Справа № 420/5762/18
Суддя: Білостоцький О. В.
Дата ухвалення: 2019-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/5762/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2019 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Білостоцького О.В., розглянувши в порядку спрощеного провадження, визначеного ч.5 ст. 262 КАС України, адміністративну справу за позовом приватного підприємства «Агрофірма Будаки» до Державної фіскальної служби України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов’язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов приватного підприємства «Агрофірма Будаки» (а.с. 100-112) до Державної фіскальної служби України, в якому позивач просить суд: визнати протиправним та скасувати рішення Комісії Державної фіскальної служби України, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації №537929/33704319 від 04.01.2018 року про відмову у реєстрації податкової накладної №4 від 20.12.2017 року; зобов’язати Державну фіскальну службу України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну №4 від 20.12.2017 року та вважати її прийнятою та зареєстрованою протягом операційного дня, коли її було надіслано платником податку, а саме 20.12.2018 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що ним у встановленому законодавством порядку було складено та направлено до контролюючого органу податкову накладну №4 від 20.12.2017 року, реєстрація якої необґрунтовано була зупинена. Підставою для зупинення Комісією ДФС України було зазначено відповідність податкової накладної пункту 6 Критеріям оцінки ступеня ризиків, достатніх для зупинення реєстрації податкової накладної, затверджених наказом Міністерства фінансів України №567 від 13.06.2017 року.

На підтвердження правомірності та реальності господарської операції, відображеній у податковій накладній №4 від 20.12.2017 року позивачем 28.12.2017 року було направлено до ДФС України пояснення та первинні документи. Однак Комісією було прийнято рішення №537929/33704319 від 04.01.2018 року про відмову у реєстрації податкової накладної №4 від 20.12.2017 року. Вищезазначене рішення позивач вважає незаконним, необґрунтованим, таким, що не враховує специфіку діяльності позивача та не містить конкретної інформації щодо причин та підстав для його прийняття.

Ухвалою суду від 12.12.2018 року позовну заяву приватного підприємства «Агрофірма Будаки» до Державної фіскальної служби України було прийнято до розгляду, у справі було відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін. Відповідачу запропоновано в 15-денний строк з дня отримання ухвали надати відзив на адміністративний позов.

Суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі (ст. 258 КАС України).

04.02.2019 року через канцелярію суду від Державної фіскальної служби України надійшов відзив на адміністративний позов, з якого вбачається, що відповідач позов не визнає, та зазначає, що рішення комісії ДФС України №537929/33704319 від 04.01.2018 року, яким позивачу було відмовлено у реєстрації податкової накладної №4 від 20.12.2017 року, є правомірним та законним, оскільки надані позивачем документи були складені з порушенням законодавства та/або не є достатніми для прийняття комісією ДФС України рішення про реєстрацію податкової накладної. Так приватне підприємство «Агрофірма Будаки» не надало до податкової накладної первинних документів зберігання продукції, складських документів, документів щодо підтвердження відповідності продукції (декларації про відповідність, паспорти якості, сертифікати відповідності) наявність яких передбачена договором та/або законом.

Судом під час розгляду справи встановлено наступне.

Приватне підприємство «Агрофірма Будаки» знаходиться на обліку в Чорноморській об’єднаній державній податковій інспекції ГУ ДФС в Одеській області та є платником 4 групи (а.с. 66).

Згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, основним видом діяльності приватного підприємства «Агрофірма Будаки» є: вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур (основний); розведення великої рогатої худоби молочних порід; розведення свиней; розведення свійської птиці; допоміжна діяльність у рослинництві; оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин; оптова торгівля м'ясом і м'ясними продуктами; оптова торгівля молочними продуктами, яйцями, харчовими оліями та жирами; роздрібна торгівля м'ясом і м'ясними продуктами в спеціалізованих магазинах (а.с. 33-34).

З довідки виконавчого комітету Приморської сільської ради Білгород-Дністровського району №67 від 26.01.2017 року вбачається, що за приватним підприємством «Агрофірма Будаки» числяться земельні ділянки сільськогосподарського призначення площею 1 074,8990 га, у тому числі на умовах оренди з фізичними особами – 1 067,499 га (рілля – 1 047,589 га, багаторічні насадження – 19,91 га), 7,4 га (рілля) – угода з Приморською сільською радою (а.с. 65).

Як вбачається зі Звіту про площі та валові збори сільськогосподарських культур форми 29 с-г на 1 грудня 2017 рік приватне підприємство «Агрофірма Будаки» у 2017 році зібрало у тому числі 8 180,00 центнерів насіння соняшнику (а.с. 68-78).

