Справа № 826/11040/18
Суддя: Шурко Олег Іванович
Дата ухвалення: 2019-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Шурка О.І.,

суддів Василенка Я.М., Кузьменка В.В.,

при секретарі Коцюбі Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного Управління Пенсійного фонду України в місті Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 вересня 2018 року в справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Головного Управління Пенсійного фонду України в місті Києві про зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до суду із адміністративним позовом до Головного Управління Пенсійного фонду України в місті Києві в якому просив:

- визнати протиправною відмову відповідача щодо перерахунку позивачу розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці за період з 03.08.2017 року по 01.01.2018 року на підставі довідки Конституційного Суду України про суддівську винагороду від 08.08.2017 №6/1-23-109.

- зобов'язати відповідача провести перерахунок позивачу розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, відповідно до вимог статті 27 Закону України «Про Конституційний Суд України», за період з 03.08.2017 року по 01.01.2018 року на підставі довідки Конституційного Суду України про суддівську винагороду від 08.08.2017 року №6/1-23-109 та виплатити кошти у зв'язку з таким перерахунком.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 вересня 2018 року зазначений адміністративний позов задоволено частково.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити повністю.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши сторін, що прибули у судове засідання, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Частиною 1 ст. 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 є суддею Конституційного Суду України у відставці, перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в місті Києві (далі по тексту - ГУ ПФУ в місті Києві) з 01.10.2011 року та отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, відповідно до Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 07.07.2010 № 2453, яке призначене у розмірі 90 % посадового (чинного) окладу з урахуванням надбавок, передбачених цим законом.

У серпні 2017 року позивач звернувся до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України з заявою про перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці з 03.08.2017 року на підставі довідки від 08.08.2017 № 6/1-23-109, виданої Конституційним Судом України.

Листом від 26.01.2018 року № 4601/03 відповідач повідомив позивача про відмову в перерахунку довічного грошового утримання з посиланням на те, що перерахунок здійснюється виходячи з розміру посадового окладу судді Верховного Суду, який визначається виходячи з прожиткового мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлюється на 1 січня календарного року, а у зв'язку зі зміною з 01.01.2018 року прожиткового мінімуму для працездатних осіб, підстави для здійснення позивачу вказаного перерахунку, на підставі наданої довідки Конституційного Суду України від 08.08.2017 року № 6/1-23-109, відсутні.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача, позивач звернувся з даним позовом до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

Приймаючи рішення про часткове задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що рішення відповідача про відмову позивачу у здійсненні перерахунку та виплати щомісячного грошового утримання з 03.08.2017 року є протиправним, оскільки прийнято всупереч статті 27 Закону України «Про Конституційний Суд України».

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Законом України «Про Конституційний Суд України» від 13.07.2017 №2136-VIII (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 №1774-VIII (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та Порядком подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.01.2008 №3-1.

Відповідно до ст. 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними.

Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Згідно зі статтею 27 Закону України «Про Конституційний Суд України» від 13.07.2017 №2136-VIII суддя Конституційного Суду у відставці отримує щомісячне довічне грошове утримання, яке виплачується у розмірі 50 відсотків винагороди судді Конституційного Суду.

У разі збільшення розміру винагороди судді Конституційного Суду відповідно здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді Конституційного Суду у відставці. Перерахунок щомісячного довічного грошового утримання здійснюється з усієї суми винагороди Судді з дня виникнення права на відповідний перерахунок.

Щомісячне довічне грошове утримання судді Конституційного Суду у відставці виплачується безвідносно до заробітку (прибутку), що його Суддя одержав після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання судді Конституційного Суду у відставці виплачують органи Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.

Судді Конституційного Суду, який не має права на відставку, при досягненні пенсійного віку, встановленого законом, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до Закону України «Про Конституційний Суд України» від 13.07.2017 №2136-VIII, зокрема його Прикінцевих та Перехідних положень, не передбачено особливого порядку застосування статті 27 цього Закону до суддів Конституційного Суду України, які станом на час набрання ним чинності перебували у відставці.

Відповідно положення статті 27 Закону України «Про Конституційний Суд України» від 13.07.2017 №2136-VIII поширюються на вказаних осіб на загальних підставах.

Згідно зі статтею 26 Закону України «Про Конституційний Суд України» від 13.07.2017 №2136-VIII винагорода судді Конституційного Суду встановлюється цим Законом.

Винагорода судді складається з посадового окладу та доплати за перебування на адміністративній посаді в Конституційному Суді. Посадовий оклад судді Конституційного Суду встановлюється у розмірі посадового окладу судді Верховного Суду.

Розмір посадового окладу судді Верховного Суду визначено Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII.

Відповідно до частин третьої та четвертої статті 135 вказаного Закону (в редакції станом на серпень 2017 зі змінами згідно з Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 №1774-VIII (набув чинності 01.01.2017) базовий розмір посадового окладу судді становить: судді Верховного Суду - 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

До базового розміру посадового окладу, визначеного частиною третьою цієї статті, додатково застосовуються такі регіональні коефіцієнти:

1) 1,1 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше сто тисяч осіб;

2) 1,2 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше п'ятсот тисяч осіб;

3) 1,25 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше один мільйон осіб.

