Справа № 2а-16645/12/2670
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2019-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

05 лютого 2019 року

м. Київ

справа №2а-16645/12/2670

адміністративне провадження №К/9901/1153/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Бившевої Л.І.,

суддів: Шипуліної Т.М., Хохуляка В.В.,

розглянув у судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Науково-виробниче підприємство "Більшовик" (правонаступник Акціонерне товариство "Перший київський машинобудівний завод") на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 19.11.2013 у справі за позовом Заступника прокурора Солом'янського району м. Києва (далі - прокурор) в інтересах держави в особі Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві (далі - ДПІ) до Публічного акціонерного товариства "Науково - виробниче підприємство "Більшовик" (правонаступник - Акціонерне товариство "Перший київський машинобудівний завод"; далі - Товариство) про стягнення заборгованості,

секретар судового засідання Савченко А.А.,

представники відповідача Кушнір В.Д., Кушнір С.Л.,

У С Т А Н О В И В:

У грудні 2012 року Прокурор в інтересах ДПІ звернувся до суду з адміністративним позовом до суду про стягнення з Товариства податкового боргу у сумі 18`343`537,51 грн.

Суди встановили, що податковий борг, який обліковується за Товариством станом на 17.08.2012 та заявлений до стягнення, включає заборгованість зі сплати самостійно узгоджених податкових зобов'язань та узгоджених в адміністративному порядку з податку на прибуток у сумі 1`964`200,67 грн, з ПДВ - 6`732`218,84 грн та земельного податку - 9`647`118,35 грн.

У судовому процесі також встановлено, що ДПІ були сформовані перша та друга податкові вимоги від 30.05.2002 № та від 03.07.2002, які були виставлені на адресу товариства 31.05.2002 та 03.08.2002. Тобто, була дотримана процедура, яка передує зверненню до суду з позовом про стягнення в судовому порядку з платника податків податкового боргу.

Окружний адміністративний суд міста Києва постановою від 03.09.2013 адміністративний позов залишив без задоволення.

Судове рішення суду першої інстанції обґрунтоване посиланням на факт відсутності у відповідача заборгованості перед бюджетом станом на 13.05.2010, встановлений постановою Окружного адміністративного суду від 27.02.2013 у справі № 2а-6314/11/2670 за позовом Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві до Публічного акціонерного товариства "Науково-виробниче підприємство "Більшовик" за участю Прокуратури Солом'янського району міста Києва про стягнення податкової заборгованості, та висновком судово-економічної експертизи від 28.09.2012 № 5040/5041/12-45.

Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 19.11.2013 постанову суду першої інстанції скасував та прийняв нову постанову, якою адміністративний позов задовольнив: стягнув з Товариства податкову заборгованість в розмірі 18`343`537,51 грн, з них податок на прибуток у сумі 1`964`200,67 грн, ПДВ - 6`732`218,84 грн, земельний податок - 9`647`118,35 грн.

Судове рішення суду апеляційної інстанції вмотивоване тим, що сума боргу, заявлена до стягнення, обліковується за товариством станом на 17.08.2012, та виникла внаслідок несплати Товариством у встановлений строк податкових зобов'язань, самостійно узгоджених та узгоджених в адміністративному порядку з травня 2010 року, тоді як податкова заборгованість, яка була предметом спору у справі № 2а-6314/11/2670, виникла до травня 2010 року.

Товариство подало до Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу на постанову суду апеляційної інстанції, у якій, посилаючись на порушення апеляційним судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного встановлення обставин у справі та вирішення спору, просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі постанову суду першої інстанції.

Вимоги касаційної скарги відповідач обґрунтовує, зокрема посиланням на положення статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції Закону, чинного на час розгляду і вирішення справи) та висновки судово-економічної експертизи від 28.09.2012 № 5040/5041/12-45, як доказу, якому суд надав неналежну оцінку. Також скаржник вважає, що суд апеляційної інстанції не зважив на те, що податкова вимога направляється виключно після узгодження податкового зобов'язання, тоді як податкові вимоги, виставлені на адресу товариства 31.05.2002 та 03.08.2002, стосувалися іншого боргу, а податкові вимоги щодо самостійно узгоджених зобов'язань з ПДВ та земельного податку у період з 2013 по 2015 роки товариству не надсилалися.

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 19.12.2013 № К/800/63749/13 відкрив касаційне провадження у цій справі.

Заперечуючи проти касаційної скарги, ДПІ просить касаційну скаргу залишити без задоволення як безпідставну та зазначає, що докази на підтвердження обставин щодо правомірності заявленого до стягнення податкового боргу були досліджені у судовому процесі. Також контролюючий орган зазначив, що судові рішення першої та апеляційної інстанцій у справі № 2а-6314/11/2670 ухвалою Вищого адміністративного суду України від 12.12.2013 скасовані, а справа направлена на новий розгляд до суду першої інстанції. Тобто, обставини, що були встановлені у цій справі, не є безспірними і в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин.

Законом України "Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)" від 02.06.2106 № 1401-VIII, який набрав чинності з 30.09.2016, статтю 125 Конституції України викладено в редакції, згідно з якою Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України.