З метою здійснення власної господарської діяльності, а саме продажу зібраного насіння соняшнику приватним підприємством «Агрофірма Будаки» (продавець) 20.12.2017 року було укладено договір поставки №ОД4875/18 з ТОВ «Кернел-Трейд» (покупець) (а.с. 58-60).

У відповідно до п.2.2 вищезазначеного договору строк поставки товару - до 22.12.2017 року. Згідно п. 3.1 оплата товару здійснюється покупцем у грошовій формі впродовж 5 банківських днів після надання постачальником покупця документів, зазначених у п. 2.5 цього договору. У разі ненадання цих документів або неповного їх надання, покупець має право затримати оплату товару або здійснити часткову його оплату.

На виконання умов договору поставки №ОД4875/18 від 20.12.2017 року приватне підприємство «Агрофірма Будаки» поставило ТОВ «Кернел-Трейд» 28,100 тон насіння соняшника на загальну суму 317 530,12 грн., що підтверджується додатком до договору №ОД4875/18 від 20.12.2017 року (а.с. 61), видатковою накладною (а.с. 63), довіреністю №ОД00015781 від 13.12.2017 року (а.с. 63).

За результатами першої події, а саме поставки насіння соняшника, 20.12.2017 року приватне підприємство «Агрофірма Будаки» виписало та подало на реєстрацію в Єдиному державному реєстрі податкових накладних податкову накладну №4 від 20.12.2017 року (а.с. 37).

Згідно квитанції від 26.12.2017 року, податкова накладна №4 від 20.12.2017 року була доставлена до Державної фіскальної служби України, але її реєстрацію було зупинено з посиланням на п. 201.16 ст. 201 Податкового кодексу України (а.с. 38).

В квитанції податковим органом було зазначено, що "податкова накладна відповідає критеріям оцінки ступеня ризиків, визначеним пунктом 6 Критеріїв оцінки ступеня ризиків, достатніх для зупинення реєстрації ПН/РК в ЄРПН, затверджених наказом МФУ від 13.06.2017 року №567. За результатами опрацювання СМКОР виявлено невідповідність обсягів постачання обсягам придбання по товарах згідно з УКТ ЗЕД: 1206". Також даною квитанцією запропоновано приватному підприємству «Агрофірма Будаки» надати пояснення та/або копії документів, достатні для прийняття рішення про реєстрацію ПН/РК, та/або Таблицю даних платника податків, яка передбачена пунктом 4 цього наказу.

28.12.2017 року, на виконання пп. 201.16.2 п. 201.16 ст. 201 ПК України, позивач направив до ДФС України повідомлення щодо подачі документів про підтвердження реальності здійснення операцій по зазначеній податковій накладній з поясненнями та відповідним пакетом первісної документації, а саме: договір поставки №ОД4875/18 від 20.12.2017 року, додаток до договору поставки №ОД4875/18, довіреність №ОД00015781 від 13.12.2017 року, довідку про підтвердження статусу платника єдиного податку 4 групи, видаткову накладну №РН-51 від 20.12.2017 року, довідку №67 від 26.01.2017 року про наявність земельних ділянок, відомості з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, виписку по рахунку з 19.12.2017 року по 22.12.2017 року.

Однак рішенням Комісії ДФС України, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації №537929/33704319 від 04.01.2018 року позивачу було відмовлено у реєстрації податкової накладної №4 від 20.12.2017 року, оскільки надані документи складені з порушенням законодавства та/або не є достатніми для прийняття комісією ДФС України рішення про реєстрацію податкової накладної (а.с. 36).

Не погодившись із зазначеним рішенням та вважаючи його протиправним і необґрунтованим, позивач 29.01.2018 року звернувся зі скаргою до Держаної фіскальної служби України (а.с. 81-88).

Листом від 17.04.2018 року Державна фіскальна служба України на запит позивача від 06.03.2018 року повідомила, що скарга на рішення Комісії ДФС України, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації знаходиться у неї на опрацюванні.

22.10.2018 року приватне підприємство «Агрофірма Будаки» повторно звернулось через електронний кабінет до Державної фіскальної служби України з метою отримання інформації про стан розгляду його скарги від 29.01.2018 року. Разом з тим, на момент звернення з даним адміністративним позовом до суду, позивач відповіді на свій запит не отримав.

