Справа № 640/685/19
Суддя: Катющенко В.П.
Дата ухвалення: 2019-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

11 лютого 2019 року № 640/685/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Катющенка В.П., за участю секретаря судового засідання Скидан С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовомПриватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "ОМЕГА"
до про Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві визнання протиправною та скасування постанови,

за участю:

від позивача - Матвійчук З.В.;

від відповідача - Махова Д.А.

В С Т А Н О В И В:

Приватне акціонерне товариство "Акціонерна страхова компанія "ОМЕГА" звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом, у якому просить суд визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві Махової Д.А. від 28.09.2018 № 55505261 про стягнення виконавчого збору в сумі 1149213,27 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що при поверненні виконавчого документа стягувачу державний виконавець зобов'язаний робити на ньому спеціальну відмітку про залишок нестягнутої суми та про суму стягнутого виконавчого збору. Такий обов'язок, на думку позивача, свідчить про те, щоб при повторному пред'явленні виконавчого документа до виконання необхідно буде стягувати як суму боргу, так і суму виконавчого збору, виходячи саме з цієї суми. Таким чином, вважає, що виконавчий збір має стягуватись тільки з суми, яка фактично стягнута.

Ухвалою суду від 01.02.2019 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі № 640/685/19 та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з проведенням судового засідання та викликом сторін на 11.02.2019.

08.02.2019 позивачем подано до суду заяву про зміну предмету позову, яка ухвалою суду, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, у судовому засіданні 11.02.2019 повернута позивачу на підставі частин першої та сьомої статті 47 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, частиною першою статті 47 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що крім прав та обов'язків, визначених у статті 44 цього Кодексу, позивач має право на будь-якій стадії судового процесу відмовитися від позову. Позивач має право змінити предмет або підстави позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог шляхом подання письмової заяви до закінчення підготовчого засідання або не пізніше ніж за п'ять днів до першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Згідно частини сьомої статті 47 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання будь-якої заяви, визначеної частиною першою або третьою цієї статті, до суду подаються докази направлення копії такої заяви та доданих до неї документів іншим учасникам справи. У разі неподання таких доказів суд не приймає до розгляду та повертає заявнику відповідну заяву, про що зазначає у судовому рішенні.

Як зазначалось вище, позивачем заяву про зміну предмету позову подано до суду 08.02.2019, у той час як судове засідання призначено на 11.02.2019, при цьому до вказаної заяви не додано доказів направлення її відповідачу.

Представник позивача у судовому засіданні 11.02.2019 позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила суд позов задовольнити. Додатково зазначала, що з оскаржуваною постановою позивач ознайомився лише 09.01.2019 в рамках виконавчого провадження № 57331343.

Представник відповідача у судовому засіданні 11.02.2019 заперечувала проти позову та просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог, мотивуючи безпідставністю останніх та зазначаючи, що постанову винесено відповідно до вимог Закону України "Про виконавче провадження" та що відповідачем вчинялись дії на виконання наказу Господарського суду м. Києва.

Розглянувши подані документи і матеріали справи, вислухавши пояснення учасників справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Так, постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві Махової Д.А. від 12.01.2018 ВП № 55505261 відкрито виконавче провадження з виконання наказу Господарського суду м. Києва № 910/20914/16 від 27.04.2017 про стягнення з Приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "ОМЕГА" на користь Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" суму заборгованості в розмірі 11492132,70 грн.

У пункті 3 резолютивної частини вказаної постанови вказано про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

28.09.2018 на підставі пункту 1 частини першої статті 37 Закону України "Про виконавче провадження" головним державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві Маховою Д.А. винесено постанову про повернення наказу Господарського суду м. Києва № 910/20914/16 від 27.04.2017 та авансового внеску у розмірі 31949,00 грн стягувачу.

Також 28.09.2018 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві Маховою Д.А. винесено постанову про стягнення з Приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "ОМЕГА" виконавчого збору в сумі 1149213,27 грн.

Позивач стверджує, що відповідачем в межах виконавчого провадження ВП № 55505261 не було стягнуто суму заборгованості, що, на думку останнього, свідчить про відсутність підстав для прийняття постанови про стягнення виконавчого збору.

Вважаючи протиправною вказану постанову, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

За визначенням статті 1 Закону України від 02.06.2016 N 1404-VIII "Про виконавче провадження" (далі - Закон N 1404-VIII, у редакції, чинній на момент прийняття державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 1 частини першої статті 3 Закону N 1404-VIII визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону N 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону:

1) за заявою стягувача про примусове виконання рішення;

2) за заявою прокурора у разі представництва інтересів громадянина або держави в суді;

3) якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом;

4) якщо виконавчий документ надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземної держави, до повноважень яких належить розгляд цивільних чи господарських справ, іноземних чи міжнародних арбітражів) у порядку, встановленому законом;

5) у разі якщо виконавчий документ надійшов від Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.

