Справа № 360/3273/18
Суддя: Міронова Галина Михайлівна
Дата ухвалення: 2019-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2019 року справа №360/3273/18

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд колегією суддів у складі: головуючого судді Міронової Г.М., суддів Арабей Т.Г., Геращенко І.В., секретаря судового засідання Тішевського В.В., за участю представника відповідача Касєнкової І.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Луганській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2018 р. (повний текст рішення складено 14 грудня 2018 року у м. Сєвєродонецьк) у справі № 360/3273/18 (головуючий І інстанції суддя О.В. Ірметова) за позовом Державного підприємства "Науково-дослідний і проектний інститут хімічних технологій "Хімтехнологія" до Головного управління ДФС у Луганській області про скасування податкового повідомлення-рішення № від 14.08.2018,

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Науково-дослідний і проектний інститут хімічних технологій "Хімтехнологія" (далі - позивач) 17.10.2018 звернулося до суду з позовом до Головного управління ДФС у Луганській області (далі - відповідач), просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 14.08.2018 року № ; просив вирішити питання судових витрат (а.с. 4-9).

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2018 року у справі №360/3273/18 позовні вимоги задоволені.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення № від 14.08.2018, прийняте Головного управління ДФС у Луганській області, про збільшення податкового зобов'язання за платежем земельний податок з юридичних осіб на суму 112614,78 грн. та застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) у розмірі 28153,69 грн.

Вирішено питання судових витрат (а.с. 90-93).

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що позивачем самостійно визначено річну суму земельного податку, що підлягає сплаті за даними платника, відомості пільг позивачем хоча і зазначено, проте відповідне рішення про її надання жодним органом не приймалось. Тобто, позивачем неправомірно в уточненій декларації із земельного податку на 2016 рік визначено суму податкової пільги в розмірі 112 614, 78 грн.

Крім того, відповідно до ст. 10 Закону України № 1669 позивачем не надано до відповідача сертифікат Торгово-промислової палати України.

За таких обставин, відповідачем правомірно донараховано грошове зобов'язання із земельного податку з юридичних осіб в сумі 112614, 78 грн. та застосовано штрафні санкції в розмірі 28123, 69 грн., визначені в податковому повідомленні-рішенні від 14.08.2018 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову - без змін.

Представник відповідача доводи апеляційної скарги підтримала.

Позивач до судового засідання не прибув, про розгляд справи був повідомлений належним чином.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що Державне підприємство "Науково-дослідний і проектний інститут хімічних технологій "ХІМТЕХНОЛОГІЯ" зареєстровано у якості юридичної особи 22.11.1991, 26.06.2008, №6000260 Сєвєродонецькою міською радою, (а.с. 12, 47-50).

ДП "Науково-дослідний і проектний інститут хімічних технологій "ХІМТЕХНОЛОГІЯ" має право постійного користування земельними ділянками на території Сєвєродонецької міської ради, що підтверджується відповідними державними актами, а саме:

- державний акт на право постійного користування землею, виданий ДП "Науково-дослідний і проектний інститут хімічних технологій "ХІМТЕХНОЛОГІЯ" Сєвєродонецькою міською радою, про надання у постійне користування 2,9676 га землі для розташування науково-дослідної ділянки № 2 і виробничої ділянки № 3 відповідно до рішення Сєвєродонецької міської ради від 19.06.2003 № 783 (а.с. 13-15);

- державний акт на право постійного користування землею, виданий ДП "Науково-дослідний і проектний інститут хімічних технологій "ХІМТЕХНОЛОГІЯ" Сєвєродонецькою міською радою, про надання у постійне користування 1,3236 га землі для розташування науково-дослідної ділянки № 1 і транспортної ділянки дослідного заводу, відповідно до рішення Сєвєродонецької міської ради від 19.06.2003 № 783 (а.с. 16-18);

