Справа № 826/4099/18
Суддя: Губська Олена Анатоліївна
Дата ухвалення: 2019-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/4099/18
УХВАЛА

11 лютого 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Губської О.А., суддів: Парінова А.Б., Беспалова О.О., перевіривши апеляційну скаргу Головного управління ДФС у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 жовтня 2018 року у справі за адміністративним позовом приватного підприємства "Вудпак" до Головного управління ДФС у м. Києві про скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В

Позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 15.02.2018 року №006701406, №.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 жовтня 2018 року позов задоволено частково.

Не погодившись з таким рішенням, відповідач 07.11.2018 подав апеляційну скаргу.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 23 листопада 2018 року апеляційну скаргу Головного управління ДФС у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 жовтня 2018 року залишено без руху та встановлено відповідачу строк для усунення недоліків протягом 10 днів з дня отримання копії ухвали про залишення апеляційної скарги без руху шляхом сплати судового збору.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 грудня 2018 року у задоволенні клопотання Головного управління ДФС у м. Києві про відстрочення сплати судового збору або продовження строків на усунення недоліків апеляційної скарги - відмовлено. Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 жовтня 2018 року повернуто апелянту у зв'язку з невиконанням вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху.

08 січня 2019 року відповідач повторно звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 жовтня 2018 року.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 21 січня 2019 року апеляційну скаргу Головного управління ДФС у м. Києві залишено без руху та надано 10-денний строк з моменту отримання копії ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги шляхом подання до суду апеляційної інстанції обґрунтованого клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження з наведенням підстав та доказів, які б підтверджували неможливість своєчасного вчинення процесуальної дії зі звернення до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою у строк, визначений законом; документа про сплату судового збору у розмірі 2643, 00 грн. та документу, що підтверджує повноваження ОСОБА_2 на здійснення представництва у встановленому законом порядку.

На виконання вимог ухвали апелянтом 05.02.2019 надано заяву про усунення недоліків, в якій відповідач просив суд апеляційної інстанції поновити ГУ ДФС у м. Києві строк на апеляційне оскарження; відстрочити сплату судового збору за подання апеляційної скарги до вирішення справи по суті або продовжити строк виконання ухвали від 23.11.2018 по справі №826/4099/18; відкрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою по справі №826/4099/18.

У вказаному клопотанні відповідач, зокрема, зазначає, що ним апеляційну скаргу вперше подано у строк, визначений КАС України, проте у зв'язку з неможливістю сплати судового збору, ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 грудня 2018 року апеляційну скаргу Головного управління ДФС у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 жовтня 2018 року повернуто апелянту. При цьому, відповідач зазначає, що ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 грудня 2018 року ним отримано 26.12.2018, а протягом усього строку відповідачем вживалися активні дії щодо оскарження рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 жовтня 2018 року, то слід вважати, що строк на апеляційне оскарження ГУ ДФС у м. Києві не було пропущено.

Розглянувши вказане клопотання, суд вважає за необхідне відмовити в його задоволенні, так як наведені скаржником доводи не можуть бути підтвердженням поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження вказаного судового рішення, з огляду на наступне.

Статтею 129 Конституції України однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відповідно до частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Згідно з частиною першою статті 13 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з частиною першою статті 45 Кодексу адміністративного судочинства України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до пункту шостого частини п'ятої статті 44 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи зобов'язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

Відповідно до правових висновків Європейського Суду з прав людини, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України» від 21.12.2010, заява №45783/05). Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (пункти 22-23 рішення у справі «Мельник проти України» від 28.03.2006, заява №23436/03).

Отже, встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій.

При вирішенні питання про поновлення строку суд надає оцінку обставинам, які слугували перешкодою для своєчасного звернення до суду, у взаємозв'язку інтервалів часу: з моменту закінчення встановленого Кодексом адміністративного судочинства України строку апеляційного оскарження до дати звернення з апеляційною скаргою вперше; з моменту повернення вперше поданої апеляційної скарги/відмови у відкритті апеляційного провадження за вперше поданою апеляційною скаргою до дати повторного звернення з апеляційною скаргою і так далі.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Підстави пропуску строку апеляційного оскарження можуть бути визнані поважними, строк поновлено лише у разі, якщо вони пов'язані з непереборними та об'єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений законом процесуальний строк подання касаційної скарги.

