальних одиниць) територіальні органи, якщо це передбачено положенням про міністерство та інший центральний орган виконавчої влади.

В даному випадку, Управління МВС України на Південно-Західній залізниці є територіальним органом МВС України на транспорті, який утворюється МВС і йому підпорядковується, а також має конкретні адміністративно-територіальні межі в яких виконуються його функції та завдання.

Внаслідок чого, колегія суддів вважає помилковими посилання суду першої інстанції на те, що відповідне управління не є територіальним органом МВС України, так як воно повністю відповідає ознакам територіальних органів виконавчої влади.

Крім того, щодо наявного у позивача статусу учасника бойових дій під час проведення антитерористичної операції на сході України, а також під час здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях у встановленому законодавством порядку, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

В даному випадку, в оскаржуваному наказі про звільнення позивача зі служби в ОВС наявне посилання в частині підстав його звільнення, зокрема, на п. 8 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про очищення влади».

При цьому, ч. 7 ст. 1 ЗУ «Про очищення влади» встановлено, що заборона, передбачена частинами третьою та четвертою цієї статті, не застосовується до осіб, зазначених у частинах другій - четвертій статті 3 цього Закону, які визнані учасниками бойових дій під час проведення антитерористичної операції на сході України, а також під час здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях у встановленому законодавством порядку.

Внаслідок чого, колегія суддів вважає, що вказане виключення не поширюється на позивача.

В свою чергу, колегія суддів не приймає посилання позивача на відсутність у спеціальних нормативно-правових актах, зокрема, Положенні про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, такої підстави для звільнення особи з ОВС, як люстрація, так як згідно п. 3 розділу Прикінцеві та перехідні положення ЗУ «Про очищення влади», закони та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Крім того, колегія суддів враховує, що очищення влади (люстрація) - це встановлена цим Законом або рішенням суду заборона окремим фізичним особам обіймати певні посади (перебувати на службі) в органах державної влади та органах місцевого самоврядування, а тому є безпідставними посилання позивача на той факт, що його мали звільнити лише з відповідної посади, а не зі служби в ОВС.

При цьому, згідно ч. 3 ст. 1 ЗУ «Про очищення влади», протягом десяти років з дня набрання чинності цим Законом посади, щодо яких здійснюється очищення влади (люстрація), не можуть обіймати особи, зазначені у частинах першій, другій, четвертій та восьмій статті 3 цього Закону.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про визнання протиправним оскаржуваний наказ про звільнення позивача з органів МВС.

При цьому, враховуючи встановлену вище правомірність звільнення позивача зі служби, колегією суддів не беруться до уваги посилання позивача на здійснення судом першої інстанції невірного розрахунку його середнього заробітку за час вимушеного прогулу, що викладені в його апеляційній скарзі.

Тому, беручи до уваги, що судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального і процесуального права, наявні підстави для скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ - задовольнити.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13 серпня 2018 року - скасувати, прийняти у справі нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів після складання повного судового рішення, відповідно до вимог ст. 243 КАС України.

Повний текст судового рішення складено 06 лютого 2019 року.

Головуючий суддя Яковлєв О.В.
Судді Градовський Ю.М. Крусян А.В.