Справа № 813/3267/18
Суддя: Святецький Віктор Валентинович
Дата ухвалення: 2019-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2019 рокуЛьвів№ 857/3499/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Святецького В.В.

суддів Гудима Л.Я., Пліша М.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2018 року в справі №813/3267/18 (суддя Гулкевич І.З., м. Львів, повний текст рішення складений 10 жовтня 2018 року) за позовом ОСОБА_4 до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитно - інвестиційний центр» про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити дії,-

встановив:

ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитно-інвестиційний центр», в якому просив: визнати протиправним та скасувати наказ уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у ПАТ «Банк Михайлівський» від 01.06.2016 р №42/2 «Про затвердження висновків Комісії по перевірці правочинів (у тому числі договорів) на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними2 в частині, що стосується встановлення нікчемності правочинів (транзакцій) від 19.05.2016 відносно зарахування 90000,00 грн на рахунок НОМЕР_2 на ОСОБА_4 (ІПН НОМЕР_1); визнати бездіяльність уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» щодо не включення інформації про рахунок НОМЕР_2, що належить ОСОБА_4 (ІПН НОМЕР_1) у національній валюті, що належить до Переліку рахунків, за якими вкладник має право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб; зобов'язати уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» Волкова Олександра Юрійовича подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо ОСОБА_4 (ІПН НОМЕР_1), як вкладника, який має право на відшкодування коштів за договором №980-034-000211521 «Капітал» від 28.03.2016 р в Публічному акціонерному товаристві «Банк Михайлівський» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Рішенням від 10 жовтня 2018 року Львівський окружний адміністративний суд адміністративний позов задовольнив частково.

Визнав протиправною бездіяльність уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» щодо не включення інформації про рахунок НОМЕР_2, який належить ОСОБА_4 до переліку рахунків, за якими вкладник має право на відшкодування коштів за вкладом у Публічному акціонерному товаристві «Банк Михайлівський» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Зобов'язав уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо ОСОБА_4 як вкладника, який має право на відшкодування коштів за договором №980-034-000211521 «Капітал» від 28.02.2016 р в Публічному акціонерному товаристві «Банк Михайлівський» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

У решті позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» оскаржила його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що суд першої інстанції недостатньо дослідив обставини, за яких фізична особа набуває право на отримання гарантованої суми відшкодування за рахунок коштів Фонду.

Так, законодавець визначив, що саме залучені банком кошти є вкладом. Однак кошти позивача у даному спорі були залучені фінансовою компанією як позика з подальшим поверненням їх на рахунок позикодавця.

Отже, на думку апелянта, суд дійшов хибного висновку про те, що позивач набув право на одержання гарантованої суми відшкодування за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Крім того, апелянт вказує на те, що при ухваленні рішення суд першої інстанції не застосував норми Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо відшкодування фізичними особами через систему гарантування вкладів фізичних осіб шкоди, завданої зловживаннями у сфері банківських та інших фінансових послуг» №1736-VIII від 15.11.2016, яким регламентовано випадок, коли фізична особа набуває право на отримання гарантованої суми відшкодування за рахунок коштів Фонду у разі, коли її кошти залучалися не банками, а фінансовими установами як позика або вклад, та не досліджено суб'єктний склад договору.

Також відповідач не погоджується з тим, що суд не взяв до уваги посилання відповідача щодо нікчемності правочинів. Адже перерахування грошових коштів позивачу від ТзОВ «Кредитно-інвестиційний центр» вчинено у період заборони банку вчиняти будь-які операції.

З огляду на викладене, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому обґрунтовує правомірність оскарженого відповідачем рішення суду першої інстанції та просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, а тому суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 311 КАС України, вважає за можливе розглянути скаргу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що у задоволенні скарги слід відмовити з наступних підстав.

