Справа № 9901/582/18
Суддя: Саприкіна Ірина Валентинівна
Дата ухвалення: 2019-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

Іменем України

29 січня 2019 року

м. Київ

Справа № 9901/582/18 (П/9901/582/18)

Провадження № 11-1140заі18

ВеликаПалата Верховного Суду у складі:

Головуючого судді Князєва В. С.,

судді-доповідача СаприкіноїІ. В.,

суддів: Антонюк Н. О., Бакуліної С. В., Британчука В. В., Гудими Д. А., Данішевської В. І., Золотнікова О. С., Лобойка Л. М., Лященко Н. П., Прокопенка О. Б., Рогач Л. І., Ситнік О. М., Уркевича В. Ю., Яновської О. Г.,

за участю:

секретаря судового засідання - Сергійчук Л. Ю.,

позивачки - ОСОБА_4,

представника позивачки - ОСОБА_5,

представника Вищої кваліфікаційної комісії суддів України - Лисюка М. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду (головуючий суддя Юрченко В. П., судді: Васильєва І. А., Пасічник С. С., Ханова Р. Ф., Хохуляк В. В.) від 06 вересня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИЛА:

У травні 2018 року ОСОБА_4 звернулася до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду з позовом, у якому просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (далі - ВККС, Комісія) від 26 квітня 2018 року № 543/ко-18;

- зобов'язати ВККС допустити суддю Оболонського районного суду міста Києва ОСОБА_4 до другого етапу кваліфікаційного оцінювання на відповідність займаній посаді «Дослідження досьє та проведення співбесіди».

Рішенням Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 06 вересня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Не погодившись із таким судовим рішенням з підстави порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги позивачка зазначила, що Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду не було досліджено всі докази та неповно встановлено обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

ВККС у відзиві на апеляційну скаргу просить у її задоволенні відмовити, оскільки Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду прийняв оскаржуване рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах законодавства та не спростовують правильність висновків суду першої інстанції.

Дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи та перевіривши матеріали справи, Велика Палата Верховного Суду встановила таке.

Президент України Указом від 23 січня 2012 року № 29/2012 призначив ОСОБА_4 на посаду судді Оболонського районного суду міста Києва строком на п'ять років.

Рішенням від 20 жовтня 2017 року № 106/зп-17 ВККС на підставі п. 20 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року

№ 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402-VIII) призначила кваліфікаційне оцінювання 999 суддів місцевих та апеляційних судів на відповідність займаній посаді, у тому числі судді ОСОБА_4

Рішенням від 16 березня 2018 року № 54/зп-18 Комісія затвердила результати складення суддями 26 лютого 2018 року анонімного письмового тестування і виконання практичного завдання в межах процедури кваліфікаційного оцінювання суддів на відповідність займаній посаді.

Згідно з додатком 3 до цього рішення суддя ОСОБА_4 за результатами складення анонімного письмового тестування отримала 64,125 бали (з максимально можливих 90), за виконання практичного завдання - 54 бали (з максимально можливих 120).

26 квітня 2018 року ВККС прийняла рішення № 543/ко-18, яким суддю Оболонського районного суду міста Києва ОСОБА_4 визнано такою, що не склала іспиту для суддів місцевих та апеляційних судів, призначеного рішенням Комісії від 29 січня 2018 року № 7/зп-18; їй відмовлено у допуску до другого етапу кваліфікаційного оцінювання на відповідність займаній посаді «Дослідження досьє і проведення співбесіди», призначеного рішенням Комісії від 20 жовтня 2017 року № 106/зп-17; визнано її такою, що не відповідає займаній посаді, та рекомендовано Вищій раді правосуддя (далі - ВРП) розглянути питання про звільнення ОСОБА_4 з посади судді Оболонського районного суду міста Києва.

