Справа № 855/23/19
Суддя: Губська Людмила Вікторівна
Дата ухвалення: 2019-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 855/23/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Губської Л.В.,

суддів: Карпушової О.В., Степанюка А.Г.,

за участю: секретаря Мідянки А.А.,

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Краснощока А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Центральної виборчої комісії про визнання незаконною та скасування постанови, зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 07.02.2019 року звернувся до Шостого апеляційного адміністративного суду з адміністративним позовом до Центральної виборчої комісії (далі - ЦВК), в якому просить (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 09.02.2019 року) визнати незаконною та скасувати постанову Центральної виборчої комісії від 06.02.2019 року №251 «Про відмову ОСОБА_1 в реєстрації кандидатом на пост Президента України на чергових виборах Президента України 31 березня 2019 року» та зобов'язати Центральну виборчу комісію зареєструвати його кандидатом на пост Президента України на чергових виборах Президента України 31 березня 2019 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржувана постанова ЦВК прийнята з порушенням вимог статей 103,8,9,21,22,24,38,71,1,3 Конституції України, ст.21 Загальної декларації прав людини від 10.12.1948 р. та Закону України «Про вибори Президента України». Позивач наголошує, що такої вимоги до кандидата в Президенти України як грошова застава, на недотримання якої йдеться посилання в оскаржуваній постанові ЦВК, Конституція України не містить та, відповідно, не вимагає від громадянина України для набуття статусу кандидата на пост Президента України. В свою чергу, Закон України «Про вибори Президента України» може передбачати тільки порядок проведення виборів Президента України, тобто, процедуру, а не вимоги до кандидатів, які визначені статтею 103 Конституції, що свідчить про невідповідність вказаного Закону Конституції України, яка є актом найвищої юридичної сили і прямої дії, відтак, закони мають відповідати Конституції України і не застосовуватись в тій частині, що суперечить Конституції України.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 08.02.2019 року відкрито провадження у справі, встановлено Відповідачу строк на подачу відзиву на позов, витребувано докази і встановлено строк для їх подання та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 11 годину 09 лютого 2019 року.

Відповідачем подано відзив на адміністративний позов, в якому він просить відмовити в задоволенні позову у повному обсязі. В обґрунтування своїх доводів зазначає, що постанова ЦВК від 06.02.2019 року №251 прийнята у межах повноважень та у спосіб, визначені чинним законодавством, оскільки ОСОБА_1 всупереч вимог п. 4 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про вибори Президента України» не було додано до заяви документа про внесення грошової застави. Також відповідач зауважив, що подану до Комісії заяву про самовисування на пост Президента України на чергових виборах президента України 31 березня 2019 року не викладено ОСОБА_1 на спеціальному нотаріальному бланку.

В судовому засіданні Позивач заявлені вимоги підтримав з підстав, викладених у позові. Крім того, у додаткових поясненнях зазначив, що суд має застосовувати Конституцію України як основний Закон, акт найвищої юридичної сили та акт прямої дії, а не норми Закону України «Про вибори Президента України». Вважає, що у суду є всі підстави звернутися до Верховного Суду для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності статей 47, 49, 51 Закону України «Про вибори Президента України». Також, звертає увагу на рішення Конституційного Суду України, в яких вказано про недопущення будь-яких обмежень у правах громадян за ознаками майнового стану. На думку позивача, положення Закону України «Про вибори Президента України» не відповідають Конституції України, оскільки ставлять громадян у нерівне становище, а із запровадженням інституту грошової застави у розмірі 2 500 000,00 грн порушено принципи співмірності та пропорційності.

Звертає увагу, що твердження відповідача щодо поданої до Комісії заяви ОСОБА_1 про самовисування на пост Президента України на чергових виборах президента України 31 березня 2019 року, яку не викладено на спеціальному бланку нотаріального документа, є необґрунтованими, оскільки, на думку позивача, ним подано усі документи, що передбачені чинним законодавством.

Представник Відповідача проти задоволення позову заперечував з викладених у відзиві підстав, наголошуючи на його необґрунтованості. Крім того, звертає увагу, що у більшості Європейський країн передбачено необхідність внесення грошової застави. Правомірність запровадження такого інституту було підтверджено рішенням Конституційного Суду України. Також зазначає, що Верховний Суд у постанові від 17.01.2019 року у справі №855/6/19, від 23.01.2019 року у справі №855/7/19 зауважив на обґрунтованості прийняття ЦВК рішення про відмову у реєстрації особи кандидатом на пост Президента України у зв'язку з ненаданням документа про внесення грошової застави. Також зазначає про відсутність підтвердження належними і допустимими доказами посилання Позивача на порушення ЦВК Закону України «Про вибори Президента України» чи положень Конституції України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення учасників процесу, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів встановила наступне.