Відтак, вичерпавши всі законні заходи щодо досудового врегулювання спору, приватне підприємство «Агрофірма Будаки» звернулось до суду із даним адміністративним позовом.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши письмові докази у справі, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному і об'єктивному дослідженні, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Спеціальним законом з питань оподаткування, який установлює порядок погашення зобов`язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов`язкових платежів), нарахування і сплату пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків і визначає заходи, які вживаються контролюючим органом з метою погашення платниками податків податкового боргу є Податковий кодекс України від 02.12.2010 року №2755-VI (далі - ПК України).

Згідно пп. "а", "б" п. 185.1 ст.185 ПК України, об'єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України та постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України.

Датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг згідно приписів норми пункту 187.1 статті 187 ПК України вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню; б) дата відвантаження товарів.

База оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається, виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (пункт 188.1 статті 188 Податкового кодексу України).

Згідно з п.201.10 ст.201 ПК України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов’язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Податкова накладна та/або розрахунок коригування до неї, складені та зареєстровані після 01 липня 2017 року в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження.

Як було встановлено судом, позивачем за правилами першої події, а саме за датою відвантаження товарів, було виписано та подано на реєстрацію в Єдиному державному реєстрі податкових накладних податкову накладну №4 від 20.12.2017 року.

За приписами п. 74.2 ст. 74 ПК України (в редакції, чинній на час зупинення реєстрації податкової накладної) в Єдиному реєстрі податкових накладних забезпечується проведення постійного автоматизованого моніторингу відповідності податкових накладних/розрахунків коригування критеріям оцінки ступеня ризиків, достатніх для зупинення реєстрації таких податкових накладних/розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Критерії оцінки ступеня ризиків, достатніх для зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Зібрана податкова інформація та результати її опрацювання використовуються для виконання покладених на контролюючі органи функцій та завдань, а також центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, для формування та реалізації єдиної державної податкової та митної політики (пункт 74.3 статті 74 ПК України).

Механізм внесення відомостей, що містяться у податковій накладній та/або розрахунку коригування кількісних і вартісних показників до неї, до Єдиного реєстру податкових накладних визначений Порядком ведення Єдиного реєстру податкових накладних, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2010 року №1246 (далі - Порядок №1246).

Згідно п.12 Порядку №1246 (в редакції, чинній на час зупинення реєстрації податкової накладної) після надходження податкової накладної та/або розрахунку коригування до ДФС в автоматизованому режимі здійснюється їх розшифрування та проводяться перевірки: відповідності податкової накладної та/або розрахунку коригування затвердженому формату (стандарту); чинності електронного цифрового підпису, порядку його накладення та наявності права підписання посадовою особою платника податку таких податкової накладної та/або розрахунку коригування; реєстрації особи, що надіслала на реєстрацію податкову накладну та/або розрахунок коригування, платником податку на момент складення та реєстрації таких податкової накладної та/або розрахунку коригування; дотримання вимог, установлених пунктом 192.1 статті 192 та пунктом 201.10 статті 201 Кодексу; наявності помилок під час заповнення обов'язкових реквізитів відповідно до пункту 201.1 статті 201 Кодексу; наявності суми податку на додану вартість відповідно до пунктів 200-1.3 і 200-1.9 статті 200-1 Кодексу (для податкових накладних та/або розрахунків коригування, що реєструються після 1 липня 2015 року); наявності в Реєстрі відомостей, що містяться у податковій накладній, яка коригується; факту реєстрації/зупинення реєстрації/відмови в реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування з такими ж реквізитами; відповідності податкових накладних та/або розрахунків коригування критеріям оцінки ступеня ризиків, достатнім для зупинення їх реєстрації відповідно до пункту 201.16 статті 201 Кодексу; дотримання вимог Законів України «Про електронний цифровий підпис», «Про електронні документи та електронний документообіг» та Порядку обміну електронними документами з контролюючими органами, затвердженого в установленому порядку.

Відповідно до п. 13 Порядку №1246 за результатами перевірок, визначених п. 12 цього Порядку, формується квитанція про прийняття або неприйняття, або зупинення реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування.

Аналогічні норми містить підпункт 201.16.1 пункту 201.16 статті 201 ПК України (в редакції, чинній на час зупинення реєстрації податкової накладної), згідно яких реєстрація податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних може бути зупинена у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, у разі відповідності такої податкової накладної/розрахунку коригування сукупності критеріїв оцінки ступеня ризиків, достатніх для зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, встановлених відповідно до пункту 74.2 статті 74 цього Кодексу.

У разі зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних платнику податку протягом операційного дня контролюючий орган в автоматичному режимі надсилає (в електронному вигляді у текстовому форматі) квитанцію про зупинення реєстрації такої податкової накладної/розрахунку коригування.

