Справа № 160/7824/18
Суддя: Тулянцева Інна Василівна
Дата ухвалення: 2018-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 грудня 2018 року Справа № 160/7824/18
Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Тулянцева І.В. розглянувши у місті Дніпрі в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування постанови, -
19 жовтня 2018 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області, у якому позивач просить суд:
- визнати протиправною та скасувати постанову №ДН1134/24/АВ/ТД-ФС/523 від 28.08.2018 року про накладення штрафу в сумі 446 760,00 грн.
В обґрунтування позову позивачем зазначено, що за результатами інспекційного відвідування фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 посадовими особами Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області складено акт інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю, №ДН1134/24/АВ від 08.08.2018 року, згідно з висновками якого правовідносини між позивачем та громадянами ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, оформлені у відповідності до цивільно-правових договорів між вказаними особами та позивачем, є по суті трудовими відносинами, а не відносинами цивільно-правового характеру, а їх оформлення є формальним і спрямованим лише на надання трудовому договору форми цивільно-правового. На підставі вказаних висновків відповідачем 28.08.2018 року прийнято оскаржувану постанову №ДН1134/24/АВ/ТД-ФС/523 про накладення штрафу уповноваженими особами в сумі 446 760,00 грн. у відповідності до положень абзацу 2 частини 2 статті 265 Кодексу законів про працю України. Позивач не погоджується з вказаною постановою, вважає її протиправною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки відповідачем порушено порядок проведення перевірки. Також позивач зазначає, що контролюючий орган дійшов помилкового висновку про допуск працівників до роботи без укладення трудового договору з огляду на те, що позивачем з вищевказаними особами були укладені цивільно-правові договори про виконання робіт, оскільки нормами цивільного законодавства укладенні такого роду договорів не заборонено.
Одночасно з позовною заявою позивачем подано заяву про забезпечення доказів, яку на підставі ухвали суду від 22 жовтня 2018 року залишено без руху.
У зв'язку з не усуненням недоліків вказаної заяви у встановлений судом строк ухвалою суду від 20.11.2018 року заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про забезпечення доказів повернуто позивачу.
Ухвалою суду від 22.10.2018 року у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання на 19.11.2018 року на 14:00 год.
Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали.
Відповідач - Головне управління Держпраці у Дніпропетровській області проти задоволення позову заперечував. 14 листопада 2018 року подав до суду відзив, який залучений до матеріалів справи та в якому відповідач пояснив, що під час інспекційного відвідування фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 посадовими особами ГУ Держпраці у Дніпропетровській області було встановлено, що позивач використовує найману працю без оформлення трудових договорів. Досліджені договори цивільно-правового характеру, укладені позивачем з фізичними особами, містять ознаки формальних, оскільки виконувана робота мала тривалий систематичний характер, особи підпорядковувались внутрішньому трудовому розпорядку, продавці виконують роботу з продажу доочищеної питної води, що вказує на те, що предметом цих трудових відносин є процес праці, а не кінцевий результат. Таким чином, в даному випадку позивачем здійснено фактичний допуск чотирьох працівників до роботи без укладення трудового договору, чим порушено норми частини 1 статті 21, частин 1 та 3 статті 24 Кодексу законів про працю України. За вищевказані правопорушення відповідачем винесено припис та постанову про накладення штрафу, які прийняті з урахуванням всіх обставин та на підставі норм чинного законодавства, у зв'язку з чим, просив відмовити у задоволенні позовних вимог.
В судове засідання 19.11.2018 року сторони не з'явились, від позивача поступило клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку із необхідністю ознайомитись з відзивом на позовну заяву. Розгляд справи було відкладено на 03.12.2018 року на 13:30 год.
В судове засідання 03.12.2018 року сторони не з'явились. Від представника відповідача поступило клопотання про подальший розгляд справи в порядку письмового провадження. Оскільки в матеріалах справи були відсутні відомості про вручення позивачу повістки, розгляд справи було відкладено на 20.12.2018 року на 09:30 год.
Сторони у судове засідання 20.12.2018 року не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Від представника позивача 19.12.2018 року поступило клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки (п. 1 ч. 3 ст. 205 КАС України).
Якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з'явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта (ч. 9 ст. 205 КАС України).
З огляду на положення частини 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи в порядку письмового провадження. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється.
Датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення (частина 5 статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України).
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
При проведенні інспекційного відвідування позивач надав до перевірки наступні договори цивільно-правового характеру:
- цивільно-правовий договір про виконання робіт від 01.08.2018 року № 2, укладений між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (Замовник) та фізичною особою ОСОБА_2 (Підрядник);
- цивільно-правовий договір про виконання робіт від 01.08.2018 року № 1, укладений між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (Замовник) та фізичною особою ОСОБА_3 (Підрядник);
- цивільно-правовий договір про виконання робіт від 25.07.2018 року № 1, укладений між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (Замовник) та фізичною особою ОСОБА_4 (Підрядник);
- цивільно-правовий договір про виконання робіт від 26.07.2018 року № 1, укладений між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (Замовник) та фізичною особою ПечковськоюАнтоніною ОСОБА_8 (Підрядник).
Крім того, ФОП ОСОБА_1 надав до перевірки накази про прийняття на постійну роботу з 07.08.2018 року наступних працівників:Скорік ОСОБА_8 - наказ № 4-к від 06.08.2018 року; ОСОБА_3 - наказ № 5-к від 06.08.2018 року; ОСОБА_4 - наказ № 6- к від 06.08.2018 року. Також, ФОП ОСОБА_1 06.08.2018 року надав до Державної фіскальної служби України повідомлення про прийняття зазначених трьох працівниць на роботу з 07.08.2018 року.
Проаналізувавши надані цивільно-правові договори, перевіряючі дійшли висновку, що фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 було допущено до роботи без укладання трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу. Таким чином встановлено фактичний допуск ФОП ОСОБА_1 до роботи продавцями води чотирьох працівників, а саме: ОСОБА_9, ОСОБА_3, ОСОБА_10 та ОСОБА_5 без належного оформлення трудових відносин, що порушує вимоги частини 1 статті 21, частин 1 та 3 статті 24 Кодексу законів про працю України та свідчить про відсутність офіційного працевлаштування чотирьох найманих працівників.
За результатами перевірки було винесено припис від 14.08.2018 року №ДН1134/24/АВ/П, яким зобов'язано позивача у строк до 20 серпня 2018 року офіційно працевлаштувати ОСОБА_5 та направити до Державної фіскальної служби повідомлення про прийняття її на роботу, а також письмово інформувати Управління з питань праці про виконання припису.
На підставі Акту перевірки відповідачем 28.08.2018 року прийнято оскаржувану постанову №ДН1134/24/АВ/ТД-ФС/523 про накладення штрафу уповноваженими особами в сумі 446 760,00 грн. за порушення абзацу 2 частини 2 статті 265 Кодексу законів про працю України.
Відповідно до частини 1 статті 259 Кодексу законів про працю України, державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Як передбачено частиною 1 статті 4 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності»від 05.04.2007 року № 877-V (далі - Закон № 877-V) державний нагляд (контроль) здійснюється за місцем провадження господарської діяльності суб'єкта господарювання або його відокремлених підрозділів, або у приміщенні органу державного нагляду (контролю) у випадках, передбачених законом.
Згідно з приписами пунктів 1, 7 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 року № 96, Державна служба України з питань праці є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю і здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.
У відповідності до частини 1 статті 6 Закону Закон № 877-V, підставами для здійснення позапланових заходів, зокрема є: звернення фізичної особи (фізичних осіб) про порушення, що спричинило шкоду її (їхнім) правам, законним інтересам, життю чи здоров'ю, навколишньому природному середовищу чи безпеці держави, з додаванням документів чи їх копій, що підтверджують такі порушення (за наявності). Позаплановий захід у такому разі здійснюється виключно за погодженням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у відповідній сфері державного нагляду (контролю), або відповідного державного колегіального органу.
В силу приписів пунктів 2, 5, 8, 9, 11, 19, 21 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України №295 від 26.04.2017 року (далі - Порядок №295), державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці, зокрема: Держпраці та її територіальних органів.
