Справа № 640/6550/15-а
Суддя: Шарапа В.М.
Дата ухвалення: 2019-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

07 лютого 2019 року

Київ

справа №640/6550/15-а

адміністративне провадження №К/9901/1517/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Шарапи В.М.,

суддів Бевзенка В.М., Данилевич Н.А.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Київського районного суду міста Харкова від 8 червня 2015 року у складі судді Шмадченко С.І. та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 15 вересня 2015 року у складі колегії суддів: Чалого І.С. (головуючий), суддів: Зеленського В.В., П'янової Я.В. у справі за позовом ОСОБА_2 до УДАІ ГУ МВС України в Харківській області, інспектора ДАІ Дергачівського РВ ГУ МВС України в Харківській області (далі - Інспектор) Яненка Артема Васильовича про визнання дій щодо складання протоколу неправомірними, його скасування та закриття провадження у справі,-

встановив:

У квітні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до УДАІ ГУ МВС України в Харківській області, Інспектора Яненка А.В., у якому просив:

визнати неправомірними дії Інспектора Яненка А.В щодо складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення серія АПІ № 866481 від 31 березня 2015 року за статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) та скасувати його;

закрити провадження по адміністративній справі на підставі пункту 1 статті 247 КУпАП, у зв'язку з відсутністю правопорушення.

Позивач вважає, що складений Інспектором Яненком А.В протокол про адміністративне правопорушення за своїм змістом не відповідає вимогам і цілям закріпленим у статтях 256, 280 КУпАП та перешкоджає об'єктивному розгляду адміністративної справи по суті.

Постановою Київського районного суду м. Харкова від 8 червня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 15 вересня 2015 року в задоволенні позову про визнання дій Інспектора Яненка А.В. щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення серія АПІ №866481 від 31 березня 2015 року та закриття провадження у справі відмовлено. Провадження у справі в частині позовних вимог щодо скасування протоколу про адміністративне правопорушення закрито.

Не погодившись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, скаржник звернувся до суду з касаційною скаргою. У скарзі зазначив, що рішення судів є незаконними, необґрунтованими та такими, що винесені при неповному з`ясуванні та недоведеності обставин, що мають значення для справи. Також скаржник, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права та невірним застосуванням норм матеріального права, просив скасувати рішення судів, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідач відзив на касаційну скаргу не подав.

Переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, суд приходить до висновку, що касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій ? без змін.

Суди попередніх інстанцій встановили, що 31 березня 2015 року Інспектором Яненком А.В. відносно позивача був складений протокол про адміністративне правопорушення серія АПІ № 866481 за статтею 124 КУпАП, згідно якого 7 лютого 2015 року о 10 год. 00 хв. позивач, керуючи автомобілем «Сан Йонг» на 16 км. + 900 м. автомобільного шляху Харків - Щербаківка, у порушення вимог пунктів 12.1 та 13.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі - Правила дорожнього руху) не вибрав безпечної швидкості руху та безпечної дистанції, у результаті чого допустив зіткнення з автомобілем, що виконував маневр розвороту, чим заподіяв матеріальну шкоду.

Не погодившись із діями Інспектора Яненка А.В., позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Відмовляючи в частині задоволення позову про визнання неправомірними дій Інспектора Яненка А.В. щодо складання відносно позивача адміністративного протоколу та в частині закриття провадження по адміністративній справі на підставі пункту 1 статті 247 КУпАП, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції виходив із того, що немає підстав для визнання дій відповідача неправомірними. Питання щодо закриття провадження у справі, відповідно до статті 284 КУпАП, може бути вирішено при розгляді справи щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності. В іншій частині закриваючи провадження, суди дійшли висновку про те, що протокол про адміністративне правопорушення не є рішенням суб'єкта владних повноважень, а є документом, що фіксує певні факти та обставини, тому позов у цій частині вимог не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Колегія суддів погоджується з такими висновками судів з огляду на таке.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - КАС України) встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

У статті 6 КАС України зазначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Повноваження та порядок складання протоколу про адміністративне правопорушення передбачені КУпАП.

Статтею 254 КУпАП встановлено, що про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Згідно статті 255 КУпАП у справах про адміністративні правопорушення, що розглядаються органами, зазначеними в статтях 218-221 цього Кодексу, протоколи про правопорушення мають право складати уповноважені на те посадові особи органів внутрішніх справ.

Відповідно до статті 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім'я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

Аналіз зазначених норм дає підстави вважати, що відповідач мав відповідні повноваження на складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Протокол про адміністративне правопорушення був досліджений судами попередніх інстанцій і вони дійшли висновку, що за формою відповідає вимогам статті 256 КУпАП.

Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для задоволення вимог про скасування протоколу про адміністративне правопорушення серія АПІ № 866481 від 31 березня 2015 року за статтею 124 КУпАП, оскільки такий протокол не є рішенням суб'єкта владних повноважень, який може бути оскаржений до адміністративного суду в розумінні приписів КАС України.

При цьому Суд вважає, що адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто для задоволення позову адміністративний суд повинен установити, що в зв'язку з прийняттям рішення чи вчиненням дій (допущення бездіяльності) суб'єктом владних повноважень порушуються права, свободи чи охоронювані законом інтереси позивача.

Вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у належності особи, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (чи є така особа належним позивачем у справі - наявність права на позов у матеріальному розумінні), а також встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення). Тобто, порушення або оспорювання прав та інтересів особи, яка звертається до суду за їх захистом, є обов'язковими.

Таким чином, підставами для визнання протиправними дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень є невідповідність їх вимогам чинного законодавства. При цьому, обов'язковою умовою для визнання таких дій/бездіяльності протиправними є також наявність факту порушення прав чи охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

Складання протоколу - це процесуальні дії суб'єкта владних повноважень, які спрямовані на фіксацію адміністративного правопорушення та, в силу положень статті 251 КУпАП, є предметом оцінки суду в якості доказу вчинення такого правопорушення при розгляді справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не є рішенням суб'єкта владних повноважень, а тому позовні вимоги, спрямовані на фактичне визнання його незаконним, не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Надаючи правову оцінку доводам касаційної скарги, що позовні вимоги спрямовані саме на визнання протиправними дій відповідача щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено право особи, права та свободи якої було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Відтак, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушених прав та бути адекватним наявним обставинам.

Разом із тим, розгляд питання правомірності складання протоколу про адміністративне правопорушення в окремому позовному провадженні без аналізу матеріалів про притягнення позивача до адміністративної відповідальності та рішення суб'єкта владних повноважень, винесеного за результатами їх розгляду, у сукупності з іншими доказами, не дозволить ефективно захистити та відновити порушене право позивача, не відповідає завданням адміністративного судочинства та у подальшому може призвести до виникнення нових судових спорів.

Ураховуючи викладене, колегія суддів зазначає, що доводи касаційної скарги не спростовують висновків, викладених в оскаржуваних рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій, а тому підстави для її задоволення відсутні.

З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2

Відповідно до частин першої та другої статті 341 КАС України (у редакції, яка діє з 15 грудня 2017 року), суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Згідно з частиною першою статті 350 КАС України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

постановив:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Київського районного суду міста Харкова від 8 червня 2015 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 15 вересня 2015 року - залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.

...........................

...........................

...........................

В.М. Шарапа

В.М. Бевзенко

Н.А. Данилевич,

Судді Верховного Суду