Суд першої інстанції встановив та матеріалами справи підтверджується, що 28 березня 2016 року між позивачем та ТзОВ «Кредитно-інвестиційний центр» укладено договір №980-034-000211521 «Капітал», відповідно до якого ОСОБА_4 передає у власність ТзОВ «Кредитно - інвестиційний центр» грошові кошти в сумі 90000 грн на строк не більше 182 дні з виплатою 31,68 % річних.

19.05.2016 року з рахунку ТзОВ «Кредитно - інвестиційний центр» на рахунок ОСОБА_4 у ПАТ «Банк Михайлівський» було перераховано 90000 грн з призначенням платежу «повернення коштів згідно з договором №980-034- від 28.03.2016 року», що підтверджується випискою по особових рахунках з 19.05.2016 по 31.10.2016, наданою ПАТ «Банк Михайлівський», копія якої міститься в матеріалах справи.

На підставі рішення Національного банку України від 23 травня 2016 року №14/БТ «Про віднесення ПАТ «Банк Михайлівський» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення №812 «Про затвердження тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк Михайлівський» та делегування повноважень тимчасового адміністратора» й рішення від 13 червня 2016 року №991 «Щодо продовження строку тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк Михайлівський»».

Відповідно до зазначеного рішення розпочато процедуру виведення ПАТ «Банк Михайлівський» з ринку шляхом запровадження тимчасової адміністрації строком з 23 травня 2016 року по 22 липня 2016 року включно.

Рішенням Правління Національного банку України №124-рш від 12 липня 2016 року оголошено про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський», на підставі якого виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення №1213 від 12 липня 2016 року, згідно з яким з 13 липня 2016 року розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» та призначено уповноваженою особою Фонду й делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ «Банк Михайлівський» Ірлієнку Юрію Петровичу строком на два роки з 13 липня 2016 року по 12 липня 2018 року.

Рішенням виконавчої дирекції №265 від 24.01.2017 визначено повноваження уповноважених осіб Фонду гарантування на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» та з 25.01.2017 повноваження ліквідатора делеговану Волкову О.Ю.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду №1758 від 21 червня 2018 року продовжено строки здійснення процедури ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» на два роки з 13.07.2018 по 12.07.2020 включно та продовжені повноваження уповноваженої особи Фонду з 13.07.2018 по 12.07.2020 Волкову Олександру Юрійовичу.

В свою чергу, 01 червня 2016 року уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію ПАТ «Банк Михайлівський» складено Акт №3 про проведення перевірки правочинів (у тому числі договорів), які відповідають критеріям нікчемності.

Відповідно до Витягу з Додатку 2 до Акта №3 від 01 червня 2016 року Комісії по перевірці правочинів (у тому числі договорів) на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними, до переліку фізичних осіб, на рахунки яких 19 травня 2016 року здійснені перерахування коштів з поточного рахунку НОМЕР_3 ТзОВ «Кредитно-Інвестиційний центр» включено ОСОБА_4.

Наказом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Банк Михайлівський» №42/1 від 01 червня 2016 року затверджено результати проведеної перевірки правочинів на предмет виявлення правочинів, що є нікчемними, зокрема, встановлено нікчемність правочинів з виконання 19 травня 2016 року платіжних документів ТзОВ «Кредитно-інвестиційний центр» по перерахуванню коштів на рахунки 2445 фізичних осіб у сумі 206980863,90 грн, у відповідності до положень пунктів 7, 9 частини 3 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». На виконання вимог частини першої статті 216 Цивільного кодексу України застосовано наслідки нікчемності правочинів з виконання 19 травня 2016 року платіжних документів ТзОВ «Кредитно-інвестиційний центр» по перерахуванню коштів на рахунки 2445 фізичних осіб у сумі 206980863,90 грн.

Листом від 26 січня 2018 року № 3Г1 (К)/306 позивача повідомлено, що переказ коштів (транзакція), здійснений ТзОВ «Кредитно-інвестиційний центр» 19.05.2016 у сумі 90000 грн на рахунок № НОМЕР_2, що належить ОСОБА_4, є нікчемним.

