Справа № 1440/1657/18
Суддя: Семенюк Г.В.
Дата ухвалення: 2019-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2019 р.м.ОдесаСправа № 1440/1657/18

Категорія: 10.2.4 Головуючий в 1 інстанції: Гордієнко Т. О. час і місце ухвалення: письмове провадження, м. Миколаїв

П'ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідачаСеменюк Г.В.
суддів: Потапчук В.О.
Шляхтицький О.І.

при секретаріВишневській А.В.

за участю сторін:
Представник позивачаОСОБА_5 (довіреність)

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні П'ятого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_6 до Южноукраїнського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Миколаївської області про визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити певні дії, -

встановиВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Южноукраїнського об'єднаного управління Пенсійного фонду України про визнання неправомірними дії щодо відмови в зарахуванні пільгового стажу роботи за списком № 1 періодів трудової діяльності з 21.11.1988 по 29.03.1994, що становить 5 років 4 місяця 8 днів, зобов'язання включити та зарахувати до пільгового стажу роботи № 1 період роботи на виборних посадах з 21.11.1988 по 29.03.1994, що становить 5 років 4 місяці 8 днів, зобов'язання здійснити перерахунок та виплату пенсії з урахуванням раніше виплачених сум, починаючи здати подання заяви про призначення пенсії з 11.07.2007, мотивуючи його тим, що його пільговий стаж роботи складає 13 років 1 місяць 13 днів, з урахуванням періоду роботи на виборних посадах з 21.11.1988 по 29.03.1994 року, але відповідач всупереч п.97 постанови Ради Міністрів СРСР від 03.08.1972 № 590 «Про затвердження Положення про порядок призначення і виплати державних пенсій», не зарахував період роботи на виборних посадах до пільгового стажу.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з Рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати Рішення суду та ухвалити нове про задоволення позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначає, що станом на день призначення пенсії та станом на дату розгляду справи у суді відсутні законодавчі акти, що скасовують чи припиняють дію та чинність постанови Ради Міністрів СРСР від 03.08.1972 року № 590 «Про затвердження Положення про порядок призначення і виплати державних пенсій» та як слід є всі правові підстави для включення та зарахування до пільгового стажу роботи за списком № 1 періодів його роботи на виборних посадах з 21.11.1988 по 29.03.1994, що становить 5 років 4 місяці 8 днів.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне:

Судом першої інстанції встановлено, що позивач з 2000 року отримує пенсію на підставі ст.13 Закону України « Про пенсійне забезпечення», але в 2017 році він дізнався, що йому не зарахували до пільгового стажу за Списком №1 період роботи на посаді голови профкому «Гідроспецстрой» з 21.11.1988 по 29.03.1994, що складає 5 років 4 місяці 8 днів.

06.12.2017 року позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив повідомити пенсійний фонд, на підставі яких документів або нормативних актів не зараховано до пільгового стажу роботи за списком №1 період роботи з 21.11.1988 по 29.03.1994, що становить 5 років 4 місяці 9 днів та просив зарахувати цей період до пільгового стажу.

20.12.2017 року відповідач надав відповідь, в якій повідомив, що виборна посада зараховується до пільгового стажу лише у випадках призначення пенсії за віком на пільгових умовах за нормами ст.100 Закону України « Про пенсійне забезпечення», якщо весь пільговий стаж здобутий до 01.01.1992 року. Оскільки позивач отримує пенсію по ст.13 Закону України « Про пенсійне забезпечення», тому права на зарахування періоду роботи на виборній посаді до пільгового стажу по Списку № 1 немає.

22.01.2018 року позивач повторно звернувся до відповідача та просить включити та зарахувати до пільгового стажу роботи за списком № 1 період трудової діяльності з 21.11.1988 по 29.03.1994, що становить 5 років 4 місяці 9 днів, здійснити перерахунок пенсії, з урахуванням пільгового стажу роботи за списком №1 та здійснити виплати пенсії з урахуванням раніше виплачених сум.

