Справа № 0240/3676/18-а
Суддя: Іваненко Т.В.
Дата ухвалення: 2019-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 0240/3676/18-а

Головуючий у 1-й інстанції: Жданкіна Наталія Володимирівна

Суддя-доповідач: Іваненко Т.В.

07 лютого 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Іваненко Т.В.

суддів: Кузьменко Л.В. Франовської К.С. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Шпикуляк Ю.В.,

представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 16 листопада 2018 року (місце ухвалення рішення - м. Вінниця) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :
В жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці, в якому просив:

- визнати протиправною відмову Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці щодо проведенні перерахунку та виплати пенсії ОСОБА_1 відповідно до відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи", як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 2 категорії;

- зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці провести перерахунок та виплачувати пенсію ОСОБА_1 у відповідності до ч. 1 ст. 59 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи", як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 2 категорії, з 01.10.2017.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначав, що має статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії, отримує пенсію по віку зі зниженням пенсійного віку відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхуванням" з врахуванням норм Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі - Закон 796-ХІІ). Позивач вважає, що з 01.10.2017 відповідно до ст. 59 Закону 796-ХІІ має право на перерахунок пенсії у розмірі визначеному частиною першою вказаної статті Закону. Звернувшись до відповідача із заявою про перерахунок пенсії, отримав відмову, яка мотивована тим, що за норми ч. 1 ст. 59 Закону 796-ХІІ право на отримання додаткової пенсії мають лише військовослужбовці, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, в той час як позивач є військовозобов`язаним.

Вважаючи таку відмову протиправною, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 16 листопада 2018 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправною відмову Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці викладену у листах від 14.06.2018 за №130/-М-2 та від 19.09.2018 за №213/М-2 щодо проведенні перерахунку пенсії ОСОБА_1 відповідно до відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи", як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 2 категорії.

Зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 у відповідності до ч. 1 ст. 59 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи", як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 2 категорії, з 01.10.2017.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці звернулось до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати, прийняти постанову про відмову в задоволенні адміністративного позову, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення.

Представник позивача в судовому засіданні заперечив щодо доводів апеляційної скарги, просив залишити в силі рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 16 листопада 2018 року в силі.

Представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги, просив їх задовольнити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 11 травня 2017 року ОСОБА_1 видано посвідчення учасника ліквідації наслідків на Чорнобильській АЄС у 1987 році (категорія 2).

Згідно довідки Вінницького об`єднаного міського військового комісаріату №7 від 27.01.2015 позивач дійсно у період з 11.09.1987 по 01.10.1987 приймав участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС в складі військової частини №43187 (а.с. 16).

Також, згідно Довідки №4605 від 23.12.2015, виданої молодшому сержанту ОСОБА_1 , останній перебував на військовому обліку в Вінницькому об`єднаному міському військовому комісаріаті з 30.07.1987 по 31.12.2002 та в у період з 11.09.1987 по 01.10.1987 приймав участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. Доза опромінювання склала 4,464 БЕРа (а.с. 17).

Позивач був включений до списків військової частини НОМЕР_1 , яка виконувала особливо важливе Урядове завдання по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (а.с. 19).

22.05.2018 позивач звернувся до відповідача із заявою про здійснення йому перерахунку пенсії відповідно до ст. 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи" в редакції Закону України №2148-VIII від 03.10.2017 року "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій".

Однак, отримав відмову від 14.06.2018 за №130/-М-02, яка мотивована тим, положення ч. 1 ст. 59 Зaкoну 796-ХІІ застосовуються виключно до військовослужбовців, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, в той час як позивач є військовозобов`язаним, який був залучений до військових формувань на особливий період (а.с. 6-7).

Не погодившись з отриманою відповіддю, позивач повторно звернувся до відповідача із заявою про здійснення йому перерахунку пенсії відповідно до ст. 59 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи".

На вказану заяву позивач отримав відмову, викладену у листі від 19.09.2018 за №213/М-2, в якому зазначено, що позивач не проходив строкової військової служби під час ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, тому відсутні підстави для задоволення заяв про перерахунок пенсії як військовослужбовцю (а.с. 10-11).

Не погоджуючись з вказаними відмовами позивач звернувся до суду з позовом.

Суд першої інстанції задовольняючи позов частково дійшов висновку про протиправність викладеної у листах від 14.06.2018 за №130/-М-2 та від 19.09.2018 за №213/М-2 відмови відповідача у проведенні ОСОБА_1 перерахунку пенсії відповідно до ст. 59 Закону № 796-ХІІ, та наявність підстав для проведення відповідного перерахунку у відповідності до ч. 1 ст. 59 Закону № 796-ХІІ.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я врегульовані Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року № 796-XII, який створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення

Положеннями ст. 1 Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" визначено, що цей Закон спрямований на захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та розв`язання пов`язаних з нею проблем медичного і соціального характеру, що виникли внаслідок радіоактивного забруднення території; громадян, які постраждали внаслідок інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, та розв`язання пов`язаних з цим проблем медичного і соціального характеру, що виникли внаслідок радіоактивного забруднення території; громадян, які постраждали внаслідок інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, та розв`язання пов`язаних з цим проблем медичного і соціального характеру.