Отже, тільки наявність об'єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення у апеляційному порядку у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку апеляційного оскарження з поважних причин.

Невиконання вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху не є поважною причиною пропуску строку апеляційного оскарження, оскільки не є такою, що не залежить від волі особи, яка подає апеляційну скаргу, і не надає такій особі права у будь-який необмежений час після сплину строку апеляційного оскарження реалізовувати право на апеляційне оскарження судового рішення.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 19.06.2001 у справі «Креуз проти Польщі» «право на суд» не є абсолютним, воно може обмежуватися державою різноманітними засобами, в тому числі фінансовими. Вимога сплатити судовий збір не обмежує право заявників на доступ до правосуддя.

Пунктом 1 частини п'ятої статті 296 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що однією з вимог апеляційної скарги визначено надання документа про сплату судового збору.

Згідно з положеннями Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 №3674-VІ органам фіскальної служби не надано пільг щодо сплати судового збору.

Органи доходів і зборів є державними органами, що здійснюють адміністрування податків, зборів, платежів, тобто суб'єктами, що реалізують свою владну компетенцію.

Фінансування витрат на оплату судового збору для державних органів із державного бюджету передбачено за кодом економічної класифікації 2800 «Інші поточні платежі», розмір яких щорічно затверджується відповідним кошторисом.

Таким чином, особа, яка має намір подати апеляційну скаргу, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії для виконання процесуального обов'язку дотримання вимог процесуального закону стосовно форми і змісту апеляційної скарги, в тому числі щодо оплати судового збору.

Крім того, у пункті 74 рішення Європейського Суду з прав людини «Лелас проти Хорватії» суд зверну увагу на те, що «держава, чиї органи влади не дотримувалися своїх власних внутрішніх правил та процедур, не повинна отримувати вигоду від своїх правопорушень та уникати виконання своїх обов'язків. Ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи, особливо якщо при цьому немає жодного іншого приватного інтересу».

У справі «Рисовський проти України» Європейський Суд з прав людини підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що «…у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб…».

Тобто, виходячи з принципу «належного урядування», державні органи загалом, і орган доходів і зборів зокрема, зобов'язані діяти в належний спосіб, а держава не повинна отримувати вигоду у вигляді поновлення судами строку на оскарження судових рішень та виправляти допущені органами державної влади помилки за рахунок приватної особи, яка діяла добросовісно.

А отже, довготривала процедура погодження та сплати судового збору, не може бути визнана поважною причиною пропуску строку апеляційного оскарження та, як наслідок, не є підставою для порушення принципу правової визначеності щодо остаточного рішення.

Також, суд зазначає, що Головне управління ДФС у м. Києві, діючи як суб'єкт владних повноважень, має однаковий обсяг процесуальних прав та обов'язків поряд з іншими учасниками справи й, до того ж, є бюджетною установою, що фінансується з Державного бюджету України, а тому зупинення на рахунку податкового органу фінансових операцій, зокрема, в частині видатків передбачених на сплату судового збору, не повинно впливати на можливість неухильного виконання останнім покладених на нього нормами Кодексу адміністративного судочинства України процесуальних обов'язків щодо оформлення апеляційної скарги, та не повинно ставитись у залежність від правовідносин, у які податковий орган вступає в інших сферах його діяльності, зокрема, з приводу безспірного списання коштів з його рахунків на підставі виконавчих документів, оскільки ці фактори не є взаємопов'язаними.

Обґрунтовуючи висновки про обов'язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у рішенні від 07.07.1989 у справі «Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain» Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов'язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Враховуючи зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що підстави викладені відповідачем у клопотанні про поновлення строку апеляційного оскарження для визнання причин пропуску такого строку поважними - відсутні.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 13.11.2018 по справі № 804/958/17 (провадження №К/9901/60991/18).

Окрім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити про некоректність посилання податкового органу на ухвали Верховного Суду, якими поновлено строк на касаційне оскарження та відкрито провадження у справі, оскільки кожна справа носить індивідуальний характер. Норми процесуального законодавства щодо поновлення строку на апеляційне оскарження не є абсолютними та надають суду апеляційної інстанції можливість в кожному конкретному випадку оцінити поважність причин пропуску на апеляційне оскарження.

