Справа № 823/375/16
Суддя: Стародуб О.П.
Дата ухвалення: 2019-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

13 лютого 2019 року

м.Київ

справа №823/375/16

адміністративне провадження №К/9901/10005/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Стародуба О.П.,

суддів - Анцупової Т.О., Кравчука В.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ВП "Імпульс плюс" на постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 19.07.2016р. (суддя - Каліновська А.В.) та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 22.09.2016р. (судді: Кузьменко В.В., Василенко Я.М., Шурко О.І.) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Айова" до Тальнівського районного управління юстиції Черкаської області, Тальнівської районної державної адміністрації Черкаської області, треті особи ОСОБА_1, Товариство з обмеженою відповідальністю "ВП "Імпульс плюс" про визнання протиправним та скасування рішення,

в с т а н о в и в :

У квітні 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Айова" звернулося до суду з позовом, в якому просило визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Тальнівського районного управління юстиції Черкаської області від 15.02.2016р. індексний номер №28247098.

В обґрунтування позовних вимог посилалося на те, що право оренди спірної земельної ділянки на момент прийняття оскаржуваного рішення вже було зареєстровано за позивачем та на час проведення оскаржуваних реєстраційних дій зареєстрований договір оренди землі від 19.09.2011р., укладений між третьою особою - ОСОБА_1 та позивачем був чинним, тому реєстрація договору оренди землі з новим орендарем є неможливою.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 19.07.2016р., залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.09.2016р. позовні вимоги задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення державного реєстратора Тальнівського районного управління юстиції Черкаської області від 15.02.2016р., індексний номер №28247098.

З такими рішеннями судів першої та апеляційної інстанції не погодилася третя особа "ВП "Імпульс Плюс"", подала касаційну скаргу, в якій посилається на порушення судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Просить скасувати судові рішення судів попередніх інстанцій та відмовити в задоволенні позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що до закінчення дії вищевказаного договору оренди землі від 19.09.2011р. між позивачем та третьою особою - і вчинення переважного права позивачем, неможливо стверджувати про виникнення та порушення такого права у позивача.

Позивач у поданому до суду запереченні на касаційну скаргу просить у задоволенні касаційної скарги відмовити, а рішення судів попередніх інстанцій залишити без змін.

Заслухавши доповідача по справі та перевіривши матеріали справи колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних мотивів та передбачених законом підстав.

Так, в ході розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 19.09.2011р. між третьою особою ОСОБА_1 (орендодавець) та позивачем (орендар) укладено договір оренди землі, за умовами якого орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення строком на 5 років, загальною площею 1,7054 га, яка розташована в адміністративних межах Кобриново-Гребельської сільської ради Тальнівського району Черкаської області, кадастровий номер - НОМЕР_1, що належить орендодавцю на праві власності згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2.

Договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення з кадастровим номером - НОМЕР_1 зареєстровано 03.12.2012р. відділом Держкомзему у Тальнівському районі Черкаської області за №08411.

22.02.2016р. між орендарем та орендодавцем підписано додатковий договір до основного договору оренди землі. Відповідно до п. 4 додаткового договору, термін оренди встановлено 7 років, в зв'язку з чим загальний строк дії договору становитиме 13 років з моменту його укладення (державної реєстрації та/або державної реєстрації права оренди земельної ділянки за договором).

У період дії зазначеного договору оренди землі від 19.09.2011р. державний реєстратор Тальнівського районного управління юстиції 15.02.2016р. прийняв рішення індексний номер 28247098 про реєстрацію за ТОВ «ВП «Імпульс плюс» права оренди на вищевказану земельну ділянку, на підставі договору оренди від 15.09.2015р. № 119, що укладений вказаним ТОВ «ВП «Імпульс плюс» з ОСОБА_1, строк дії договору становить 10 років та починається з 03.12.2017р.

Вважаючи протиправними дії відповідача стосовно реєстрації права оренди на спірну земельні ділянки позивач звернувся з даним позовом до суду.