Позивач звернувся до Конституційного Суду України за отриманням довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці після набрання чинності Законом України «Про Конституційний Суд України» від 13.07.2017 №2136-VIII.

Конституційним Судом України видано відповідну довідку від 08.08.2017 №6/1-23-109 ОСОБА_3, згідно з якою, станом на 03.08.2017, суддівська винагорода для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання становила 150 000 грн. (а.с.9).

Згідно з частиною другою розділу ІІІ Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, до заяви про перерахунок щомісячного довічного утримання додається довідка про суддівську винагороду працюючого судді за відповідною посадою станом на дату, з якої відбулось підвищення розміру суддівської винагороди.

Так, у наданій позивачем довідці вказана дата визначена - 03.08.2017 року. Дата, з якої здійснюється перерахунок, також визначена статтею 27 Закону України «Про Конституційний Суд України» від 13.07.2017 №2136-VIII, тобто з дня виникнення права на відповідний перерахунок, якою є 03.08.2017 року, а тому саме з цієї дати позивачу має бути здійснений перерахунок довічного грошового утримання судді Конституційного Суду України у відставці.

Відповідно до загальної норми визначеної у статті 84 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII перерахунок призначеної пенсії провадиться з таких строків:

- при виникненні права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15-го числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15-го числа;

- при настанні обставин, які тягнуть за собою зменшення пенсії, з першого числа місяця, в якому настали ці обставини, якщо вони мали місце до 15-го числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо вони мали місце після 15-го числа.

По відношенню до вказаної норми положення статті 27 Закону України «Про Конституційний Суд України» від 13.07.2017 № 2136-VIII є спеціальними і прийнятими пізніше, а тому саме вони підлягають застосуванню до правовідносин сторін.

Пунктом 4 розділу ІІ Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.01.2008 №3-1, передбачено, що перерахунок щомісячного довічного утримання проводиться з 01 числа місяця, наступного за місяцем, у якому змінилися розміри складових суддівської винагороди судді, який працює за відповідною посадою.

Вказана норма підзаконного нормативно-правового акту прямо суперечить нормі статті 27 Закону України «Про Конституційний Суд України» від 13.07.2017 №2136-VIII, тому не може бути застосована з огляду на положення частини третьої статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно з частиною третьою статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України у разі невідповідності правового акту Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Крім того, вказана конкуренція норм може бути вирішена за загальнотеоретичними правилами розгляду колізій, а саме: ієрархічні колізії при суперечності правових норм підлягають подоланню шляхом застосування колізійного принципу lex superior derogat inferiori (лат. «вищий за силою закон відміняє закон, нижчий за силою»). Колізійний принцип lex superior ґрунтується на закономірностях побудови ієрархічної системи законодавства та принципі законності, який у тому числі передбачає, що норми акта нижчестоящого органу не повинні суперечити нормам акта вищестоящого органу, а отже, у випадку колізії саме норма акта вищестоящого органу і повинна бути застосована. Таким чином, колізійний принцип lex superior варто розглядати як конкретизацію принципу законності в правозастосовній сфері.

Твердження відповідача про зміну розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік», та на виникнення права на перерахунок пенсії позивача починаючи з 01.01.2018, не заслуговують на увагу суду апеляційної інстанції, оскільки в даному випадку, зміна розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 01.01.2018 на правовідносини сторін жодним чином не впливає, адже право на перерахунок пенсії позивача винило у останнього до 01.01.2018, і він звертався з відповідною заявою до пенсійного органу.

Аналіз наведених правових положень та вищезазначених обставин справи дає підстави колегії суддів апеляційної інстанції для висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Відповідно до пунктів 21, 24 рішення у справі «Федоренко проти України» (№ 25921/02) Європейський суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути «існуючим майном» або «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи «законними сподіваннями» отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована Європейським судом з прав людини і в справі Стреч проти Сполучного Королівства («Stretch - United Kingdom» № 44277/98).

У межах вироблених Європейським судом з прав людини підходів до тлумачення поняття «майно», а саме в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як «наявне майно», так і активи включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого «права власності» (пункт 74 рішення Європейського суду з прав людини «Фон Мальтцан та інші проти Німеччини»). Суд робить висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту, та формує позицію для інтерпретації вимоги як такої, що вона може вважатися «активом»: вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат (пенсійних, заробітної плати, винагороди, допомоги) на момент дії цієї норми є «активом», на який може розраховувати громадянин як на свою власність («Von Maltzan and Others v. Germany» № 71916/01, № 71917/01 та № 10260/02).

Відповідно до пункту 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Отже, доводи викладені в апеляційній скарзі відповідача є безпідставними та необґрунтованими, носять формальний характер і не ґрунтуються ні на фактичних обставинах, ні на вимогах закону.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 1 ст. 6 КАС України).

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги правову позицію, яка висвітлена в п. 9 мотивувальної частини рішення Конституційного суду України від 30.01.2003 р. N 3-рп/2003, а саме: «Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13)».

Колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що інші доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права.

Обставини, викладені в апеляційній скарзі, до уваги не приймаються, оскільки є необґрунтованими та не є підставами для скасування рішення суду першої інстанції.

В зв'язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного Управління Пенсійного фонду України в місті Києві - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 вересня 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя: Шурко О.І.

Судді: Василенко Я.М.

Кузьменко В.В.