Так, ОСОБА_1 01.02.2019 року звернувся до ЦВК із заявою про реєстрацію кандидатом на пост Президента України в порядку самовисування. До вказаної заяви ним були додані: анкета; в електронному та паперовому вигляді автобіографія, передвиборна програма, декларація та фотографії; копії першої та другої сторінок паспорта громадянина України у вигляді паспортної книжечки та всіх сторінок цього паспорту, де зазначаються відомості про місце проживання кандидата на пост Президента України.

Постановою Центральної виборчої комісії від 06.02.2019 року №251 відмовлено ОСОБА_1 у реєстрації кандидатом на пост Президента України на чергових виборах Президента України від 31 березня 2019 року (далі - постанова №251), при цьому, прийняте рішення обґрунтоване тим, що в порушення вимог ч. 3 ст. 48 та п. 4 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про вибори Президента України» до заяви про самовисування на пост Президента України ОСОБА_1 не додано документ про внесення у безготівковому порядку на спеціальний рахунок ЦВК (після початку виборчого процесу та до подання документів ЦВК для реєстрації) грошової застави у розмірі 2 500 000,00 грн, заява не відповідає вимогам ч.1 ст.48 Закону.

Не погоджуючись із викладеним у постанові №251 рішенням, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Кодексом адміністративного судочинства України (далі - КАС України), Законами України «Про вибори Президента України» від 05.03.1999 року № 474-XIV, «Про Центральну виборчу комісію» від 30.06.2004 року № 1932-IV.

Відповідно до ч. 6 ст. 103 Конституції України порядок проведення виборів Президента України встановлюється законом.

Спеціальним законом в Україні, який регламентує порядок проведення виборів Президента України, у тому числі, порядок і умови висування та реєстрації кандидатів на пост Президента України, є Закон України «Про вибори Президента України» (далі - Закон № 474-XIV).

Приписи ч. 11 ст. 18 Закону України «Про Центральну виборчу комісію» визначають, що Центральна виборча комісія реєструє кандидатів на пост Президента України, їх довірених осіб, уповноважених представників.

За правилами ч. 1 ст. 51 Закону № 474-XIV Центральна виборча комісія реєструє кандидата на пост Президента України за умови отримання таких документів: 1) анкети кандидата на пост Президента України за формою, встановленою Центральною виборчою комісією (заповнюється кандидатом особисто); 2) автобіографії особи, висунутої кандидатом на пост Президента України (на паперовому носієві та в електронному вигляді), обсягом до двох тисяч друкованих знаків, що обов'язково повинна містити: прізвище, ім'я, по батькові, число, місяць, рік і місце народження, відомості про громадянство, освіту, трудову діяльність, посаду (заняття), місце роботи, громадську роботу (в тому числі на виборних посадах), партійність, склад сім'ї, адресу місця проживання із зазначенням часу проживання в Україні, відомості про судимість, не погашену і не зняту у встановленому законом порядку; 3) передвиборної програми кандидата, викладеної державною мовою, обсягом до дванадцяти тисяч друкованих знаків (на паперовому носієві та в електронному вигляді); 4) документа про внесення грошової застави відповідно до статті 49 цього Закону; 5) декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру відповідно до статті 50 цього Закону; 6) ксерокопії першої та другої сторінок паспорта громадянина України кандидата на пост Президента України та сторінок, де зазначаються відомості про його місце проживання, відповідно до Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»; 7) чотири фотографії кандидата на пост Президента України розміром 4 х 6 сантиметрів, а також дві фотографії кандидата на пост Президента України розміром 9 х 13 сантиметрів, на паперових носіях та в електронному вигляді.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 48 Закону № 474-XIV, громадянин України, який відповідно до статті 9 цього Закону може бути обраним Президентом України, особисто подає до Центральної виборчої комісії засвідчену в установленому законом порядку заяву про самовисунення кандидатом на пост Президента України.

До заяви додаються документи, передбачені частиною першою статті 51 цього Закону.

Системний аналіз змісту положень ч. 3 ст. 48 та п. 4 ч. 1 ст. 51 Закону № 474-XIV дає підстави для висновку, що для реєстрації кандидатом на пост Президента України подається документ про внесення грошової застави відповідно до статті 49 Закону.