Інспекційне відвідування проводиться, зокрема, за зверненням фізичної особи, стосовно якої порушено правила оформлення трудових відносин.
Про проведення інспекційного відвідування інспектор праці повідомляє об'єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі. Про проведення інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин інспектор праці повідомляє об'єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі, якщо тільки він не вважатиме, що таке повідомлення може завдати шкоди інспекційному відвідуванню.
Під час проведення інспекційного відвідування інспектор праці повинен пред'явити об'єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі своє службове посвідчення.
Інспектори праці за наявності службового посвідчення безперешкодно, без попереднього повідомлення мають право, зокрема під час проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин за наявності підстав, визначених пунктом 5 цього Порядку, самостійно і в будь-яку годину доби з урахуванням вимог законодавства про охорону праці проходити до будь-яких виробничих, службових, адміністративних приміщень об'єкта відвідування, в яких використовується наймана праця.
За результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення.
Якщо об'єкт відвідування не погоджується з викладеною в акті інформацією, акт підписується із зауваженнями, які є його невід'ємною частиною.
Відповідно до наказу ГУ Держпраці у Дніпропетровській області від 06.08.2018 року №644-І видано направлення на проведення інспекційного відвідування від 07.08.2018 року №292, в якому позивачем особисто вчинено запис, що він отримав дане повідомлення 07 серпня 2018 року о 12-00 год. Крім того, 08 серпня 2018 року позивачем підписано пам'ятку про права та обов'язки об'єкта відвідування під час проведення інспекційних відвідувань або проведення невиїзних інспектувань, а також 07.08.2018 року вимогу про надання/поновлення документів №ДН1134/24/НД від 06.08.2018 року.
Вищевказані факти спростовують твердження позивача про порушення відповідачем порядку інспекційного відвідування позивача без відповідного посвідчення (направлення) на проведення перевірки, що свідчить про дотримання відповідачем порядку та процедури перевірки, передбаченими Порядком №295.
Надаючи оцінку правомірності винесення оскарженої постанови №ДН1134/24/АВ/ТД-ФС/523 від 28.08.2018 року про накладення штрафу в сумі 446 760,00 грн., суд виходить з наступного.
Висновки відповідача щодо допущених позивачем порушень ґрунтуються на доводах про допуск позивачем до роботи фізичних осіб без укладення трудового договору.
Частиною 1 статті 3 Кодексу законів про працю України передбачено, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.
Статтею 4 Кодексу законів про працю України визначено, що законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.
Згідно зі статтею 21 Кодексу законів про працю України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін.
Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.
Відповідно до частини 1 статті 23 Кодексу законів про працю України, трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи.
В силу частини 1 статті 24 Кодексу законів про працю України, трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов'язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров'я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.
Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина 3 статті 24 Кодексу законів про працю України).
З аналізу наведених норм вбачається, що за трудовим договором працівника приймають на роботу (посаду), включену до штату підприємства, для виконання не індивідуально-визначеної роботи, а трудових функцій в діяльності підприємства за конкретною кваліфікацією, професією, посадою. Працівникові гарантується заробітна плата, встановлені трудовим законодавством гарантії, пільги, компенсації тощо. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом цивільно-правового договору є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт.
Загальне визначення цивільно-правового договору наведено у статті 626 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), за змістом якої договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.
Відповідно до статті 837 ЦК України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договорі підряду може укладатись на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з передаванням її результату замовникові. У договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення (ч. 1 ст. 843 ЦК України).
Отже, системний аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що цивільно-правовий договір - це угода між сторонами: громадянином і організацією (підприємством, фізичною особою - підприємцем, тощо) або між громадянами на виконання першим певної роботи, предметом якого є надання певного результату праці, але за цього виду договору не виникають трудові відносини, на які поширюється трудове законодавство.
Тобто, предметом цивільно-правових договорів є результат праці, який підлягає вимірюванню у конкретних фізичних величинах, а не процес роботи.
Суд зазначає, що основною ознакою, що відрізняє цивільно-правові відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату.