13.04.2018 року відповідач надав відповідь, в якій зазначив, що чинним до 01.01.1992 року Законом України «Про пенсійне забезпечення» передбачалось, що період перебування на виборних посадах зараховується до стажу роботи, що дає право на пенсію на пільгових умовах, якщо роботі на виборних посадах безпосередньо передувала чи слідувала робота, яка дає право на пенсію на пільгових умовах по ст.100 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Позивачу призначено пенсію по ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та до пільгового стажу по списку 1 враховано стаж після 01.01.1992, тому права на зарахування періоду роботи на виборній посаді до пільгового стажу він не має.

Не погоджуючись із вказаною вище відмовою позивач оскаржив її до суду.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2018 року в задоволенні позову відмовлено. Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне:

Відповідно до ст. 3 Конституції України, людина її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав свобод людини є головним обов'язком держави.

За ст. 22 Конституції України, конституційні права і свободи ґрунтуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно із статтею 46 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 8 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Положенням ч. 1 ст. 9 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Стаття 4 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» зазначає, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються, зокрема: види пенсійного забезпечення, умови участі в пенсійній системі чи їх рівнях, пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат, джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Так зокрема статтею 113 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що держава створює умови для функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування і гарантує дотримання законодавства з метою захисту майнових та інших прав і законних інтересів осіб стосовно здійснення пенсійних виплат.

Позивач обґрунтовує правомірність своїх вимог тим, що п.97,109 постанови Ради Міністрів СРСР від 03.08.1972 № 590 було передбачено, що коли працівник був обраний на виборну посаду, робота на такій посаді в межах 5 років прирівнюється при визначенні права на пенсію на пільгових умовах до роботи до обрання.

Відповідно до п. 97 Постанови № 590, у тих випадках коли працівник був обраний на виборну посаду, робота на такій посаді в межах не більше 5 років прирівнюється при визначенні права на пенсію на пільгових умовах або в пільгових розмірах до роботи до обрання.

Згідно з п. 109 вказаної Постанови, при призначенні на пільгових умовах або в пільгових розмірах пенсій за віком та по інвалідності робочим та службовцям, які працювали на підземних роботах, на роботах зі шкідливими умовами праці та в гарячих цехах та на інших роботах зі шкідливими умовами праці (пп. «а» та «б» п. 16), та пенсії у зв'язку з втратою годувальника їх сім'ям, а також пенсії за віком робітницям підприємств текстильної промисловості (пп. «в» п. 16) періоди, зазначені в підпунктах «к» та «л», прирівнюються за вибором особи, яка звернулась за призначенням пенсії до роботи, що передувала даному періоду, або до роботи, яка слідувала по закінченню цього періоду. Період вказаний в пп. «з» прирівнюється до роботи, яка слідувала за закінченням цього періоду.

Робота на виборних і інших відповідальних посадах в партійних і комсомольських органах, в тому числі в політвідділах і політуправління, зараховується до стажу, що дає право на пенсію на пільгових умовах або в пільгових розмірах, за умови, якщо перерва між роботою в партійних і комсомольських органах і роботою, наступної за нею, не перевищує трьох місяців і якщо роботі в партійних і комсомольських органах безпосередньо передувала або за нею безпосередньо слідувала робота, яка дає право на пенсію на пільгових умовах або в пільгових розмірах.

У випадках призначення пенсій на пільгових умовах або в пільгових розмірах (підпункти "а", "б" і "в" пункту 91) робота чи інша діяльність, прирівнювана до роботи, що дає право на зазначені пенсії, враховується в розмірі, що не перевищує наявного стажу роботи, що дає право на пенсію на пільгових умовах або в пільгових розмірах.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що дії відповідача щодо відмови в зарахуванні ОСОБА_6 пільгового стажу роботи за списком № 1 періодів трудової діяльності з 21.11.1988 по 29.03.1994 в межах п'яти років є неправомірними.