Зважаючи на викладене, вважаючи свої права та охоронювані законом інтереси порушеними, позивач звернувся до суду.

Суд першої інстанції, задовольняючи адміністративний позов, керувався тим, що позивач довів належними та допустимими доказами наявність правових підстав для включення даних про його рахунок вкладника до переліку рахунків, за якими вкладник має право на відшкодування коштів за вкладом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, апеляційний суд зазначає наступне.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон № 4452-VI), Положенням про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженим рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 09.08.2012 року № 14 (далі- Положення №14), Інструкцією про проведення касових операцій банками в Україні, затвердженою Постановою правління НБУ від 01.06.2011 року №174 (далі- Інструкція №174) та Інструкцією про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженою Постановою правління НБУ від 12.11.2003 року №492 (далі - Інструкція №492).

У п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону №4452-VI визначено, що вкладник - фізична особа (у тому числі фізична особа - підприємець), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Закону № 4452-VI вклад - кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти.

Згідно із ч. 1 ст. 26 Закону № 4452-VI Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку.

Отже, передбачені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» гарантії за вкладом поширюються на осіб, які мають правовий статус вкладника неплатоспроможного банку (у розумінні ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»). Такий статус, з-поміж іншого, передбачає наявність вкладу, залученого, зокрема, на умовах договору банківського рахунка.

При цьому, для отримання відшкодування фізичною особою за рахунок Фонду повинна бути дотримана обов'язкова умова: особа має бути вкладником та повинна мати вклад - кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти.

Матеріалами справи підтверджується, що такі умови щодо позивача існували на момент формування уповноваженою особою переліку рахунків для відшкодування гарантованих сум.

Згідно із ч. 2 ст. 27 Закону №4452-VI уповноважена особа Фонду протягом 15 робочих днів з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку формує, зокрема:

- перелік рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню;

- перелік рахунків вкладників, вклади яких мають ознаки, визначені статтею 38 цього Закону.

В силу вимог ч. 2 ст. 38 Закону № 4452-VI, протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду забезпечує перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Відповідно до матеріалів справи Комісією по перевірці правочинів (у тому числі договорів) на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними, встановлено нікчемність правочинів з виконання 19 травня 2016 року платіжних документів ТзОВ «Кредитно-інвестиційний центр» по перерахуванню коштів на рахунки 2445 фізичних осіб у сумі 206980863,90 грн, у відповідності до положень пунктів 7, 9 частини 3 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», серед яких зазначено і позивача.

Так, відповідно до п. п. 7-9 ч. 3 ст. 38 Закону №4452-VI правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, зокрема, з таких підстав:

- банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

- банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України;

- здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов'язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що покликання відповідача на положення п. 7-9 ч. 3 ст. 38 Закону № 4452-VI є необґрунтованими, оскільки відповідач жодним чином не довів наявності підстав, за яких правочини відповідно до ст. 38 Закону № 4452-VI є нікчемними.

До того ж, якщо внаслідок проведених операцій Фонду, а не банку, завдані збитки (штучно збільшена сума гарантованих державною виплат), то ст. 38 Закону 4452-VI не може бути застосована, а Фонд має звертатися до суду з вимогою про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину на підставі ст. 228 Цивільного кодексу України. Лише за наявності рішення суду можна застосовувати до позивача будь-які наслідки недійсності нікчемного правочину за цією статтею.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 31.10.2018 року у справі №822/1083/17.

Окрім вказаного , колегія суддів вважає за необхідне наголосити на тому, що відповідач фактично визнав нікчемною розрахункову банківську операцію з перерахування коштів з одного рахунку на інший. При цьому, на дату запровадження в Банку тимчасової адміністрації кошти, які позивач передавав у позику ТзОВ «Кредитно-інвестиційний цент» вже обліковувалися на його розрахунковому рахунку в банку, оскільки ТзОВ «Кредитно-інвестиційний центр» повернуло їх йому.

