Справа № 457/908/17
Суддя: Старунський Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2019-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2019 рокуЛьвів№ 857/3149/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Старунського Д.М.,

суддів Багрія В.М., Курильця А.Р.,

за участю секретаря судового засідання Чопко Ю.Т.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача Савченко О.Г.,

розглянувши у судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Трускавецької міської ради Львівської області на рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 24 вересня 2018 року у справі № 457/908/17 (рішення ухвалено в м. Трускавець, головуючий суддя Марчук В.І.) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Трускавецької міської ради Львівської області про визнання протиправним та скасування п. 4 рішення Трускавецької міської ради №166 від 19.05.2016,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 21.08.2017 звернувся в суд із адміністративним позовом до Трускавецької міської ради Львівської області, в якому просив визнати протиправним та скасувати п. 4 рішення Трускавецької міської ради «Про встановлення розмірів орендної плати та ставок земельного податку на земельні ділянки, які перебувають у комунальній власності територіальної громади м. Трускавця в особі Трускавецької міської ради та у власності фізичних та юридичних осіб» №166 від 19.05.2016 про внесенні змін до рішення Трускавецької міської ради №789 від 30.01.2015 «Про встановлення місцевих податків та зборів на території м. Трускавця».

Позов обґрунтований тим, що цим пунктом запроваджено податкову дискримінацію плати за землю для осіб, що мають у власності незавершене будівництво більше трьох років .

Рішенням Трускавецького міського суду Львівської області від 24 вересня 2018 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано п. 4 рішення Трускавецької міської ради «Про встановлення розмірів орендної плати та ставок земельного податку на земельні ділянки, які перебувають у комунальній власності територіальної громади м. Трускавця в особі Трускавецької міської ради та у власності фізичних та юридичних осіб» №166 від 19.05.2016 про внесенні змін до рішення Трускавецької міської ради №789 від 30.01.2015 «Про встановлення місцевих податків та зборів на території м. Трускавця».

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції Трускавецька міська рада Львівської області оскаржила його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення порушено норми матеріального та процесуального права. Апелянт вказує, що позивач є власником земельної ділянки і незавершеного будівництва та має право вільно володіти, і користуватися і розпоряджатися своїм майном, так як жодних заборон на майно позивача з сторони міської ради не було накладено.

Сплата земельного податку є конституційним обов'язком кожного громадянина, що є власником землі. На даний час позивач лише сплачує земельний податок та не проводить оплату податку на нерухоме майно згідно статті 266 Податкового кодексу України. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна), яке підлягає державній реєстрації. Якщо об'єкт незавершеного будівництва (об'єкт нерухомого майна) тільки зводиться і ще не введений в експлуатацію, то він не є об'єктом оподаткування податком на нерухоме майно. Проте обов'язок щодо обчислення, подання декларації та сплати податку виникне після завершення будівництва, введення а експлуатацію та набуття права власності на окремий об'єкт нерухомого майна (житлової нерухомості)в незалежності від кількості секцій групи житлових будинків, що визначені як об'єкт незавершеного будівництва.

Тобто, усі власники земельних ділянок та новоствореного нерухомого майна (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) є платниками земельного податку та податку на нерухоме майно, а власники об'єктів незавершеного будівництва більше 3-10 років сплачують лише плазу на землю. Апелянт зазначає, що земельні ділянки, на яких знаходяться довгобуди є в занедбаному стані, а власники яких не використовують їх за цільовим призначенням, порушують Правила благоустрою міста Трускавця, будівельні і санітарні норми, створюють небезпеку для громадян.

Таким чином, апелянт вважає, що судом першої інстанції безпідставно вказано на порушення податкової дискримінації землевласників, які не завершили будівництво на належній їм земельній ділянці.

Також, вказує на пропущення позивачем строку звернення до адміністративного суду без поважних причин його пропуску.

Представник позивача подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

У судовому засіданні позивач та його представник просили залишити рішення суду першої інстанції без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.

Представник відповідача у судовому засіданні підтримав вимоги наведені в апеляційній скарзі та просив її задовольнити.

