Справа № 686/29377/18
Суддя: Лабань Г.В.
Дата ухвалення: 2019-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

іменем України

11 лютого 2019 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Лабань Г.В. розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - ОСОБА_2 до Другого відділу державної виконавчої служби м. Хмельницького Головного територіального управління юстиції про зобов'язання зняти арешт,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Другого відділу державної виконавчої служби м. Хмельницького Головного територіального управління юстиції в якому просить зобов'язати Другий відділ державної виконавчої служби м. Хмельницького Головного територіального управління юстиції зняти арешт, накладений на квартиру АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що під час оформлення права на спадщину за законом, а саме на частину квартири квартиру АДРЕСА_1, позивачу стало відомо, що постановою державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби м. Хмельницького Головного територіального управління юстиції від 29.01.2007 було накладено арешт на частину вищевказаної квартири. Позивач звертався з заявою до відповідача про скасування вищевказаного арешту, при цьому відповідачем було відмовлено у скасуванні арешту та вказано, що у ВДВС не зберігаються завершені виконавчі документи, у зв'язку з чим відсутні підстави для скасування арешту з частини квартири. Разом з тим, згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нехоме майно є зареєстроване обтяження: реєстраційний номер обтяження: 4496825 від 14.02.2007 згідно постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження б/н від 29.01.2007, ДВС у м.Хмельницькому, державний виконавець Кравчик В.П., об'єкт обтяження - все нерухоме майно. Позивач не погоджується із вказаною відмовою відповідача та вважає її незаконною та такою, що порушує права та інтереси позивача, оскільки перед поверненням виконавчого документу стягувачу чи при завершенні виконавчого провадження, державний виконавець зобов'язаний був скасувати арешт, для якого були відсутні законні підстави.

10.01.2019 ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду було залишено позовну заяву без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків.

На виконання вимог ухвали від 23.01.2019 позивач усунув недоліки позовної заяви у встановлений судом строк.

23.01.2019 ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду було відкрито спрощене позовне провадження та призначено засідання 30.01.2019 о 10:00.

11.02.2019 позивач подав до суду клопотання про залучення в якості третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_2.

Сторони в судове засідання не з'явились.

Відзив на позовну заяву у встановлений судом строк відповідачем не надано, тому суд вирішує справу за наявними матеріалами з урахуванням ст. 126 КАС України, відповідно до вимог ч. 6 ст. 162 КАС України.

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Суд встановив, що згідно довідки від 31.01.2019 №76/02-14, після смерті ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3, Другою Хмельницькою державною нотаріальною конторою Хмельницької області, заведена спадкова справа за № 610- 2008. Спадкоємцями після смерті ОСОБА_3 є його сини ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Позивач звернувся із заявою до Другого відділу державної виконавчої служби м. Хмельницького Головного територіального управління юстиції щодо скасування постанови про арешт від 29.01.2007 відповідно до якої накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1.

19.11.2018 листом №04.20-32/51555 Другий відділ державної виконавчої служби м. Хмельницького Головного територіального управління юстиції було надано відповідь, відповідно до якої вказано, що до відділу виконавчі документи про стягнення заборгованості з ОСОБА_3 на примусове виконання не надходили та не перебувають.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно є зареєстроване обтяження:

- Реєстраційний номер обтяження: 4496825 від 14.02.2007 року згідно постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження б/н від 29.01.2007, ДВС у м.Хмельницькому, державний виконавець Кравчик В.П., об'єкт обтяження - все нерухоме майно.

Позивач не погоджується із вказаною бездіяльністю відповідача, що і стало підставою для звернення з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови та порядок примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб) визначаються Законом України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404 (далі Закон №1404).

Відповідно до статті 1 Закону №1404 виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно пункту 1 частини першої статті 3 Закону №1404 підлягають примусовому виконанню рішення на підставі, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону № 1404 примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

В силу вимог частини першої статті 59 Закону № 1404 особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Частиною четвертою статті 59 Закону № 1404 передбачені вичерпні підстави для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини. Зокрема:

1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;

2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;

3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;

4) наявність письмового висновку експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв'язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;

5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;

6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;

7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;

8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду (частина п'ята статті 59 Закону № 1404).

Судом встановлено, що постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження б/н від 29.01.2007, винесена на підставі виконавчого листа № 2-3687.2006 виданого Хмельницьким міськрайонним судом 09.10.2006 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 - 27621,0 грн та в дохід державного бюджету 276,0 грн.

В листі Другого відділу державної виконавчої служби м. Хмельницького Головного територіального управління юстиції від 19.11.2018 №04.20-32/51555 вказано, що строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить три роки, тому надати інформацію стосовно виконавчого провадження неможливо, оскільки вказане виконавче провадження знищено за закінченням терміну зберігання.

При цьому, суд зазначає, що статтею 38 Закону України від 21 квітня 1999 року N 606-XIV "Про виконавче провадження" (в редакції, чинній на момент прийняття постанови, далі - Закон N 606-XIV) передбачені наслідки завершення виконавчого провадження.

Так, відповідно до частини першої статті 38 Закону N 606 у разі закінчення виконавчого провадження згідно із статтею 37 цього Закону, крім направлення виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; повернення виконавчого документа стягувачу згідно із статтею 40 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, згідно із статтею 40-1 цього Закону, припиняється чинність арешту майна боржника, скасовуються інші здійснені державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку з завершенням виконавчого провадження.

Якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем був накладений арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про скасування арешту, накладеного на майно боржника (частина друга статті 38 Закону № 606).

Наведеними правовими нормами покладено на державного виконавця обов'язок скасувати вжиті заходи примусового виконання рішення у разі закінчення виконавчого провадження з підстав повернення виконавчого документа стягувачу.

Така ж норма продовжує діяти згідно пункту 1 частини першої статті 40 Закону №1404, якою передбачено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у звязку із закінченням виконавчого провадження.

Отже, з огляду на завершення виконавчого провадження, накладений арешт у його межах підлягав скасуванню.

Враховуючи наведені норми та зважаючи на те, що виконавче провадження, у межах якого було прийнято постанову, якою накладено арешт на майно боржника, знищено, суд дійшов висновку, що відповідачем при завершенні виконавчого провадження не застосовано наслідки, встановлені статтею 38 Закону № 606-XIV.

Таким чином, враховуючи вищевикладене та те, що виконавче провадження закінчено, суд вважає чинність арешту накладеного постановою від 29.01.2007 безпідставною.

Згідно частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Доказів, які б спростували доводи позивача, відповідач суду не надав. З огляду на вищевикладене, суд доходить висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч.1 ст.132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 242-246, 250, 255, 268-272, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Зобов'язати Другий відділ державної виконавчої служби м. Хмельницького Головного територіального управління юстиції зняти арешт, накладений на квартиру АДРЕСА_1 відповідно до постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження б/н від 29.01.2007.

Судові витрати розподілу не підлягають.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 11 лютого 2019 року

Головуючий суддя Г.В. Лабань