За своєю суттю, здійснюючи операції з перерахування коштів, банк не вчиняє окремі правочини, а виконує свої зобов'язання з обслуговування клієнтів банку, передбачені Цивільним кодексом України, Законом України «Про банки і банківську діяльність», Інструкцією №492, та договорами з відповідними клієнтами банку.

А тому такі не можуть бути визнані нікчемними.

Щодо аргументів апеляційної скарги про те, що переказ коштів 29 травня 2016 року з рахунку ТзОВ «Кредитно-інвестиційний центр» здійснено позивачу під час дії обмежень відповідно до постанови Правління Національного банку №917/БТ від 22 грудня 2015 року, слід зазначити, що відповідно до ст.75 Закону України «Про банки і банківську діяльність», рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії проблемних є банківською таємницею, а тому позивач не міг знати про встановлені для ПАТ «Банк Михайлівський» обмеження. Протилежного відповідачем не доведено.

Таким чином, постанова Правління Національного банку України від 22.12.2015 №917/БТ «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» до категорії проблемних та запровадження особливого режиму контролю за діяльністю банку» із внесеними постановою від 27.04.2016 №295/БТ змінами стосується встановлених вимог та обмежень щодо діяльності самого банку, а не його клієнтів.

У контексті наведеного, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції, що за відсутності підстав нікчемності правочинів уповноважені особи Фонду зобов'язані включити дані про рахунок позивача до переліку рахунків, за якими вкладник має право на відшкодування коштів за вкладом у ПАТ «Банк Михайлівський» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, однак вказаних дій не вчинили, чим допустили протиправну бездіяльність.

Стосовно того, що при ухваленні рішення суд першої інстанції не застосував норми Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо відшкодування фізичними особами через систему гарантування вкладів фізичних осіб шкоди, завданої зловживаннями у сфері банківських та інших фінансових послуг» №1736-VIII від 15.11.2016, яким регламентовано випадок, коли фізична особа набуває право на отримання гарантованої суми відшкодування за рахунок коштів Фонду у разі, коли її кошти залучалися не банками, а фінансовими установами як позика або вклад, колегія суддів зазначає наступне.

Так, відповідно до положень вказаного вище закону до вкладу прирівнюються кошти, які залучені від фізичної особи як позика або вклад до небанківської фінансової установи через банк, що виступив повіреним за відповідним договором і на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо відшкодування фізичним особам через систему гарантування вкладів фізичних осіб шкоди, завданої зловживаннями у сфері банківських та інших фінансових послуг» віднесений до категорії неплатоспроможних, якщо при цьому банком не було поінформовано фізичну особу під розпис про непоширення на такі кошти гарантій, передбачених цим Законом, а фізична особа, яка розмістила, надала такі кошти, прирівнюється до вкладника.

При цьому, як підтверджується матеріалами адміністративної справи, в такій відсутні докази повідомлення банком позивача під розпис про непоширення на його кошти відповідних гарантій.

Зазначене свідчить про те, що і нормами Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо відшкодування фізичним особам через систему гарантування вкладів фізичних осіб шкоди, завданої зловживаннями у сфері банківських та інших фінансових послуг» підтверджується право позивача на відшкодування коштів за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

З огляду на викладені обставини справи та проаналізовані правові норми, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність правових підстав для включення даних про рахунок позивача до переліку рахунків, за якими вкладник має право на відшкодування коштів за вкладом.

При цьому, суд апеляційної інстанції погоджується з обраними засобами захисту порушених прав позивача як ефективними, що відповідає змісту ст. 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту).

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства (КАС) України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Суд також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи в апеляційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Відтак, інші, зазначені відповідачем в апеляційній скарзі доводи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об'єктивно і всебічно з'ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись статтями 229, 243, 308, 311, 315, 316, 322, 325 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2018 року в справі №813/3267/18 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя В. В. Святецький
судді Л. Я. Гудим
М. А. Пліш