- державний акт на право постійного користування землею, виданий ДП "Науково-дослідний і проектний інститут хімічних технологій "ХІМТЕХНОЛОГІЯ" Сєвєродонецькою міською радою, про надання у постійне користування 1,4422 га землі для розташування виробничої ділянки відповідно до рішення Сєвєродонецької міської ради від 26.08.2011 № 834 (а.с. 19);

- державний акт на право постійного користування землею, виданий ДП "Науково-дослідний і проектний інститут хімічних технологій "ХІМТЕХНОЛОГІЯ" Сєвєродонецькою міською радою, про надання у постійне користування 0,0050 га землі для будівництва прибудови до складу обладнання, відповідно до рішення Сєвєродонецької міської ради від 15.11.2007 № 1602 (а.с. 20);

- державний акт на право постійного користування землею, виданий ДП "Науково-дослідний і проектний інститут хімічних технологій "ХІМТЕХНОЛОГІЯ" Сєвєродонецькою міською радою, про надання у постійне користування 0,7238 га землі для розташування столярного цеху дослідного інституту, відповідно до рішення Сєвєродонецької міської ради від 30.11.1999 № 2230 (а.с. 21-23).

Позивачем надано до ДПІ у м. Сєвєродонецьку ГУ ДФС у Луганській області звітні податкові декларації з орендної плати за землю (земельний податок та/або орендній платі за земельні ділянки державної або комунальної власності):

- податкову декларацію з плати за землю за 2016 рік в сумі 225229,54 грн (реєстраційний номер від 17.02.2016) (а.с. 29-30, 51-52);

- уточнюючу податкову декларацію з плати за землю за 2016 рік, якою зменшено податкові зобов'язання на загальну суму 112614,76 грн (реєстраційний номер від 18.05.2018) (а.с. 31-32, 53-54).

На підставі п.п.19-1.1.1, 19-1.1.2 п.19-1.1 ст.19-1, п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20, п.75.1 ст.75 та ст.76 Податкового кодексу України відповідачем проведено камеральну перевірку даних, задекларованих у податковій декларації з плати за землю (уточнююча) за 2016 рік.

Зазначеною перевіркою вказано на порушення пп.270.1.1 п. 270.1 ст. 270, пп. 271.1.1 п.271.1 ст. 271, п. 286.2 ст. 286 Податкового кодексу України, ДП «ХІМТЕХНОЛОГІЯ» занизило податкові зобов'язання з земельного податку за 2016 рік на загальну суму 112614,78 грн. (а.с. 55-57).

На підставі Акту перевірки від 15.06.2018 № 1813/12-32-12-06/04687873 відповідачем було винесено податкове повідомлення-рішення форми від 14.08.2018 № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з земельного податку з юридичних осіб на суму 112614,78 грн. та застосовано штрафні санкції у розмірі 28153,69 грн. (а.с. 10, 60).

Зазначені обставини не є спірними та не заперечуються сторонами.

Спірним у цій справі є питання правомірності прийняття відповідачем податкового повідомлення-рішення від 14.08.2018 року № .

Суд апеляційної інстанції вважає висновок суду першої інстанції про задоволення позову правомірним, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом

Підпунктом 16.1.4 пункту 16.1. статті 16 Податкового кодексу України встановлено, що платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, визначених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до статті 269 Податкового кодексу України платниками плати за землю є: власники земельних ділянок, земельних часток (паїв); землекористувачі.

Відповідно до статті 287 Податкового кодексу України, власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою. Податкове зобов'язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця. Податкове зобов'язання з плати за землю, визначене у новій звітній податковій декларації, у тому числі за нововідведені земельні ділянки, сплачується власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця. Податок фізичними особами сплачується протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.

Пунктом 286.2 статті 286 Податкового кодексу України передбачено, що платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному органу державної податкової служби за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями.

За несвоєчасну сплату узгоджених податкових зобов'язань Податковим кодексом України передбачена відповідальність для платника податків у вигляді нарахування штрафу (стаття 126) та пені (стаття 129).