Така квитанція є підтвердженням зупинення такої реєстрації.

У квитанції про зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування зазначаються: а) порядковий номер та дата складення податкової накладної/розрахунку коригування; б) визначення критерію(їв) оцінки ступеня ризиків, достатніх для зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, на підставі яких було здійснено зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування; в) пропозиція щодо надання платником податку пояснень та/або копії документів (за вичерпним переліком), достатніх для прийняття контролюючим органом рішення про реєстрацію такої податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних.

З квитанції від 14.12.2017 року вбачається, що контролюючим органом сформовано висновок про відповідність податкової накладної №26 від 29.11.2017 року критеріям оцінки ступеня ризиків, визначених пунктом 6 Критеріїв оцінки ступеня ризиків, достатніх для зупинення реєстрації податкової накладної в ЄРПН, затверджених Наказом №567.

Разом з тим суд зазначає, що пунктом 6 Критеріїв оцінки ступеня ризиків достатніх для зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, затверджених наказом Міністерства фінансів України №567 (далі - Критерії) (в редакції чинній на час зупинення реєстрації податкової накладної) визначено, що моніторинг податкової накладної/розрахунку коригування здійснюється ДФС за декількома критеріями, а саме:

- обсяг постачання товару/послуги, зазначений у податковій накладній/розрахунку коригування, яка подана на реєстрацію в Реєстрі, у 1,5 разу більший за величину, що дорівнює залишку різниці обсягу придбання на митній території України такого товару/послуги (крім обсягу придбання товарів/послуг за операціями, які звільнені від оподаткування та підлягають оподаткуванню за нульовою ставкою) та/або ввезення на митну територію України такого товару, зазначеного з 01 січня 2017 року в отриманих податкових накладних/розрахунках коригування, зареєстрованих в Реєстрі, і митних деклараціях, та обсягу постачання відповідного товару/послуги, зазначеного у податкових накладних/розрахунках коригування, зареєстрованих з 01 січня 2017 року в Реєстрі, і переважання в такому залишку (більше 75% загального такого залишку) товарів з кодами згідно з УКТ ЗЕД, які визначаються ДФС, та відсутність товару/послуги, зазначеного/зазначеної в податковій накладній, яка подана на реєстрацію в Реєстрі, в інформації, поданій платником податку за встановленою формою, як товару/послуги, що на постійній основі постачається (виготовляється);

- відсутність (анулювання, призупинення) ліцензій, виданих органами ліцензування, які засвідчують право суб’єкта господарювання на виробництво, експорт, імпорт, оптову і роздрібну торгівлю підакцизними товарами (продукцією), визначеними підпунктами 215.3.1 та 215.3.2 пункту 215.3 статті 215 розділу VI Податкового кодексу України, стосовно товарів, які зазначені платником податку у податковій накладній, поданій на реєстрацію в Реєстрі.

- розрахунок коригування, складений постачальником товарів/послуг до податкової накладної, яка складена на отримувача - платника податку на додану вартість, якщо передбачається зміна вартості товару/послуг більше ніж удвічі та/або зміна номенклатури товарів/послуг (для кодів товарів згідно з УКТ ЗЕД - зміна перших чотирьох цифр кодів, а для кодів послуг відповідно до Державного класифікатора продукції та послуг - перших двох цифр кодів).

Аналізуючи вищезазначені норми, суд доходить висновку, що приписами пункту 6 Критеріїв визначено декілька критеріїв оцінки ступеня ризиків, на підставі чого податковий орган повинен був у квитанції від 26.12.2017 року чітко зазначити вид критерію, якому не відповідає податкова накладна №4 від 20.12.2017 року.

Разом з тим зі змісту Квитанції від 26.12.2017 року про зупинення реєстрації податкової накладної №4 від 20.12.2017 року вбачається, що фіскальним органом зазначено лише загальне посилання на відповідність податкової накладної критеріям оцінки ступеня ризиків, визначених пунктом 6 Критеріїв оцінки ступеня ризиків, достатніх для зупинення реєстрації податкових накладних в ЄРПН, затверджених Наказом № 567, що на думку суду, не свідчить про виконання контролюючим органом вимог пп.201.16.1 п.201.16 ст.201 ПК України.

Викладення у вказаній квитанції речення про «невідповідність обсягів постачання обсягам придбання по товарах згідно з УКТ ЗЕД: 1206» та віднесення з цих підстав податкової накладної №4 від 20.12.2017 року до пункту 6 Критеріїв оцінки ступеня ризиків суд вважає необґрунтованим, оскільки такого критерію не визначено у пункті 6 наказу Міністерства фінансів України №567.