Згідно ч. 1 ст. 49 Закону № 474-XIV, грошова застава вноситься партією, яка висунула кандидата на пост Президента України, або кандидатом на пост Президента України у безготівковому порядку на спеціальний рахунок Центральної виборчої комісії (після початку виборчого процесу та до подання документів Центральній виборчій комісії для реєстрації) у розмірі два мільйони п'ятсот тисяч гривень.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 разом із заявою від 01.02.2019 року про реєстрацію кандидатом на пост Президента України на чергових виборах Президента України не додано документ про внесення у безготівковому порядку на спеціальний рахунок ЦВК грошової застави.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 52 Закону № 474-XIV Центральна виборча комісія відмовляє в реєстрації кандидата на пост Президента України у разі відсутності документів, зазначених у статтях 48 або 51 цього Закону.

Згідно ч. 2 ст. 52 Закону № 474-XIV рішення про відмову в реєстрації кандидата повинно містити вичерпні підстави відмови. Копія цього рішення не пізніше наступного дня після його прийняття видається уповноваженому представнику відповідної партії (кандидата) або кандидату.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що ЦВК, вирішуючи питання щодо реєстрації ОСОБА_1 кандидатом на пост Президента України, обґрунтовано прийняла постанову №251, оскільки ним до заяви не було додано документ, передбачений ст. 51 Закону.

Надаючи оцінку посиланням ОСОБА_1 на те, що встановлення вимоги про сплату грошової застави обмежує його право бути обраним на пост Президента України, що, в свою чергу, є дискримінацією за ознакою майнового стану, а також не відповідає положенням міжнародного законодавства та Конституції України, суд вважає за необхідне зазначити таке.

Питання обґрунтованості впровадження інституту грошової застави для реалізації права бути обраним було предметом дослідження як Конституційного Суду України, так і Європейського суду з прав людини.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30.01.2002 року у справі №2-рп/2002 «Про виборчу заставу» було зазначено, що грошову (виборчу) заставу не можна розглядати як обмеження пасивного виборчого права громадян за ознакою майнового стану. Водночас, встановлення грошової (виборчої) застави не порушує конституційного принципу рівності громадян перед законом та рівності їх конституційних прав і свобод, а також, принципу рівності політичних партій перед законом.

За висновком Конституційного Суду, грошова застава за своєю правовою природою не є майновим цензом, а вказана норма не суперечить положенням статей 21, 24 Конституції України, за якими всі люди є вільні і рівні у своїй гідності і конституційних правах і свободах.

Крім того, у рішенні від 28.03.2006 року у справі «Суховецький проти України» Європейський суд з прав людини прийшов до висновку, що запровадження у національному законодавстві грошової (виборчої) застави переслідувало законну мету гарантії права на ефективне, добре налагоджене представництво, підвищуючи відповідальність тих, хто висуває свою кандидатуру на вибори, та обмежуючи вибори серйозними кандидатами, одночасно уникаючи необґрунтованого витрачання державних коштів. При цьому, Європейський суд з прав людини підкреслив, що не вважає цей захід свавільним або таким, що виходить за межі широких повноважень держави.

Враховуючи вищевикладене, з огляду на прямо передбачену Законом вимогу про надання документу про внесення грошової застави до заяви про реєстрацію кандидатом на пост Президента України та зважаючи на те, що відповідна норма права неконституційною не визнавалася і, як було зазначено вище, у цілому відповідає духу міжнародного та національного права, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог.

Аналогічна за змістом позиція була підтримана Верховним Судом у постанові від 17.01.2019 року у справі №855/6/19.

Крім того, не підлягає задоволенню вимога про зобов'язання ЦВК зареєструвати ОСОБА_1 кандидатом на пост Президента України на чергових виборах Президента України 31 березня 2019 року як така, що є похідною від позовної вимоги про скасування постанови №251, про вимоги щодо необґрунтованості якої зазначено вище.

При цьому, судом враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, враховуючи зазначені обставини та докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення даного адміністративного позову.

На підставі викладеного, керуючись Конституцією України, Законами України «Про Центральну виборчу комісію» та «Про вибори Президента України» ст.ст. 2, 4, 5, 143, 194, 241, 246, 250, 268, 269, 271, 272, 273, 278 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Центральної виборчої комісії про визнання незаконною та скасування постанови і зобов'язання вчинити дії - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження в порядку ч. 1 ст. 272 КАС України та може бути оскаржене безпосередньо до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у дводенний строк у порядку, встановленому ч. 2 ст. 278 КАС України.

Відповідно до пп. 15.5 п. 15 Перехідних положень КАС України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Головуючий-суддя: Л.В. Губська

Судді: О.В. Карпушова

А.Г. Степанюк

Головуючий суддя Губська Людмила Вікторівна

Судді: Карпушова Олена Віталіївна

Степанюк Анатолій Германович