У цьому рішенні зазначено, що відповідно до вимог підп. 5.1.1.1 та 5.1.1.2 п. 5 глави 6 розд. ІІ «Методологія кваліфікаційного оцінювання» Положення максимально можлива оцінка за показником рівня знань у сфері права становить 90 балів, за показником рівня практичних навичок та умінь у правозастосуванні - 120 балів. Суддя ОСОБА_4 за результатами складення анонімного письмового тестування отримала 64,125 бали, за виконання практичного завдання - 54 бали. Оскільки за результатами виконання практичного завдання суддя ОСОБА_4 отримала менше 50 відсотків від максимально можливого бала, Комісія дійшла висновку, що вона не склала іспиту, а тому не може бути допущена до другого етапу кваліфікаційного оцінювання на відповідність займаній посаді «Дослідження досьє і проведення співбесіди».

Не погодившись із таким рішенням ВККС, ОСОБА_4 звернулася до суду з адміністративним позовом за захистом порушених, на його думку, прав та інтересів.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та надані на противагу їм аргументи ВККС, перевіривши матеріали справи, Велика Палата Верховного Суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких обставин:

Відповідно до підп. 4 п. 16-1 розд. XV «Перехідні положення» Конституції України з дня набрання чинності Законом України від 02 червня 2016 року № 1401-VIII «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» відповідність займаній посаді судді, якого призначено на посаду строком на п'ять років або обрано суддею безстроково до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)», має бути оцінена в порядку, визначеному законом. Виявлення за результатами такого оцінювання невідповідності судді займаній посаді за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності чи відмова судді від такого оцінювання є підставою для звільнення судді з посади. Порядок та вичерпні підстави оскарження рішення про звільнення судді за результатами оцінювання встановлюються законом.

Згідно з п. 20 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIIIвідповідність займаній посаді судді, якого призначено на посаду строком на п'ять років або обрано суддею безстроково до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)», оцінюється колегіями ВККС в порядку, визначеному цим Законом. Виявлення за результатами такого оцінювання невідповідності судді займаній посаді за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності чи відмова судді від такого оцінювання є підставою для звільнення судді з посади за рішенням ВРП на підставі подання відповідної колегії ВККС.

За правилами ч. 1, 2 та 5 ст. 83 Закону № 1402-VIIIкваліфікаційне оцінювання проводиться ВККС з метою визначення здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді за визначеними законом критеріями. Критеріями кваліфікаційного оцінювання є: 1) компетентність (професійна, особиста, соціальна тощо); 2) професійна етика; 3) доброчесність. Порядок та методологія кваліфікаційного оцінювання, показники відповідності критеріям кваліфікаційного оцінювання та засоби їх встановлення затверджуються ВККС.

Однією з підстав для призначення кваліфікаційного оцінювання є рішення ВККС про призначення кваліфікаційного оцінювання судді у випадках, визначених законом (п. 2 ч. 4 ст. 83 цього ж Закону).

Частини 1, 2 ст. 85 згаданого Закону передбачають, що кваліфікаційне оцінювання включає такі етапи: 1) складення іспиту; 2) дослідження досьє та проведення співбесіди. Рішення про черговість етапів проведення кваліфікаційного оцінювання ухвалює ВККС. Іспит є основним засобом встановлення відповідності судді (кандидата на посаду судді) критерію професійної компетентності та проводиться шляхом складення анонімного письмового тестування та виконання практичного завдання з метою виявлення рівня знань, практичних навичок та умінь у застосуванні закону, здатності здійснювати правосуддя у відповідному суді та з відповідною спеціалізацією. Порядок проведення іспиту та методика встановлення його результатів затверджуються ВККС. Тестові та практичні завдання іспиту складаються з урахуванням принципів інстанційності та спеціалізації.

На виконання вимог вказаного Закону Комісія рішенням від 03 листопада 2016 року № 143/зп-16 затвердила Положення про порядок та методологію кваліфікаційного оцінювання, показники відповідності критеріям кваліфікаційного оцінювання та засоби їх встановлення (далі - Положення), а рішенням від 04 листопада 2016 року № 144/зп-16 затвердила Порядок проведення іспиту та методику встановлення його результатів у процедурі кваліфікаційного оцінювання (далі - Порядок).