З даного приводу суд погоджується з твердженням позивача, викладеним в адміністративному позові, що обсяги насіння соняшника, поставленого за договором №ОД4875/18 від 20.12.2017 року, не може ставитись у залежність від обсягів придбаного агрофірмою товару, оскільки в процесі вирощування підприємством насіння соняшника його кількість збільшується в декілька раз.

При вирішенні справи судом також враховано і те, що невизначення контролюючим органом конкретного виду критерію, який встановлений п.6 Критеріїв оцінки ступеня ризиків Наказу №567 прямо впливає на можливість надання в подальшому платником податків відповідних документів, перелік яких міститься у Вичерпному переліку документів, достатніх для прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 13.06.2017року №567 (далі Вичерпний перелік документів Наказу №567).

Так, пунктом 1 Вичерпного переліку документів Наказу №567 (в редакції, чинній на час зупинення реєстрації податкової накладної), зазначено перелік документів, достатніх для прийняття рішення про реєстрацію ПН/РК в ЄРПН у розмірі критеріїв оцінки ступеня ризиків, достатніх для зупинення реєстрації ПН/РК в ЄРПН, зокрема:

1) для критерію, зазначеного у підпункті 1 пункту 6 Критеріїв: договори, у тому числі зовнішньоекономічні контракти, з додатками, листування з контрагентами; договору, довіреності, акти керівного органу платника податку, якими оформлені повноваження осіб, які одержують продукцію в інтересах платника податку для провадження господарської операції; первинні документи щодо постачання придбання товарів/послуг, зберігання й транспортування, навантаження, розвантажування продукції, складські документи (інвентаризаційні описи), у тому числі рахунки-фактури/інвойси, акти приймання-передавання товарів (робіт, послуг) з урахуванням наявності певних типових форм та галузевої специфіки, накладні; розрахункові документи, банківські виписки з особових рахунків; документи щодо підтвердження відповідності продукції (декларації про відповідність, паспорти якості, сертифікати відповідності), наявність яких передбачена договором або/законодавством;

2) для критерію, зазначеного в підпункті 2 пункту 6 Критеріїв: договори, у тому числі зовнішньоекономічні контракти з додатками, листування з контрагентами; договори, довіреності, акти керівного органу платника податку, якими оформлені повноваження осіб, які одержують продукцію в інтересах платника податку для провадження господарської операції; первинні документи щодо постачання/придбання товарів/послуг, зберігання й транспортування, навантаження, розвантаження продукції, складські документи, інвентаризаційні описи, у тому числі рахунки-фактури/інвойси, акти приймання-передавання товарів (робіт, послуг) з урахуванням наявності певних типових форм та галузевої специфіки, накладні; розрахункові документи, банківські виписки з особових рахунків; документи щодо підтвердження відповідності продукції (декларації про відповідність, паспорти якості, сертифікати відповідності), наявність яких передбачена договором та/або законодавством.

З аналізу норм законодавства слідує, що можливість надання платником податків вичерпного переліку документів на підтвердження правомірності формування та подання податкової накладної прямо залежить від чіткого визначення фіскальним органом конкретного виду критерію оцінки ступеня ризиків.

Як твбачається зі змісту Квитанції про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної в ЄРПН по податковій накладній, фіскальним органом запропоновано платнику податків надати пояснення та/або копії документів, достатніх для прийняття рішення про реєстрацію податкових накладних, та/або Таблицю даних платника податків, яка передбачена пунктом 4 цього наказу.

Таким чином, у Квитанції від 26.12.2017 року фіскальним органом, в порушення підпункту 201.16.1 пункту 201.16 статті 201 ПК України не вказано ані конкретного виду критерію оцінки ступеня ризику (пункт 6 Критеріїв містить визначення трьох різних критеріїв), ані конкретного переліку документів, вичерпний перелік яких встановлений Наказом №567.

Крім того Наказ №567 (в редакції, чинній на час зупинення реєстрації податкової накладної) не містить п.4, на зміст якого посилається відповідач у квитанціях про зупинення реєстрації податкових накладних із зазначенням надання «та/або Таблицю даних платника податків, яка передбачена пунктом 4 цього наказу».

Відповідно до пп. 201.16.2, пп.201.16.3 п.201.16 ст.201 ПК України (в редакції чинній на момент прийняття оскаржуваного рішення) письмові пояснення та/або копії документів, зазначені у підпункті "в" підпункту 201.16.1 цього пункту, платник податку має право подати до контролюючого органу за основним місцем обліку такого платника податку протягом 365 календарних днів, що настають за датою виникнення податкового зобов’язання, відображеного у такій податковій накладній/розрахунку коригування.