Одночасно, частиною п'ятою вказаної статті Закону N 1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов'язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Так, у постанові про відкриття виконавчого провадження від 12.01.2018 ВП № 55505261 державним виконавцем зазначено про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

За змістом частин першої, другої статті 27 Закону N 1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

На момент відкриття виконавчого провадження ВП № 55505261 редакція Закону N 1404-VIII передбачала, що розмір виконавчого збору обраховувався від фактично стягнутої суми.

Поряд з цим, на момент прийняття спірної постанови, тобто, станом на 28.09.2018, редакція статті 27 Закону N 1404-VIII зі змінами, внесеними Законом України від 03.07.2018 N 2475-VIII, який набрав чинності 28.08.2018, передбачала, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів (ч. 2 ст. 27 Закону зі змінами, внесеними Законом України від 03.07.2018 N 2475-VIII).

З аналізу наведених правових норм вбачається, що виконавчий збір є обов'зковим до сплати за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. При цьому, розмір виконавчого збору становить 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню.

Одночасно, частиною шостою статті 27 Закону N 1404-VIII передбачено, що у разі наступних пред'явлень державному виконавцю до виконання виконавчого документа виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута під час попереднього виконання.

Таким чином, у разі стягнення з боржника всієї суми виконавчого збору, при повторному пред'явленні виконавчого документа до виконання до органів державної виконавчої служби - виконавчий збір не стягується.

Згідно з частиною третьою статті 40 Закону N 1404-VIII у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев'ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до частини дев'ятої статті 27 Закону N 1404-VIII виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Матеріалами справи підтверджено, що спірна постанова прийнята відповідачем з дотриманням строку, встановленого частиною третьою статті 40 Закону N 1404-VIII та за наявності підстав для її прийняття.

Як зазначалось вище, виконавчий документ повернуто на підставі частини першої статті 37 Закону України "Про виконавче провадження", сума виконавчого збору, зазначеного у постанові від 28.09.2018 ВП № 55505261, відповідає розміру, визначеному вказаним Законом, визначені частиною дев'ятою статті 27 вказаного Закону підстави для не стягнення виконавчого збору відустні, що не заперечувалось представником позивача у судовому засіданні.

Крім того, з долученого до матеріалів справи копії виконавчого провадження ВП № 55505261 вбачається, що державним виконавцем вчинялись дії з примусового виконання наказу Господарського суду м. Києва від 27.04.2017 № 910/20914/16, зокрема, виносились постанови про арешт майна та коштів боржника, вимога, надсилались запити до відповідних державних органів та отримані відповіді від них.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що постанова про стягнення виконавчого збору від 28.09.2018 ВП № 55505261 прийнята відповідачем на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та Законом N 1404-VIII, що свідчить про відсутність підстав для її скасування.

У частині посилань позивача на обов'язок виконавця робити на виконавчому документі спеціальну відмітку про залишок нестягнутої суми суд зазначає наступне.

Так, позивачем суду не надано доказів на підтвердження бездіяльності відповідача у цій частині. Відповідачем же у судовому засіданні заперечувалась вказана обставина та зазначалось, що така відмітка була здійснена.

З долученої судом у судовому засіданні 11.02.2019 з Єдиного державного реєстру судових рішень копії ухвали Господарського суду м. Києва від 23.10.2018 № 910/20914/16 вбачається, що вказаним судом на підставі заяви Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" видано останньому дублікат виконавчого документа у справі № 910/20914/16.

Суд зазначає, що частиною першою статті 19 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що сторони виконавчого провадження та прокурор як учасник виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, мають право доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення, заперечувати проти клопотань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом.

За таких обставин, позивач, як боржник у виконавчому провадженні № 55505261, мав право на ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, як і мав право на ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження № 57331343, у межах якої здійснювалось виконання постанови від 28.09.2018 ВП № 55505261 про стягнення виконавчого збору та постанову у якій про відкриття виконавчого провадження від 02.10.2018 позивач отримав 05.10.2018, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу, наявним у копії матеріалів виконавчого провадження № 5733134, також долученого судом до матеріалів справи.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані. Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Враховуючи наведене та встановлені обставини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Керуючись статтями 9, 14, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 271, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш ИВ:

У задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "ОМЕГА" (04053, м. Київ, вул. Обсерваторна, 17-а, ідентифікаційний код 21626809) - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених цією статтею, можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення, з урахуванням підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону № 2147-VIII).

Суддя В.П. Катющенко