За визначенням п. 1 Порядку іспит - це встановлений Законом етап кваліфікаційного оцінювання, який є основним засобом виявлення рівня знань, практичних навичок та умінь у застосуванні закону судді та/ або кандидата на посаду судді. Іспит проводиться ВККС з метою визначення здатності учасника іспиту здійснювати правосуддя у відповідному суді або для оцінювання відповідності учасника іспиту займаній посаді судді за критерієм професійної компетентності. Іспит відбувається шляхом складення учасником іспиту анонімного письмового тестування та виконання письмового практичного завдання (п. 2 Порядок).

Критеріями кваліфікаційного оцінювання є: 1) компетентність (професійна, особиста, соціальна); 2) професійна етика; 3) доброчесність (п. 1 глави 1 розд. ІІ Положення).

Відповідність судді критерію професійної компетентності оцінюється (встановлюється) за такими показниками: рівень знань у сфері права; рівень практичних навичок та умінь у правозастосуванні; ефективність здійснення правосуддя; діяльність щодо підвищення фахового рівня. Показники «рівень знань у сфері права» та «рівень практичних навичок та умінь у правозастосуванні» оцінюються під час іспиту на підставі відповідно анонімного письмового тестування та виконання практичного завдання. (п. 1 - 3 глави 2 розд. ІІ Положення).

За змістом п. 1 і 4 глави 6 розд. ІІ Положення встановлення відповідності судді (кандидата на посаду судді) критеріям кваліфікаційного оцінювання здійснюється членами Комісії за їх внутрішнім переконанням відповідно до результатів кваліфікаційного оцінювання. Рішення про підтвердження здатності здійснювати правосуддя суддею (кандидатом на посаду судді) у відповідному суді ухвалюється у випадку отримання ним мінімально допустимих і більших балів за результатами іспиту, а також бала, більшого за 0, за результатами оцінювання критеріїв особистої компетентності, соціальної компетентності професійної етики та доброчесності.

У підп. 5.1 п. 5 глави 6 розд. ІІ Положення визначено, що критерії компетентності оцінюються так: професійна компетентність (за показниками, отриманими під час іспиту) - 300 балів, з яких: рівень знань у сфері права - 90 балів; рівень практичних навичок та умінь у правозастосуванні - 120 балів; ефективність здійснення суддею правосуддя або фахова діяльність для кандидата на посаду судді - 80 балів; діяльність щодо підвищення фахового рівня - 10 балів; особиста компетентність - 100 балів; соціальна компетентність - 100 балів.

Мінімально допустимим є бал, отриманий за результатами оцінки критерію кваліфікаційного оцінювання, який дозволяє судді (кандидату на посаду судді) продовжувати участь у кваліфікаційному оцінюванні. Мінімально допустимий бал визначається для: анонімного письмового тестування; виконання практичного завдання; іспиту. Мінімально допустимі бали при складенні анонімного письмового тестування та виконанні практичного завдання визначаються рішенням Комісії за критеріальним методом відповідно до Порядку проведення іспиту та методики встановлення його результатів. Мінімально допустимий бал при виконанні практичного завдання встановлюється для визначення мінімально допустимого бала іспиту. Мінімально допустимий бал іспиту визначається рішенням Комісії за сумою мінімально допустимих балів анонімного письмового тестування та виконання практичного завдання (п. 6.1 - 6.4 глави 6 розд. ІІ цього Положення).