Відповідно до пункту 126.1 статті 126 Податкового кодексу України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах:

- при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу;

- при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

У відповідності до статті 288 Податкового кодексу України, підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.

Платником орендної плати є орендар земельної ділянки. Об'єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду.

Податковий період, порядок обчислення орендної плати, строк сплати та порядок її зарахування до бюджетів застосовується відповідно до вимог статей 285-287 цього розділу.

Стосовно застосування пільги щодо звільнення від плати за земельні ділянки господарюючих суб'єктів, встановленої статтею 6 Закону України № 1669-VII від 02.09.2014 року «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», суд зазначає наступне.

Указом Президента України № 405/2014 від 14 квітня 2014 року введено в дію рішення РНБО України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо боротьби з терористичною загрозою і збереження територіальної цілісності України» та розпочато проведення Антитерористичної операції (далі - АТО) на території Донецької і Луганської областей.

Преамбулою Закону України № 1669, який набув чинності 15.10.2014 року, визначено, що цей Закон визначає тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення.

Відповідно до статті 1 Закону України від 02 вересня 2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» (далі Закон № 1669-VII), період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України від 14 квітня 2014 року № 405/2014.

На виконання Закону № 1669 Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1053-р від 30.10.2014 р. (далі - Розпорядження № 1053-р) затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалась антитерористична операція, згідно з додатком до якого до зазначених населених пунктів належить, зокрема, м. Сєвєродонецьк де здійснював свою діяльність позивач.

05.11.2014 р. Кабінетом Міністрів України прийнято розпорядження № 1079-р, яким було зупинено дію Розпорядження № 1053-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція».

Відповідно до п. 3 Розпорядження Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України» від 02.12.2015 р. N 1275-р (далі - Розпорядження № 1275-р) визнані такими, що втратили чинність Розпорядження № 1053-р та Розпорядження №1079-р.

Розпорядженням № 1275-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, до якого також включено, зокрема - м. Сєвєродонецьк.

Відповідно до частини 2-3 статті 11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, і втрачає чинність через шість місяців з дня завершення антитерористичної операції, крім пункту 4 статті 11 «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону. Дія цього Закону поширюється на період проведення антитерористичної операції та на шість місяців після дня її завершення. Закони та інші нормативно-правові акти України діють у частині, що не суперечить цьому Закону.

На час спірних правовідносин Президентом України Указ про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України не приймався.

Так, відповідно до ст. 6 Закону України № 1669 передбачено, що під час проведення антитерористичної операції звільняються суб'єкти господарювання, які здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності.

Статтею 7 вищезазначеного закону передбачено скасування на період проведення антитерористичної операції орендної плати за користування державним та комунальним майном суб'єктам господарювання, які здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції.

Крім того, закони та інші нормативно-правові акти України діють у частині, що не суперечать Закону України № 1669.

Таким чином, відповідно до положень Закону № 1669 достатньою підставою для звільнення від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності стосовно конкретних суб'єктів господарювання є встановлення факту здійснення ними діяльності на території проведення антитерористичної операції.

Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" щодо безперешкодної діяльності органів місцевого самоврядування" (набув чинності 08.06.2016) внесено зміни до ст.6 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" тексти статей 6 і 7 викладено в такій редакції:

"Звільнити суб'єктів господарювання від плати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності в населених пунктах згідно з переліками, передбаченими частиною четвертою статті 4 цього Закону";

"Скасувати суб'єктам господарювання орендну плату за користування державним та комунальним майном, розташованим в населених пунктах, згідно з переліками, передбаченими частиною четвертою статті 4 цього Закону".

Статтею 6 Закону № 1669 (в редакції від 08.06.2016) звільнено суб'єктів господарювання від плати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності в населених пунктах згідно з переліками, передбаченими частиною четвертою статті 4 цього Закону, де зазначено, що Перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та перелік населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, затверджуються Кабінетом Міністрів України, який забезпечує своєчасну їх актуалізацію.

Відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 № 1085-р "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення" м. Сєвєродонецьк не зазначено.

Таким чином, відповідно до положень Закону № 1669 достатньою підставою для звільнення від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності та скасування орендної плати за користування державним та комунальним майном стосовно конкретних суб'єктів господарювання є встановлення факту здійснення ними діяльності на території проведення антитерористичної операції за період з 14.04.2014 по 07.06.2016.

Відповідно до вимог п.п. 30.1. 30.2, 30.3. 30.3 статті 30 Податкового кодексу України, податкова пільга - це передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов'язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті.

Підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об'єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат.

Платник податків вправі використовувати податкову пільгу з моменту виникнення відповідних підстав для її застосування і протягом усього строку її дії.

За приписами п.30.4 наведеної норми, платник податків вправі відмовитися від використання податкової пільги чи зупинити її використання на один або декілька податкових періодів, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Податкові пільги, не використані платником податків, не можуть бути перенесені на інші податкові періоди, зараховані в рахунок майбутніх платежів з податків та зборів або відшкодовані з бюджету.

У відповідності до п.30.9 цієї статті податкова пільга надається, зокрема, шляхом звільнення від сплати податку та збору.

Крім того, слід зазначити, що згідно п.50.1 ст.50 Податкового кодексу України у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов'язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

На виконання вимог цієї норми, як вже зазначалось вище, позивачем подано уточнюючу податкову декларацію з плати за землю за 2016 рік, якою зменшено податкові зобов'язання на загальну суму 112614,76 грн (реєстраційний номер від 18.05.2018) (а.с. 31-32, 53-54).

Таким чином, оскільки позивач з 14 квітня 2014 року по 07 червня 2016 року був звільнений від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності в силу вимог Закону № 1669, то, в даному випадку відсутній об'єкт застосування штрафних (фінансових) санкцій, передбачених пунктом 126.1 пункту 126 Податкового кодексу України, оскільки подання уточнюючих розрахунків не є сплатою узгодженої суми податкового зобов'язання.

Згідно зі ст.10Закону № 1669 протягом терміну дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов'язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України.

Суд погоджується з висновком суду першої інстанції, який не прийняв посилання податкового органу на вказану норму, що статтею 6 Закону №1669, яка має пряму дію, не вимагається додаткове отримання сертифіката про засвідчення настання форс-мажорних обставин.

Положення ст. 6 Закону № 1669 не є правом позивача, реалізація якого залежить від дотримання певної процедури, а є спеціальною нормою закону, яка для суб'єктів господарювання, які здійснюють свою діяльність на певній території протягом певного періоду в часі, в силу об'єктивних обставин - проведення антитерористичної операції - скасовує дію підстав для сплати, отже, і для нарахування певного податку, що відповідає принципу соціальної справедливості, що закріплений в п.п.4.1.6п.4.1ст.4 Податкового кодексу України, та положенням п.56.21ст.56 Податкового кодексу України.

Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд у постанові від 08 травня 2018 року по справі № 812/1188/17.

З урахування наведеного, податковим органом неправомірно, без урахування приписів Закону № 1669 прийнято податкове повідомлення-рішення від 14.08.2018 року № .

Відповідно до положень ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статі 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На підставі викладеного, зважаючи на всі наведені обставини в їх сукупності та з урахуванням того, що позивачем доведено, правомірність позову, а відповідачем доводи адміністративного позову не були спростовані, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі.

З урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду не вбачається.

Керуючись ст. ст. 195, 308, 310, 313, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Луганській області - залишити без задоволення.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2018 р. у справі № 360/3273/18 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено 13 лютого 2019 року.

Головуючий суддя Г.М. Міронова

Судді Т.Г. Арабей

І.В. Геращенко