Заслухавши суддю - доповідача, учасників судового розгляду, перевіривши підстави для апеляційного перегляду відповідно до доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 згідно Договору купівлі-продажу об'єкта незавершеного будівництва та земельної ділянки від 06.08.2012 придбав у власність об'єкт незавершеного будівництва магазину з офісними приміщеннями б/н, 68 % готовності по АДРЕСА_1, право власності на який зареєстроване у реєстрі прав власності на нерухоме майно за №22881637, та земельну ділянку, площею 0,0090 га розташовану за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер - НОМЕР_1, на якій він розташований.

19.05.2016 Трускавецька міська рада винесла рішення № 166 «Про встановлення розмірів орендної плати та ставок земельного податку на земельні ділянки, які перебувають у комунальній власності територіальної громади м. Трускавця в особі Трускавецької міської ради та у власності фізичних та юридичних осіб».

Згідно п.4 Рішення якого вирішила: внести зміни до рішення Трускавецької міської ради №789 від 30.01.2015 року «Про встановлення місцевих податків та зборів на території м. Трускавця» доповнити додаток №1 цього рішення пунктом 3.4.4 такого змісту: земельний податок на земельні ділянки, які перебувають у власності фізичних та юридичних осіб для ведення комерційної діяльності на яких розпочато будівельні роботи та не закінчено протягом трьох років з дня отримання декларації (дозволу) на початок будівельних робіт в тому числі на реконструкцію, а також на яких розташовані металеві кіоски, або павільйони становить 3 відсотки від їх нормативної грошової оцінки.

Судом встановлено, що позивач є особою, на яку поширюється даний нормативно-правовий акт.

Не погоджуючись із пунктом 4 рішення Трускавецької міської ради № 66, у зв'язку з тим, що на нього поширюється вказаний нормативно-правовий акт, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що встановлення різних ставок земельного податку з однаковим цільовим (функціональним) призначенням для суб'єктів господарювання є протизаконною дією органів місцевого самоврядування - порушенням законодавства про захист економічної конкуренції та забороненою законодавством формою непрямої дискримінації. Ці дії ставлять у нерівні умови різних суб'єктів господарювання.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст.55 Конституції України, держава кожному гарантує право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної власності, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Частиною 1 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) (надалі - в редакції, чинній на час звернення до суду) передбачено, що адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Строк звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом - проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. Після закінчення цього часу особа не втрачає права звернутися з адміністративним позовом, але така позовна заява може бути залишена без розгляду на тій підставі, що пропущено строк звернення.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (частина 2 статті 99 КАС).

Відповідно до частини 1 статті 100 КАС адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Приписами частини 2 цієї ж статті передбачено, що позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

На підставі аналізу позовної заяви ОСОБА_1 суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позивач обґрунтовує заявлені ним вимоги фактично необізнаністю із рішенням Трускавецької міської ради № 166.

Позивач у своєму позові зазначає, що про оскаржуване рішення Трускавецької міської ради №166 від 19.05.2016 дізнався лише в серпні 2017 року з офіційного сайту Трускавецької міської ради, і на протязі двох тижнів звернувся до суду із позовом. Вважає, що ним пропущено строк звернення до суду із поважних причин, оскільки він не є підписником бюлетеня «Голос ради» та з врахуванням його віку не є активним користувачем мережі інтернет.

Разом з тим, як видно з матеріалів справи та доводів апелянта оскаржений пункт рішення є регуляторним нормативно - правовим актом і Трускавецькою міською радою було проведено оприлюднення на офіційному сайті Трускавецької міської ради та в інформаційному бюлетені «Голос ради» за відповідними номерами видань, а саме:

-№1 (276) за лютий 2016 року рішення №74 від 04.02.2016 року «Про затвердження плану діяльності з підготовки проектів регуляторних актів на 2016 рік», а також оголошення про заплановане на березень оприлюднення проекту регуляторного акту «Про встановлення розмірів орендної плати та ставок земельного податку на земельні ділянки, які перебувають у комунальній власності територіальної громади м. Трускавця ь особі Трускавецької міської радії та у власності фізичних і юридичних осіб»;