Суддя (кандидат на посаду судді), який за результатами складення анонімного письмового тестування набрав менше мінімально допустимого бала, на підставі відповідного рішення Комісії не допускається до виконання практичного завдання, припиняє участь у кваліфікаційному оцінюванні та визнається таким, що не підтвердив здатності здійснювати правосуддя у відповідному суді. Суддя (кандидат на посаду судді), який за результатами виконання практичного завдання набрав менше мінімально допустимого бала, допускається до наступного етапу кваліфікаційного оцінювання у разі набрання ним мінімально допустимого бала іспиту. Суддя (кандидат на посаду судді), який за результатами етапу «Іспит» набрав менше мінімально допустимого бала, на підставі відповідного рішення Комісії, не допускається до етапу «Дослідження досьє та співбесіда», припиняє участь у кваліфікаційному оцінюванні та визнається таким, що не підтвердив здатності здійснювати правосуддя у відповідному суді або відповідність займаній посаді (п. 7 - 9 глави 6 розд. ІІ Положення).

Мінімально допустимий бал іспиту визначається рішенням Комісії за сумою мінімально допустимих балів анонімного письмового тестування та виконання практичного завдання.

За результатами кваліфікаційного оцінювання судді для підтвердження відповідності займаній посаді Комісія ухвалює одне з таких рішень: про відповідність займаній посаді судді; про невідповідність займаній посаді судді.

Як убачається з матеріалів справи та вірно установлено судом першої інстанції, суддя ОСОБА_4 у межах іспиту, який проводився у рамках кваліфікаційного оцінювання суддів місцевих судів, за виконання тестових завдань, отримала 64,125 бали (з максимально можливих 90), а за результатами виконання практичного завдання набрала 54 бали, що є менше від 50 відсотків максимального бала, який можна отримати на цій стадії (а саме: 120).

Обгрунтовуючи свою апеляційну скаргу, ОСОБА_4 зазначає, що загальна сума отриманих нею балів за виконання тестових та практичних завдань складає 118,125, що, на її думку, дозволяє позивачці узяти участь у наступному етапі кваліфікаційного оцінювання («Дослідження досьє та проведення співбесіди»), оскільки є більшою від 50 відсотків максимального бала, який можна отримати у межах іспиту за сумою цих його стадій ((90+120) : 2 = 105).

Надаючи оцінку цим доводам, Велика Палата Верховного Суду зазначає таке.

За змістом п. 8 глави 6 розд. ІІ Положення обов'язковою умовою, за якої суддя (кандидат на посаду судді) допускається до наступного етапу кваліфікаційного оцінювання є набрання ним мінімально допустимого бала іспиту.

Положенням визначено, що мінімально допустимий бал іспиту під час кваліфікаційного оцінювання суддів на відповідність займаній посаді - 50 відсотків від максимально можливого бала, встановленого в межах цього іспиту.

Однак критерії, за яких суддя визнається таким, що набрав мінімально допустимий бал іспиту визначені у рішенні ВККС від 29 січня 2018 року № 7/зп-18, а саме у разі набрання ним: 50 і більше відсотків від максимально можливого бала за складання анонімного письмового тестування; 50 і більше відсотків від максимально можливого бала за виконання практичного завдання.

Отже, Велика Патала Верховного Суду звертає увагу, що Комісія для цілей проведення іспиту встановила, як мінімально допустимий бал для іспиту загалом, так і для анонімного письмового тестування і практичного завдання окремо, як дві необхідні умови набрання мінімально допустимого бала в межах цього іспиту. Так, мінімально допустимим балом іспиту є отримання за кожен з його етапів бала, який становить 50 і більше відсотків від максимально можливого бала, встановленого для цих етапів, тобто 45 балів за результатами анонімного письмового тестування та не менше 60 балів - за виконання практичного завдання.

Беручи до уваги, що суддя ОСОБА_4 за результатами виконання практичного завдання набрала менше від 50 відсотків максимального бала, який можна отримати на цій стадії, вона не може вважатися такою, що набрала мінімально допустимий бал іспиту, а тому її доводи про потребу застосування до спірних правовідносин п. 8 глави 6 розд. ІІ Положення є помилковими.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 820/712/16.

