Справа № 826/11621/18
Суддя: Мазур А.С.
Дата ухвалення: 2019-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

07 лютого 2019 року м. Київ№ 826/11621/18
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Мазур А.С., при секретарі судового засідання Огнивому Д.П., розглянувши у підготовчому засіданні питання про закриття провадження:

за позовом Київської міської ради

до Державного реєстратора Комунального підприємства "Центр державної реєстрації" Демченко Марини Олександрівни

третя особа Приватне акціонерне товариство "Укроліяжирпром"

про скасування державної реєстрації.

за участю представників сторін:

від позивача: Глобенко Л.В.

від відповідача: не з'явився;

від третьої особи: не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Київська міська рада звернулася до суду з позовом до державного реєстратора Комунального підприємства "Центр державної реєстрації" Демченко Марини Олександрівни, третя особа: Приватне акціонерне товариство "Укроліяжирпром", в якому просить суд скасувати рішення державного реєстратора Комунального підприємства "Центр державної реєстрації" Демченко Марини Олександрівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 28.12.2017, індексний номер: 39020150, згідно з яким за Приватним акціонерним товариством "Укроліяжирпром" зареєстровано на праві приватної власності об'єкт нерухомого майна: незавершене будівництво. Адміністративно-офісний центр і бібліотека, відсоток готовності 4,8 загальною площею 2675,4 кв.м., за адресою: м. Київ, вул. Єфремова Академіка, 5.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 08.08.2018 залишено позовну заяву без руху та надано позивачу строк на усунення вказаних недоліків.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.09.2018 відкрито провадження в адміністративній справі та призначено до розгляду в підготовчому засіданні.

Суд під час підготовчого засідання по справі з'ясував, що між позивачем та Приватним акціонерним товариством "Укроліяжирпром" було укладено Договір на право тимчасового довгострокового користування землею на умовах оренди від 23.12.1998, за умовами якого ПАТ"Укроліяжирпром" надано у користування за рахунок земель громадської забудови земельну ділянку площею 0, 58 га по вул. Командарма Уборевича, 5 строком на 49 років. Згодом, третьою особою було подано державному реєстратору Комунального підприємства "Центр державної реєстрації" документи для проведення державної реєстрації права власності на об'єкт незавершеного будівництва. На думку позивача, третя особа подала недійсний дозвіл на виконання будівельних робіт №125-Лн від 24.05.1999, у зв'язку з чим, вважає дії відповідача протиправними, а реєстрацію прав та їх обтяжень від 28.12.2017, індексний номер: 39020150 такою, що підлягає скасуванню.

Вирішуючи питання про належність спору до юрисдикції адміністративних судів, суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, посадових та службових осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у пункті 24 свого рішення від 20 липня 2006 року в справі "Сокуренко і Стригун проти України" зазначив, що фраза "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін "судом, встановленим законом" у пункті 1 статті 6 згаданої Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів".

Відповідно приписів до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Приписами п. 7 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України установлено, що суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно - правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Слід зазначити, що публічно - правовий спір має особливий суб'єктний склад. Участь суб'єкта владних повноважень є обов'язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб'єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з'ясовувати, у зв'язку з чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

Суд зазначає, що спір, що розглядається, не є спором між учасниками публічно-правових відносин, оскільки відповідач, приймаючи оскаржуване рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно не мав публічно-правових відносин саме з позивачем, а прийняте відповідачем оскаржуване рішення про державну реєстрацію стосувалось реєстрації прав іншої особи, а не позивача.

Натомість, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення, як правило, майнового приватного права чи інтересу.

Таким чином, визнання протиправним і скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права власності на незавершене будівництво в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за третьою особою є захистом приватного права позивача від їх порушення іншою особою, за якою зареєстровано право.

Позивач фактично обґрунтував позовні вимоги наявністю у нього права на земельну ділянку на якій був збудований об'єкт незвершеного будівництва щодо якого були вчинені спірні реєстраційні дії.

Отже, враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права власності на об'єкт нерухомого майна повинен розглядатися як спір, що пов'язаний із порушенням цивільних прав позивача на земельну ділянку на якій знаходить вищевказаний об'єкт іншою особою.

Крім того, як вбачається із матеріалів справи, позивач не був заявником стосовно оскаржуваних реєстраційних дій, тобто останні були вчинені за заявою іншої особи, що свідчить про те, що такий спір є спором про цивільне право незалежно від того, чи здійснено державну реєстрацію прав з дотриманням державним реєстратором вимог законодавства та чи заявляються, окрім вимог про скасування оспорюваного рішення, запису в державному реєстрі прав, також вимоги про визнання недійсними правочинів, на підставі яких прийнято оспорюване рішення, здійснено оспорюваний запис.

Таким чином, спір у цій справі не є публічно-правовим. Оскарження рішення про державну реєстрацію права власності безпосередньо пов'язане із захистом позивачем свого цивільного права, а тому такий спір має приватноправовий характер. З огляду на суб'єктний склад сторін спору він має вирішуватися за правилами господарського судочинства.

Зазначена позиція відповідає також правовим висновкам Великої палати Верховного Суду, що викладені у постанові від 21.11.2018 по справі №823/2042/16.

Частиною 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Крім того, ч. 6 ст.13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" також закріплено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

З урахуванням правових висновків Верховного Суду, а також встановлених судом обставин, суд приходить до висновку про відсутність публічно-правового спору у спірних правовідносинах, а відтак, розгляд приватноправових вимог позивача повинен здійснюватися у порядку цивільного судочинства.

Отже, зважаючи на предметну юрисдикцію та характер спірних правовідносин, суд приходить до висновку про необхідність закриття провадження у даній справі.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 238 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Згідно ч. 2 ст. 238 Кодексу адміністративного судочинства України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу.

Керуючись ст. 238, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

УХВАЛИВ:

Провадження у справі №826/11621/18 за позовом Київської міської ради до державного реєстратора Комунального підприємства "Центр державної реєстрації" Демченко Марини Олександрівни, третя особа: Приватне акціонерне товариство "Укроліяжирпром" про скасування державної реєстрації - закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя А.С. Мазур