Тобто, метою Закону є захист громадян, які постраждали внаслідок: Чорнобильської катастрофи; інших ядерних аварій та випробувань; військових навчань із застосуванням ядерної зброї.

Статтею 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" визначено види пенсій, підстави їх призначення та розмір пенсій, що призначаються військовослужбовцям, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи.

Так, частиною 1 статті 59 вказаного Закону встановлено, що пенсії військовослужбовцям призначаються з їх грошового забезпечення згідно з цим Законом та іншими законодавчими актами. Додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, призначається відповідно до статті 51 цього Закону.

Статтею 10 Закону №796-XII встановлено, що учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до примітки до вказаної статті до військовослужбовців належать: особи офіцерського складу, прапорщики, мічмани, військовослужбовці надстрокової служби, військовозобов`язані, призвані на військові збори, військовослужбовці-жінки, а також сержанти (старшини), солдати (матроси), які перебувають (перебували) на дійсній строковій службі у збройних силах, керівний і оперативний склад органів Комітету державної безпеки, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, а також інших військових формувань.

Із системного аналізу вказаних норм права вбачається, що військовозобов`язані, призвані на військові збори для ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС є військовослужбовцями.

Факт проходження позивачем військових зборів для участі у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи підтверджується матеріалами справи, а саме копією листа №4605 від 23.12.2015 року, копією довідки №7 від 27.01.2015 року виданих Вінницьким об`єднаним міським військовим комісаріатом; копіями архівних довідок №2/60686 від 26.03.2015року та №2/55145 від 10.03.2017 року виданих Центральним архівом Міністерства оборони Російської Федерації.

Крім того, про проходження позивачем відповідних військових зборів свідчить зміст листа відповідача від 19.09.2018 за №213/М-2, в якому зазначено, що відповідно до матеріалів пенсійної справи ОСОБА_1 приймав участь в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС з 14.09.1987 по 30.09.1987, як військовозобов`язаний, що був призваний на спеціальні військові збори.

Також слід зазначити, що у період перебування позивача на військових зборах під час ліквідації наслідків на ЧАЕС діяв Закон СРСР від 12 липня 1967 року № 1950-VII "Про загальний військовий обов`язок".

Відповідно до ст. 5, 6 цього Закону (зі змінами, внесеними Указом Президії Верховної Ради СРСР від 17 грудня 1980 року № 3535-Х) військова служба складається з дійсної військової служби та служби в запасі Збройних Сил СРСР. Громадяни, які перебувають на дійсній військовій службі, іменуються військовослужбовцями, а ті, що перебувають у запасі, - військовозобов`язаними.

За правилами ст. 7-9 цього Закону військовослужбовці і військовозобов`язані приймають військову присягу на вірність своєму народові, поділяються на солдатів, матросів, сержантів, старшин, прапорщиків, мічманів і офіцерський склад та кожному присвоюється відповідне військове звання.

Солдати, матроси, сержанти, які вислужили встановлені законом терміни дійсної військової служби, звільняються в запас Збройних Сил України.

Служба в запасі полягає в проходженні короткострокових навчальних та перевірочних зборів, тривалість та періодичність яких регламентовані законом. За робітниками, службовцями та колгоспниками, покликаними на збори, зберігаються займана посада (робота) і зарплата за місцем роботи.

Системний аналіз наведених норм дає підстави дійти висновку, що громадяни із числа військовозобов`язаних, які проходять збори (навчальні, перевірочні, спеціальні), у цей період вважаються такими, що проходять військову службу та користуються гарантіями держави на рівні із іншими військовослужбовцями.

Аргументи відповідача, які ним наведені в апеляційній скарзі та з якими останній пов`язує незаконність рішення суду першої інстанції, фактично стосуються ч.3 ст. 59 Закону №796-XII. Вказані доводи апелянта, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки позивач просив здійснити перерахунок та виплату пенсії у відповідності до ч. 1 ст. 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи", як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 2 категорії.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач має право на перерахунок та виплату пенсії відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи", як учасник ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 2 категорії.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справа про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів, переглянувши у межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи та прийняв законне рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення прийняте з дотриманням норм чинного процесуального та матеріального права, що обумовлює залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 16 листопада 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Постанова суду складена в повному обсязі 12 лютого 2019 року.

Головуючий Іваненко Т.В.

Судді Кузьменко Л.В. Франовська К.С.