Такі документи передаються контролюючим органом за основним місцем обліку платника податку не пізніше наступного робочого дня з дня їх отримання до комісії центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику.

Письмові пояснення та/або копії документів, подані платником податків до контролюючого органу відповідно до підпункту 201.16.2 цього пункту, розглядаються комісією центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику.

Зазначена комісія приймає рішення про: а) реєстрацію податкових накладних; б) відмову у реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Підстави для прийняття комісією центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або про відмову в такій реєстрації встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Судом встановлено, що на виконання положень підпункту 201.16.2 пункту 201.6 статті 201 ПК України позивачем було направлено до податкового органу копії первинних документів та пояснення по господарській операції, щодо якої була складена податкова накладна №4 від 20.12.2017 року.

Однак рішенням Комісії ДФС України, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації №537929/33704319 від 04.01.2018 року позивачу було відмовлено у реєстрації податкової накладної в ЄРПН, оскільки надані документи складені з порушенням законодавства та/або не є достатніми для прийняття комісією ДФС України рішення про реєстрацію податкової накладної.

З цього приводу суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України «Про встановлення підстав для прийняття рішення комісією Державної фіскальної служби про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або про відмову в такій реєстрації» від 29.03.2017 року №190 (далі - Постанова №190) (яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) підставами для прийняття комісією ДФС рішення про відмову в реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування є:

- ненадання платником податку письмових пояснень стосовно підтвердження інформації, зазначеної у податковій накладній/розрахунку коригування, до якої/якого застосована процедура зупинення реєстрації згідно з пунктом 201.16 статті 201 Кодексу; ненадання платником податку копій документів відповідно до підпункту в підпункту 201.16.1 пункту 201.16 статті 201 Кодексу;

- надання платником податку копій документів, які складені з порушенням законодавства та/або не є достатніми для прийняття комісією ДФС рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування.

На підставі вищезазначеного суд доходить висновку, що рішення Комісії ДФС України повинно містити чітку підставу для відмови в реєстрації податкової накладної із зазначенням документів, які складені з порушенням вимог законодавства та/або документів, яких не вистачає для прийняття рішення про реєстрацію у ЄРПН ПН/РК.

Разом з тим оскаржуване рішення відповідача не містить конкретної інформації щодо причин та підстав для його прийняття, а лише містить загальну тезу про те, що причиною його прийняття є: надання платником податку копій документів, які складені з порушенням законодавства та/або не є достатніми для прийняття комісією ДФС рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування. При цьому в рішенні не зазначено документів, що складені з порушенням законодавства та переліку документів, яких не вистачає контролюючому органу для прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної.

Суд не приймає до уваги посилання представника відповідача, зазначені у відзиві на адміністративний позов, щодо ненадання позивачем до податкового органу первинних документів зберігання продукції, складських документів, документів щодо підтвердження відповідності продукції (декларації про відповідність, паспорти якості, сертифікати відповідності) наявність яких передбачена договором та/або законом, оскільки це твердження не обґрунтовано жодними доказами. Крім того, зазначених зауважень (саме щодо відсутності у позивача конкретних документів або невідповідності їх змісту положенням чинного законодавства або фактичним обставинам господарської операції) не вбачається ані з квитанції про зупинення реєстрацію податкової накладної, ані з рішення про відмову у її реєстрації.

При вирішенні справи суд також виходить із того, що зазначене рішення Комісії ДФС є актом індивідуальної дії.

На думку суду правовий акт індивідуальної дії - це виданий суб’єктом владних повноважень документ, прийнятий із метою реалізації положень нормативно-правового акту (актів) щодо конкретної життєвої ситуації, який не містить загальнообов’язкових правил поведінки та стосується прав і обов’язків лише чітко визначеного суб’єкта (суб’єктів), якому (яким) він адресований.

Головною рисою таких актів є їхня конкретність, а саме: чітке формулювання конкретних юридичних волевиявлень суб’єктами адміністративного права, які видають такі акти; розв’язання за їх допомогою конкретних питань, що виникають у сфері державного управління; чітка визначеність адресата, конкретної особи або осіб; виникнення конкретних адміністративно-правових обов’язків, обумовлених цими актами; при цьому за умов відповідності такого акту нормам чинного законодавства.

Натомість, оскаржуване рішення фіскального органу не відповідає критеріям чіткості та зрозумілості акта індивідуальної дії, та породжує його неоднозначне трактування, що в свою чергу впливає на можливість реалізації права або виконання обов'язку платником податків виконати юридичне волевиявлення суб'єкта владних повноважень.