Аналогічна правова позиція міститься в ухвалі Верховного Суду від 26 червня 2018 року по справі №803/1199/17.

Таким чином, клопотання відповідача про поновлення строку апеляційного оскарження не може визнаватись належним доказом виконання вимог ухвали Шостого апеляційного адміністративного суду від 21.01.2019, оскільки не містить обґрунтування причин пропуску процесуального строку, а тому у його задоволенні необхідно відмовити.

Що стосується клопотання ГУ ДФС у м. Києві про відстрочення сплати судового збору за подання апеляційної скарги або продовження строку виконання ухвали від 23.11.2018, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) у редакції на час подання скарги, суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

За правилами ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір» в редакції на час подання апеляційної скарги, враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім'ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров'ю.

Частиною 2 вказаної статті передбачено, що суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Обставини, пов'язані з фінансуванням установи чи організації з Державного бюджету України та відсутністю у ньому коштів, призначених для сплати судового збору, не можуть вважатися достатньою підставою для відстрочення сплати судового збору.

Апелянтом не надано доказів існування умов, визначених ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір», що є підставою для відстрочення сплати судового збору, а також доказів неможливості сплатити судовий збір.

Отже, таке клопотання не може бути визнане обґрунтованим.

З приводу клопотання про продовження строку виконання ухвали Шостого апеляційного адміністративного суду від 23.11.2018, колегія суддів зазначає наступне.

Так, як було зазначено вище, ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 грудня 2018 року у задоволенні клопотання Головного управління ДФС у м. Києві про відстрочення сплати судового збору або продовження строків на усунення недоліків апеляційної скарги - відмовлено. Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 жовтня 2018 року повернуто апелянту у зв'язку з невиконанням вимог ухвали Шостого апеляційного адміністративного суду від 23.11.2018 про залишення апеляційної скарги без руху.

Тобто, продовження строків виконання ухвали від 23.11.2018 в даному випадку є неможливим.

Крім того, колегія суддів зазначає, що оскільки особа, яка утримується за рахунок державного бюджету, має право в межах бюджетних асигнувань здійснити розподіл коштів з метою забезпечення сплати судового збору, а тому обставини, пов'язані з фінансуванням установ чи організацій з державного бюджету, відсутністю в ньому коштів, призначених для сплати судового збору тощо не можуть бути підставою для реалізації суб'єктом владних повноважень права на апеляційне оскарження у будь-який необмежений час після закінчення такого строку та, відповідно, підставою для продовження зазначеного строку.

З урахуванням викладеного, колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення клопотання відповідача про відстрочення сплати судового збору або продовження строку виконання ухвали від 23.11.2018.

Крім того, як вбачається з ухвали Шостого апеляційного адміністративного суду від 21 січня 2019 року апелянту необхідно було надати суду документ, що підтверджує повноваження ОСОБА_2 на здійснення представництва у встановленому законом порядку.

Проте, станом на 11 лютого 2019 року вказаної вимоги ухвали Шостого апеляційного адміністративного суду від 21 січня 2019 року Головним управлінням ДФС у м. Києві виконано не було.

Отже, станом на 11 лютого 2019 року недоліки апеляційної скарги відповідачем не усунуті.

У відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 299 КАС України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Враховуючи, вищевикладене колегія суддів вважає необхідним відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 жовтня 2018 року.

Керуючись ст.ст.299, 325, 328 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В:

Клопотання Головного управління ДФС у м. Києві про поновлення строку на апеляційне оскарження залишити без задоволення.

Відмовити Головному управлінню ДФС у м. Києві у задоволенні клопотання про відстрочення сплати судового збору за подання апеляційної скарги або продовження строку виконання ухвали від 23.11.2018.

У відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 жовтня 2018 року у справі за адміністративним позовом приватного підприємства "Вудпак" до Головного управління ДФС у м. Києві про скасування податкових повідомлень-рішень- відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідачО.А. Губська

СуддяА.Б. Парінов

СуддяО.О. Беспалов