Разом з тим, згідно приписів частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно з Рекомендацією № R (80) 2 Комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11 березня 1980 року, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Отже, дискреційним повноваженням є повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийняті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) обрати один з кількох варіантів рішення.

Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності.

Зокрема, повноваження суду при вирішенні справи визначені статтею 245 КАС України. Відповідно до пункту частини 2 цієї норми, у разі задоволення позову, суд може прийняти рішення визнати бездіяльність суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії. При цьому, у випадку, коли закон встановлює повноваження суб'єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, то суд зобов'язує відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію. У випадку, коли ж суб'єкт наділений дискреційними повноваженнями, то суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норму закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення), з урахуванням встановлених судом обставин.

Втручання суду в повноваження суб'єкта публічної влади можливе лише тоді, якщо судом буде встановлено, що в адміністративній процедурі фізична (юридична) особа виконала всі приписи законодавства, а суб'єкт владних повноважень у відповідь необґрунтовано й незаконно не вчинив належну дію чи не ухвалив необхідне рішення.

Отже, з метою належного та ефективного захисту прав позивача, відповідача слід зобов'язати повторно розглянути заяву ОСОБА_6 про включення та зарахування до пільгового стажу роботи за списком № 1 період трудової діяльності з 21.11.1988 по 29.03.1994 року, в межах п'яти років, з урахуванням фактично сплачених сум та з урахуванням встановлених судом обставин.

Крім того, у апеляційній скарзі скаржник ставить питання про розподіл судових витрат, понесених у зв'язку із поданням апеляційної скарги.

Згідно з п. 6 ст. 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Як вибачається з матеріалів справи, ОСОБА_6 сплачено судовий збір при поданні адміністративного позову в розмірі 2144,40, що підтверджується квитанцією № 76 від 09 липня 2018 року та поданні апеляційної скарги у розмірі 3171,60 грн., що підтверджується квитанціями № 53 від 09.10.2018 року на суму 1056 грн. та № 60 від 13.11.2018 року на суму 2115,60 грн.

Враховуючи задоволення однієї позовної вимог колегія суддів приходить до висновку про часткове повернення сплаченого судового збору в розмірі (704,80+1057,20)=1762 грн.

Враховуючи вище викладене, колегія судів приходить до висновку, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного Рішення було неповно з'ясовано судом обставини, що мають значення для справи, а відтак, відповідно до ст.ст. 315, ст. 317 КАС України, - оскаржуване Рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення у справі.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6, - задовольнити частково.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2018 року по справі № 1440/1657/18, - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позов ОСОБА_6, - задовольнити частково.

Визнати дії Южноукраїнського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Миколаївської області щодо відмови в зарахуванні пільгового стажу роботи за списком № 1 періодів трудової діяльності з 21.11.1988 по 29.03.1994 в межах п'яти років, - неправомірними.

Зобов'язати Южноукраїнське об'єднане управління Пенсійного фонду України повторно розглянути заяву ОСОБА_6 про включення та зарахування до пільгового стажу роботи за списком № 1 період трудової діяльності з 21.11.1988 по 29.03.1994 року, в межах п'яти років, з урахуванням фактично сплачених сум та з урахуванням встановлених судом обставин.

В решті позову, - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Южноукраїнського об'єднаного управління Пенсійного фонду України (ідентифікаційний код в , вул. бр.Цвіточний, 4, м. Южноукраїнськ, Миколаївська область, 55002) на користь ОСОБА_6 (ідентифікаційний код: НОМЕР_1, АДРЕСА_1) понесені судові витрати в розмірі 1762 (тисячу сімсот шістдесят дві) грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст Постанови складено - 13 лютого 2019 року.

Суддя-доповідач Семенюк Г.В.
Судді Потапчук В.О. Шляхтицький О.І.