Розглядаючи справу та задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції, з яким погодився і апеляційний суд, виходив з того, що реєстрація договорів оренди землі з новим орендарем можлива лише після реєстрації угод про розірвання договорів оренди землі з попереднім орендарем.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що право оренди спірною земельною ділянкою на час прийняття оскаржуваного рішення було зареєстровано за позивачем, про що в Державному реєстрі земель вчинено відповідний запис №8411.

Суди попередніх інстанцій дійшли висновку про те, що в період дії договору оренди землі №100 від 19.09.2011р. та додаткового договору до нього від 22.02.2016р. між позивачем та третьою особою ОСОБА_1 зареєстровано за ТОВ «ВП «Імпульс плюс» право оренди вищевказаної земельної ділянки, яке виникне з 03.12.2017р., тобто в майбутньому.

Крім того, суди попередніх інстанцій виходили з того, що відповідно до вимог п. 3 ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» державний реєстратор під час проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно зобов'язаний перевірити інформацію про наявність або відсутність вже зареєстрованих речових прав з метою недопущення одночасного існування їх подвійної державної реєстрації.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що право оренди земельної ділянки, яке було зареєстровано за позивачем, було чинним на момент прийняття відповідачем спірного рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Суди першої та апеляційної інстанцій дійшли висновку про те, що відповідачем при вчиненні оскаржуваних дій в порушення вимог п. 3 ч. 3 ст. 10 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" не здійснено перевірку існування договірних відносин між позивачем та власником земельних ділянок з кадастровим номером НОМЕР_1 та в порушення вимог Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" здійснено повторну реєстрацію договору оренди однієї і тієї самої земельної ділянки.

Вирішуючи спір по суті, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що справа, яка розглядається, є справою адміністративної юрисдикції.

Проте такий висновок не можна визнати обґрунтованим виходячи з наступних мотивів.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України (у редакції, чинній на час прийняття оскаржуваних рішень) завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до статті 4 цього Кодексу (в зазначеній редакції) юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Велика Палата Верховного Суду приймаючи у подібних правовідносинах постанову від 04.09.2018р. у справі № 823/2042/16 прийшла до висновку, що спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права оренди земельної ділянки має розглядатися як спір, що пов'язаний з порушенням цивільних прав позивача на земельну ділянку іншою особою, за якою зареєстровано аналогічне право щодо тієї ж земельної ділянки. Належним відповідачем у такій справі є особа, право на майно якої оспорюється та щодо якої здійснено аналогічний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Участь державного реєстратора в якості відповідача (якщо позивач вважає його винним у порушенні прав) у спорі не змінює його цивільно-правового характеру.

Оскільки позивач не був заявником стосовно оскаржуваних реєстраційних дій, тобто останні були вчинені за заявою іншої особи, такий спір є спором про цивільне право незалежно від того, чи здійснено державну реєстрацію прав на нерухоме майно з дотриманням державним реєстратором вимог законодавства та чи заявляються, окрім вимог про скасування оспорюваного рішення, запису в державному реєстрі прав, також вимоги про визнання недійсними правочинів, на підставі яких прийнято оспорюване рішення, здійснено оспорюваний запис.

При цьому Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що в зазначеній категорії справ вирішуються спори про цивільне право між особами, які вимагають скасування державної реєстрації, й особами, за якими зареєстровано право чи обтяження, а тому мають розглядатися судами господарської або цивільної юрисдикції залежно від суб'єктного складу сторін спору.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України, суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до частини 1 статті 354 КАС України суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку повністю або частково і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, визначених статтею 19 цього Кодексу, є обов'язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів касаційної скарги.

У справі яка розглядається позивач просить скасувати рішення відповідача про реєстрацію за іншими особами права на земельну ділянку.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що судовий захист порушених прав позивача слід здійснювати залежно від суб'єктного складу учасників справи за правилами цивільного (господарського) судочинства, що в свою чергу виключає можливість розгляду даної справи за правилами адміністративного судочинства, в зв'язку з чим за правилами статті 354 КАС України провадження у справі підлягає закриттю.

Керуючись статтями 238, 343, 349, 354, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,-

п о с т а н о в и в :

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ВП "Імпульс плюс" задовольнити частково.

Постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 19.07.2016р. та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 22.09.2016р. скасувати і провадження у даній справі закрити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

О.П. Стародуб

Т.О. Анцупова

В.М. Кравчук