Отже, з наведених вище цивільно-правових договорів, укладених позивачем з фізичними особами (продавцями), їх предметом є послуги з реалізації продажу доочищеної питної води та аксесуарів на об'єктах.
Суд зазначає, що статтею 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину, яка передбачає, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Угоди, що укладалися позивачем з вказаними вище особами не визнані недійсними у встановленому законом порядку, що сторонами не заперечується.
В даному випадку мало місце саме укладення договорів про виконання конкретних робіт (продаж доочищеної питної води та аксесуарів), а відносини, що виникли між сторонами такого договору, вимогами законодавства про працю не регулюються.
Суд також зазначає, що критично ставиться до тверджень відповідача щодо відсутності у договорах про виконання робіт встановленого обсягу виконуваної роботи у вигляді конкретних фізичних величин, які підлягають вимірюванню, що повинні були бути відображені в акті їх приймання, оскільки, такі умови визначені п. 2.1 Договорів.
Що стосується зауважень відповідача з приводу відсутності актів виконаних робіт, суд звертає увагу, що всі цивільно - правові договори були укладені позивачем в період з 25.07.2018 року по 01.08.2018 року. Оскільки, термін дії договору сторонами було встановлено - 1 місяць, то строк для оформлення актів виконаних робіт на момент інспекційного відвідування (06.08.2018 року) ще не настав, тому позивач не мав фізичної можливості їх надати.
Відносно аргументів відповідача про укладання трудових договорів після проведення інспекційного відвідування, які на його думку свідчать про фактичний допуск до роботи ОСОБА_9, ОСОБА_3, ОСОБА_10 та ОСОБА_5 без належного оформлення трудових відносин, суд зазначає наступне.
Матеріалами справи підтверджено, що 06.08.2018 року фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 були винесені: наказ № 4-к про прийняття на постійну роботу ОСОБА_12 на посаду продавця з 07.08.2018 року; № 5-к про прийняття на постійну роботу ОСОБА_3 на посаду продавця з 07.08.2018 року; № 6-к про прийняття на постійну роботу ОСОБА_4 на посаду продавця з 07.08.2018 року (а.с. 94-96).
13.08.2018 року позивачем також було винесено наказ № 10-к про прийняття на постійну роботу ОСОБА_5 на посаду продавця з 20.08.2018 року (а.с. 98).
Про прийняття вказаних осіб на роботу за трудовим договором позивачем було повідомлено Державну фіскальну службу України (а.с. 97, 100).
Між тим, суд зазначає, що укладення трудових договорів з вищенаведеними працівниками не свідчить про те, що на момент інспекційного відвідування 06.08.2018 року вони були допущені позивачем до роботи без належного оформлення, оскільки на цей період відносини між сторонами були врегульовані цівільно - правовими договорами.
Тому, під час судового розгляду справи знайшла своє підтвердження позиція позивача про те, що між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на момент інспекційного відвідування існували суто цивільно-правові, а не трудові відносини.
Згідно з частиною 2 ст. 265 Кодексу законів про працю України, юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі: фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення;
Оскільки, в ході розгляду справи не знайшло свого підтвердження обставини щодо допуску фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 та ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до роботи без оформлення трудового договору, позивачем не було допущено порушень норм трудового законодавста, у зв'язкау із чим, постанова №ДН1134/24/АВ/ТД-ФС/523 від 28.08.2018 року про накладення штрафу в сумі 446 760,00 грн. підлягає скасуванню.
Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (частина 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України).
Згідно частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
З огляду на встановлені обставини, суд дійшов до висновку, що відповідачем в ході розгляду справи не було доведено правомірність винесення оскаржуваного рішення, у зв'язку із чим, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.
Розподіл судових витрат слід здійснити у відповідності до положень ст. 139 КАС України.
Керуючись статтями 9, 73-78, 90, 139, 243, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, -
Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ДН1134/24/АВ/ТД-ФС/523 від 28.08.2018 року про накладення штрафу у розмірі 446760,00 грн. (чотириста сорок шість тисяч сімсот шістдесят грв.00 коп.).
Рішення суду набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено 20 грудня 2018 року.

Суддя І.В. Тулянцева