Зазначений висновок суду узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), рішення якого відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року є джерелом права.

У рішенні від 13 грудня 2001 року у справі «Церква Бесарабської Митрополії проти Молдови» ЄСПЛ зазначив, що закон має бути доступним та передбачуваним, тобто вираженим з достатньою точністю, щоб дати змогу особі в разі необхідності регулювати його положеннями свою поведінку (пункт 109).

На державні органи покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок ("Лелас проти Хорватії", заява № 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року; "Тошкуце та інші проти Румунії", заява №36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах.

Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов'язків ("Лелас проти Хорватії", п. 74).

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст.77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено обґрунтованості та правомірності оскаржуваного рішення №537929/33704319 від 04.01.2018 року, у зв'язку з чим у справі наявні підстави для визнання протиправним та скасування зазначеного рішення комісії ДФС України, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкової накладної або відмову в такій реєстрації протиправними.

Щодо позовної вимоги про зобов'язання відповідача зареєструвати податкову накладну в Єдиному реєстрі податкових накладних із зазначенням дати такої реєстрації 20.12.2017 року, суд зазначає наступне.

Відповідно до підпункту 201.16.4 пункту 201.16 статті 201 Податкового кодексу України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) податкова накладна/розрахунок коригування, реєстрацію якої в Єдиному реєстрі податкових накладних було зупинено, реєструється у день настання однієї із таких подій:

а) прийнято рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних;

б) набрало законної сили рішення суду про реєстрацію відповідної податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних.

У першому випадку податкова накладна, реєстрацію якої в Єдиному реєстрі податкових накладних було зупинено, реєструється у день прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної, яке ухвалюється саме комісією ДФС України.

У другому випадку податкова накладна, реєстрацію якої в Єдиному реєстрі податкових накладних було зупинено, реєструється у день набрання законної сили рішення суду про реєстрацію відповідної податкової накладної.

Таким чином, нормами Податкового кодексу України чітко визначено настання такої події, як набрання законної сили рішення суду про реєстрацію відповідної податкової накладної.

Пунктом 20 Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2010 року №1246 встановлено, що у разі надходження до ДФС рішення суду про реєстрацію або скасування реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування, яке набрало законної сили, такі податкові накладні та/або розрахунки коригування реєструються після проведення перевірок, визначених пунктом 12 цього Порядку (крім абзацу десятого), або їх реєстрація скасовується.

При цьому датою реєстрації або скасування реєстрації вважається день, зазначений в такому рішенні, або день набрання законної сили рішенням суду.

Як було встановлено судом, та зазначається позивачем в адміністративному позові, податкову накладну №4 було складено позивачем 20.12.2017 року, разом з тим для реєстрації до податкового органу вона була надіслана лише 26.12.2017 року, що підтверджується копією квитанції (а.с. 38).

З урахування вищезазначеного, суд доходить висновку, що у відповідача відсутні законодавчі підстави зареєструвати вищезазначену податкову накладу датою її складання, а саме 20.12.2017 року.

Разом з тим, враховуючи, що судом встановлено відсутність у податкового органу правових підстав для відмови у реєстрації податкової накладної шляхом прийняття відповідного рішення, суд дійшов висновку, що належним способом захисту порушеного права позивача є зобов'язання відповідача зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну №4 від 20.12.2017 року датою її фактичного надходження – 26.12.2017 року.

Також судом при розгляді адміністративної справи №420/5762/18 було враховано посилання позивача, щодо не розгляду відповідачем його скарги на рішення №537929/33704319 від 04.01.2018 року.

Так порядок оскарження рішень контролюючих органів встановлено статтею 56 Податкового кодексу України.

У разі коли платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов'язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, він має право звернутися до контролюючого органу вищого рівня із скаргою про перегляд цього рішення (п. 56.2 ст. 56 ПК України).

Скарга подається до контролюючого органу вищого рівня у письмовій формі (за потреби - з належним чином засвідченими копіями документів, розрахунками та доказами, які платник податків вважає за потрібне надати з урахуванням вимог пункту 44.6 статті 44 цього Кодексу) протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання платником податків податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу, що оскаржується (п. 56.3 ст. 56 ПКУ).

Контролюючий орган, який розглядає скаргу платника податків, зобов'язаний прийняти вмотивоване рішення та надіслати його протягом 20 календарних днів, наступних за днем отримання скарги, на адресу платника податків поштою з повідомленням про вручення або надати йому під розписку (п. 56.8 ст. 56 ПКУ).