Згідно з пунктом 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 № 1402-VIII, який набрав чинності з 30.09.2016, з дня початку роботи Верховного Суду у складі, визначеному цим Законом, Верховний Суд України, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Вищий господарський суд України, Вищий адміністративний суд України припиняють свою діяльність та ліквідуються у встановленому законом порядку.

Відповідно до пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 № 1402-VIII, який набрав чинності з 30.09.2016, постановою Пленуму Верховного Суду від 30.11.2017 № 2 "Про визначення дня початку роботи Верховного Суду" днем початку роботи Верховного Суду визначено 15.12.2017.

Законом України від 03.10.2017 № 2147-VIII, який набрав чинності з 15.12.2017, Кодекс адміністративного судочинства викладено в новій редакції.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII, який набрав чинності з 15.12.2017) касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Верховний Суд ухвалою від 28.12.2018 призначив справу до касаційного розгляду у судовому засіданні з повідомленням сторін.

Під час розгляду справи до заперечень відповідач надав пояснення щодо погашення товариством у 2015 році податкового боргу з податку на прибуток та ПДВ.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду перевірив наведені у касаційній скарзі доводи відповідача, обґрунтування заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги та дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Нормами пунктів 1.2 та 1.3 статті 1 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" від 21.12.2000 № 2181-ІІІ (втратив чинність з 01.01.2011 у зв'язку з набранням чинності Податковим кодексом України; далі - Закон № 2181-ІІІ) визначені поняття "податкове зобов'язання" як зобов'язання платника податків сплатити до бюджетів або державних цільових фондів відповідну суму коштів у порядку та у строки, визначені цим Законом або іншими законами України; а "податковий борг (недоїмка)" як податкове зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгоджене платником податків або узгоджене в адміністративному чи судовому порядку, але не сплачене у встановлений строк, а також пеня, нарахована на суму такого податкового зобов'язання.

Податкове зобов'язання платника податків, нараховане контролюючим органом відповідно до пунктів 4.2 та 4.3 статті 4 цього Закону, вважається узгодженим у день отримання платником податків податкового повідомлення, за винятком випадків, визначених підпунктом 5.2.2 цього пункту (підпункт 5.2.1 пункту 5.2 статті 5 закону № 2181-ІІІ).

Узгоджена сума податкового зобов'язання, не сплачена платником податків у строки, визначені цією статтею, визнається сумою податкового боргу платника податків (підпункт 5.4.1 пункту 5.4 статті 5 Закону № 2181-III).

Тобто, виникнення податкового боргу є юридичним фактом, який пов'язаний із несплатою узгодженої суми податкового зобов'язання протягом установленого строку.

Порядок погашення податкового боргу регулюється нормами статей 6-15 Закону № 2181-III.

Аналогічні положення закріплені підпунктом 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України, згідно з яким податковий борг - це сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Згідно з пунктом 59.1 статті 59 ПК України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення - рішення.

Відповідно до пункту 59.5 цієї статті у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.

У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Аналіз вказаної норми дає підстави стверджувати про відсутність обов'язку контролюючого органу направляти платнику податків нову податкову вимогу у випадку збільшення суми податкового боргу. Тобто, в разі коли після направлення платнику податків податкової вимоги сума його податкового боргу збільшується, податкова вимога на збільшену суму податкового боргу не направляється.

Підпунктом 60.1.1 пункту 60.1 статті 60 ПК України визначено, що податкова вимога вважається відкликаною, якщо сума податкового боргу була погашена самостійно платником податків або органом стягнення. У зв'язку з цим із погашенням суми податкового боргу раніше надіслана платникові податків податкова вимога є відкликаною, а тому не може бути підставою для вжиття заходів із примусового стягнення податкового боргу.

Отже, лише у разі, якщо платником податків податковий борг був погашений, а через деякий час виник знову, органу державної податкової служби слід направити (вручити) йому нову податкову вимогу виходячи з виникнення нового грошового зобов'язання.

Встановивши факт наявності податкового боргу, який виник внаслідок несплати відповідачем узгоджених сум податкових зобов`язань у період з травня 2010 року по серпень 2012 року та його безперервність (з 2002 року), суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог.

Доводи, викладені в касаційній скарзі, не спростовують правильність цього висновку, оскільки преюдиційне значення мають обставини (факти), встановлені судом в іншій справі, неналежне дослідження та оцінка яких, як і доказів, в тому числі висновки експертизи, стали підставою для скасування Вищим адміністративним судом України судових рішень першої та апеляційної інстанцій у справі № 2а-6314/11/2670 та направлення справи до суду першої інстанції на новий розгляд.

Відповідно до частини першої статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 349, 350, 355, 356, 359, підпунктом 4 пункту 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Науково-виробниче підприємство "Більшовик" (правонаступник Акціонерне товариство "Перший київський машинобудівний завод") залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 19.11.2013 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

Л.І. Бившева

Т.М. Шипуліна

В.В. Хохуляк ,

Судді Верховного Суду