-№2 (277) за березень 2016року оприлюднення проекту рішення «Про встановлення розмірів орендної плати та ставок земельного податку на земельні ділянки, які перебувають у комунальній власності територіальної громади м. Трускавця в особі Трускавецької міської ради та у власності фізичних і юридичних осіб» та аналіз регуляторного впливу;

-складено експертний висновок щодо регуляторного впливу постійною комісією міської ради;

-№6 за серпень 2016 року, яким офіційно оприлюднене оскаржуване рішення від 19.05.2016 №166 «Про встановлення розмірів орендної плати та ставок земельного податку на земельні ділянки, які перебувають у комунальній власності територіальної громади м. Трускавця в особі Трускавецької міської ради та у власності фізичних і юридичних осіб».

Дане рішення міської ради було прийнято за процедурою, яка встановлена Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».

На переконання колегії суддів позивач повинен був дізнатися про порушення свого права з часу оприлюднення оскаржуваного рішення.

До суду позивач звернувся лише 21 серпня 2017 року, тобто після спливу шестимісячного строку звернення до суду та без зазначення обставин, які б свідчили про пропущення встановленого строку звернення до адміністративного суду з поважних причин.

Ухвалою від 17 вересня 2018 року Трускавецький міський суд відмовив у задоволенні клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви ОСОБА_1 без розгляду за пропуском строку звернення до суду, не врахувавши того, що оскаржений пункт рішення є регуляторним актом, що приймається та оприлюднюється за встановленою законом процедурою.

Разом із тим, на переконання апеляційного суду, поважними у даному випадку слід вважати обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони і пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій.

Будь-яких обставин, які б свідчили про наявність обставин, які б перешкоджали чи утруднювали можливість звернення ОСОБА_1 із позовом до адміністративного суду у встановлений процесуальним законом строк позивачем не наведено і судом апеляційної інстанції не встановлено.

Пояснення позивача в обґрунтування поважності пропуску строку звернення до суду про те, що він не є підписником бюлетеню «Голос ради» і не користується мережею Інтернет є не переконливими.

Дотримання ж строку звернення з адміністративним позовом є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах. Вона дисциплінує учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, запобігає зловживанням і сприяє стабільності діяльності суб'єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», Європейська Конвенція «Про захист прав людини і основоположних свобод» і практика Європейського Суду з прав людини є джерелом права.

Частиною 1 ст. 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Однак, у справі «Мушта проти України» ЄСПЛ нагадує, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення.

Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані.

У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та переслідувати легітимну мету, враховуючи розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями.

Позивач мав усі правові підстави для вчасного звернення до суду з відповідним позовом у розумні строки, будь-яких перешкод для реалізації такого права матеріали справи не містять, як і підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними.

Відповідно до положень пункту 3 частини 1 статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України (тут і надалі у редакції на час вирішення апеляційної скарги), за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю і залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

Частиною 1 статті 319 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню і позовна заява залишається без розгляду з підстав, встановлених статтею 240 цього Кодексу.

Згідно із пунктом 9 частини 1 статті 240 Кодексу адміністративного судочинства України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами 3 та 4 статті 123 цього Кодексу.

Відповідно до частини 3 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду (частина 4 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України).

Аналізуючи наведені обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції не дав належної оцінки факту пропуску позивачем ОСОБА_1 строку звернення до адміністративного суду без поважних причин, що призвело до постановлення помилкового судового рішення. Відтак, оскаржувана постанова підлягає скасуванню із залишенням позовної заяви без розгляду.

Керуючись статтями 240, 241, 243, 308, 310, 315, 319, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Трускавецької міської ради Львівської області задовольнити частково.

Рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 24 вересня 2018 року у справі № 457/908/17 скасувати.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Трускавецької міської ради Львівської області про визнання протиправним та скасування п. 4 рішення Трускавецької міської ради №166 від 19.05.2016 залишити без розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Д. М. Старунський
судді В. М. Багрій
А. Р. Курилець
Повне судове рішення складено 13.02.2019