Водночас Велика Палата Верховного Суду вважає за доцільне зазначити, що рівень знань у сфері права та рівень практичних навичок та умінь у правозастосуванні є самостійними (самодостатніми) показниками визначення рівня професійної компетентності судді, кожен з яких, відповідно до п. 2, 3 глави 2 розд. ІІ Положення, має на меті проявити і оцінити різні аспекти професійної підготовки і кваліфікації судді. Під час кваліфікаційного оцінювання Комісія вирішує питання відповідності судді займаній посаді, тому така особа повинна підтвердити свою відповідність за усіма критеріями та відповідними їм показниками у тій послідовності, яку встановила Комісія.

Таким чином, Велика Палата Верховного Суду вважає, що доводи ОСОБА_4 щодо необхідності складання загальної суми, отриманих нею балів за виконання тестових та практичних завдань, спростовуються зазначеними вище Положенням та Порядком, якими визначено методологію кваліфікаційного оцінювання судді.

Велика Палата Верховного Суду не погоджується й з аргументами скаржниці щодо порушення її прав у зв'язку з неповідомленням ВККС про визначення методики оцінювання, виходячи з того, що Положення і Порядок, які прийняті у листопаді 2016 року (зі змінами, внесеними 13 лютого 2018 року), були опубліковані на офіційному веб-сайті Комісії 13 лютого 2018 року, а тому до проведення кваліфікаційного оцінювання судді ОСОБА_4 (26 лютого 2018 року) вона мала можливість ознайомитися з ними.

Аргументи ОСОБА_4, що оскаржуване рішення ВККС до її відома не доводилось та не було опубліковано для загального доступу, а це є грубим порушенням її прав у виниклих правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду вважає необгрунтованими, оскільки ці обставини ніяким чином не впливають на результат кваліфікаційного оцінювання судді, і не є підставою для скасування рішення Комісії.

Згідно з положеннями ч. 2, 3 ст. 88 Закону № 1402-VIIIсуддя (кандидат на посаду судді), який не згодний із рішенням ВККС щодо його кваліфікаційного оцінювання, може оскаржити це рішення в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Рішення ВККС, ухвалене за результатами проведення кваліфікаційного оцінювання, може бути оскаржене та скасоване виключно з таких підстав: 1) склад членів ВККС, який провів кваліфікаційне оцінювання, не мав повноважень його проводити; 2) рішення не підписано будь-ким із складу членів Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, який провів кваліфікаційне оцінювання; 3) суддя (кандидат на посаду судді) не був належним чином повідомлений про проведення кваліфікаційного оцінювання - якщо було ухвалено рішення про непідтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді з підстав неявки для проходження кваліфікаційного оцінювання; 4) рішення не містить посилання на визначені законом підстави його ухвалення або мотивів, з яких Комісія дійшла відповідних висновків.

Разом з цим, Велика Палата Верховного Суду звертає увагу, що Законом № 1402-VIIIвизначені конкретні підстави для скасування рішення ВККС, і такі підстави як неопублікування для загального доступу рішення Комісії про визначення методики оцінювання та неповідомлення позивачки про рішення ВККС щодо невідповідності її займаній посаді цим законом не зазначені.

Ураховуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновком суду першої інстанції, що рішення ВККС від 26 квітня 2018 року № 543/ко-18 «Про невідповідність судді Оболонського районного суду міста Києва ОСОБА_4 займаній посаді» прийняте на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, є законним і відсутні правові підстави для його скасування.

З огляду на викладене, Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, правові висновки Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду скаржницею не спростовані.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, ч. 1 ст. 316 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене та керуючись ст. ст. 242, 266, 315, 316, 322 КАС України, Велика Палата Верховного Суду

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 06 вересня 2018 року - залишити без задоволення.

Рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 06 вересня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В. С. Князєв

Суддя-доповідач: І. В. Саприкіна

Судді:

Н. О. Антонюк Н. П. Лященко

С. В. Бакуліна О. Б. Прокопенко

В. В. Британчук Л. І. Рогач

Д. А. Гудима О. М. Ситнік

В. І. Данішевська В. Ю. Уркевич

О. С. Золотніков О. Г. Яновська

Л. М. Лобойко