За приписами п.56.9. ст.56 ПК України керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу може прийняти рішення про продовження строку розгляду скарги платника податків понад 20-денний строк, визначений у пункті 56.8 цієї статті, але не більше 60 календарних днів, та письмово повідомити про це платника податків до закінчення строку, визначеного у пункті 56.8 цієї статті.

Якщо вмотивоване рішення за скаргою платника податків не надсилається платнику податків протягом 20-денного строку або протягом строку, продовженого за рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, така скарга вважається повністю задоволеною на користь платника податків з дня, наступного за останнім днем зазначених строків.

Таким чином, зі змісту наведених вище положень ПК України слідує, що контролюючий орган протягом 20 днів, наступних за днем отримання скарги, зобов'язаний надіслати платнику податків рішення, прийняте за результатами розгляду скарги, або прийняти рішення про продовження строку розгляду скарги платника податків понад 20-денний строк та письмово повідомити про це платника податків. Юридичним наслідком порушення контролюючим органом встановленого ПК України є визнання скарги такою, що повністю задоволена на користь платника податків з наступного дня за днем закінчення зазначених строків.

Як вбачається з матеріалів адміністративної справи, позивач звернувся зі скаргою до Держаної фіскальної служби України 29.01.2018 року (а.с. 81-88).

Листом від 17.04.2018 року Державна фіскальна служба України на запит позивача від 06.03.2018 року повідомила, що скарга на рішення Комісії ДФС України, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації знаходиться у неї на опрацюванні.

22.10.2018 року приватне підприємство «Агрофірма Будаки» повторно звернулось через електронний кабінет до Державної фіскальної служби України з метою отримання інформації про стан розгляду його скарги від 29.01.2018 року. Разом з тим відповіді на свій запит позивач так і не отримав.

Представник відповідача у відзиві на позовну заяву, зазначених обставин не заперечував, доказів на їх спростування не надав.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб’єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб’єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем до позовної заяви додано платіжне доручення №872 від 09.10.2018 року на суму 1 841,00 грн. про сплату судового збору за подання адміністративного позову (а.с. 113).

Разом з тим, суд зазначає, що частиною 3 ст.6 Закону України “Про судовий збір” від 8 липня 2011 року №3674-VI визначено, що за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. У разі коли в позовній заяві об'єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

За подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру, який подано юридичною особою, розмір ставки судового збору складає – 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України “Про Державний бюджет України на 2018 рік” від 07.12.2017 року №2246-VIII, з 1 січня 2018 року встановлено прожитковий мінімум працездатних осіб на місяць у розмірі 1 762,00 гривень.

Судом зазначає, що предметом адміністративного позову є визнання неправомірності та скасування рішення №537929/33704319 від 04.01.2018 року. При цьому вимоги щодо зобов'язання зареєструвати податкові накладні судом вважаються похідними, оскільки визнання протиправним рішення, дії чи бездіяльності є передумовою для застосування іншого способу захисту порушеного права. З огляду на зазначене розмір судового збору за подання даного адміністративного позову складає 1762,00 грн.

На підставі вищезазначеного суд вважає за необхідне стягнути з Державної фіскальної служби України на користь приватного підприємства «Агрофірма Будаки» суму судового збору у розмірі 1762,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань суб’єкта владних повноважень.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 6-11, 77, 180, 192-194, 205, 241-246, 251, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов приватного підприємства «Агрофірма Будаки» (67792, Одеська область, Білгород-Дністровський район, с. Приморське, вул. Центральна, 76) до Державної фіскальної служби України (04053, м. Київ, Львівська площа, 8) про визнання протиправним дій та зобов’язання вчинити певній дії – задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення комісії Державної фіскальної служби України, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації №537929/33704319 від 04.01.2018 року про відмову у реєстрації податкової накладної від 20 грудня 2017 року №4 в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Зобов'язати Державну фіскальну служби України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних складену приватним підприємством «Агрофірма Будаки» податкову накладну №4 від 20.12.2017 року датою її фактичного подання - 26.12.2017 року.

В іншій частині задоволення позовних вимог – відмовити.

Стягнути з Державної фіскальної служби України за рахунок її бюджетних асигнувань на користь приватного підприємства «Агрофірма Будаки» суму сплаченого позивачем судового збору за подання адміністративного позову у розмірі 1 762,00 грн.

Рішення суду може бути оскаржене до П’ятого апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, встановлені статтями 293, 295 та пп.15.5 п.15 ч.1 розділу VII Перехідних положень КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст.255 КАС України.

Суддя О.В. Білостоцький

.