Справа № 540/2576/18
Суддя: Ковбій О.В.
Дата ухвалення: 2019-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2019 р.м. ХерсонСправа № 540/2576/18
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Ковбій О.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Каховської міської ради про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з вказаним позовом у якому, з урахуванням заяви про заміну первісного відповідача просить:

- визнати протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення Каховської міської ради щодо припинення нарахування ОСОБА_1 пільг по оплаті житлово-комунальних послуг, належних йому, як учаснику бойових дій;

- зобов`язати Управління праці та соціального захисту населення Каховської міської ради призначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пільги зі сплати комунальних послуг, як учаснику бойових дій, за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що він, будучи учасником бойових дій, 28.09.2018 року звернувся до відповідача з заявою щодо надання пільг з оплати житлово-комунальних послуг та надав повний пакет документів для призначення пільг.

17.10.2018 року звернення ОСОБА_1 розглянуто, в наданні пільг позивачу відмовлено. Відмова державного органу мотивована тим, що позивач є військовослужбовцем контрактної служби і знаходиться в розпорядженні військового формування, за місцем реєстрації він відсутній, житлово-комунальними послугами не користується, а тому відшкодування витрат, пов`язаних з наданням пільг на послуги, якими позивач не користується є, на думку відповідача, нецільовим використанням бюджетних коштів.

ОСОБА_1 , покликаючись на норми Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", Положення про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29 січня 2003 року №117, вважає відмову відповідача протиправною, просить суд зобов`язати УПСЗН призначити ОСОБА_1 пільги зі сплати комунальних послуг як учаснику бойових дій за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 17.12.2018 року провадження у справі відкрито, визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Судове засідання призначено на 15.01.2019 року.

10 та 16 січня 2019 року до суду надійшли клопотання управління соціального захисту населення Каховської районної державної адміністрації та представника позивача відповідно про заміну первісного відповідача у справі - Управління праці та соціального захисту населення Каховської районної державної адміністрації на Управління праці та соціального захисту населення Каховської міської ради у зв`язку з невірним визначенням належного відповідача при первинному зверненні з позовом.

Ухвалою суду від 16.01.2019 року первісного відповідача - Управління праці та соціального захисту населення Каховської районної державної адміністрації замінено на належного відповідача - Управління праці та соціального захисту населення Каховської міської ради. Розгляд справи відкладено на 01.02.2019 року.

25.01.2019 року від відповідача надійшло заперечення по справі, яке суд, в силу чинних положень КАС України, сприймає як відзив на позов. Так, в зазначеній заяві по суті справи відповідач вказує, на те, що позов ОСОБА_1 безпідставний. В обґрунтуваннях стверджує, що, на його думку, з аналізу Законів України "Про військовий обов`язок і військову службу" та "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" місцем проживання позивача є військова частина, в якій він проходить службу. Статтею 15 Закону України "Про Збройні Сили України" встановлено, що фінансування Збройних Сил України здійснюється з Державного бюджету.

Підсумовуючи викладене, відповідач вважає, що Держава не може забезпечувати водночас грошові компенсації за житло за місцем проходження служби та надавати пільги за іншою адресою (місцем реєстрації військовослужбовця), а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Суд, вивчивши доводи позову та відзиву на нього, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, виходить з наступних підстав та мотивів.

Так, з наявних в матеріалах справи: контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, посвідчення серії НОМЕР_1 від 29.08.2018 року та довідки про участь особи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення від 08.09.2018 року №258 вбачається, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем контрактної служби Збройних Сил України, учасником бойових дій.

28.09.2018 року дружина ОСОБА_1 звернулась до відповідача з заявою щодо надання її чоловіку пільг з оплати житлово-комунальних послуг.

Листом від 17.10.2018 року УПСЗН відмовило в наданні пільг позивачу. Відмова державного органу мотивована тим, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем контрактної служби і знаходиться в розпорядженні військового формування, за місцем реєстрації він відсутній, житлово-комунальними послугами не користується, а тому відшкодування витрат, пов`язаних з наданням пільг на послуги, якими позивач не користується є, на думку відповідача, нецільовим використанням бюджетних коштів.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступних приписів законодавства.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права та свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до ст. 2 Закону України від 20.12.1991 № 2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України (далі - Закон № 2011-XII).

Згідно зі ст. 4 Закону № 2011-XII забезпечення виконання цього Закону, інших нормативно-правових актів щодо соціального і правового захисту військовослужбовців та членів їх сімей покладається на органи державної влади та органи місцевого самоврядування.

Відповідно до пунктів 4 - 6 ч. 1 ст. 12 Закону України від 22.10.1993 № 3551-XII "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" учасникам бойових дій (статті 5, 6) надаються пільги за користування житлом (квартирна плата) в межах норм, передбачених чинним законодавством, знижка плати за користування комунальними послугами (газом, електроенергією та іншими послугами) та скрапленим балонним газом для побутових потреб в межах середніх норм споживання, знижка вартості палива, в тому числі рідкого, в межах норм, встановлених для продажу населенню, для осіб, які проживають у будинках, що не мають центрального опалення.

Пільги щодо плати за житло, комунальні послуги та паливо, передбачені пунктами 4 - 6 цієї статті, надаються учасникам бойових дій та членам їх сімей, що проживають разом з ними, незалежно від виду житла чи форми власності на нього.

Враховуючи вищезазначені норми права, а також встановлені у справі обставини, позивач, як учасник бойових дій має право на пільги передбачені пунктами 4 - 6 ч. 1 ст. 12 Закону України від 22.10.1993 № 3551-XII "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

З метою удосконалення обліку осіб, які мають право на пільги за соціальною ознакою, Кабінет Міністрів України постановою від 29 січня 2003 року № 117 затвердив Положення про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги (далі - Положення № 117).

Згідно із пунктом 1 Положення № 117, передбачено, що Реєстр осіб, які мають право на пільги - це автоматизований банк даних, створений для забезпечення єдиного державного обліку фізичних осіб, які мають право на пільги за соціальною ознакою згідно із законами України.

При цьому, пунктом 3 Положення № 117 встановлено, що структурні підрозділи з питань соціального захисту населення районних, районних у містах Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад (далі - уповноважені органи): організовують збирання, систематизацію і зберігання зазначеної в пункті 2 цього Положення інформації та забезпечують її автоматизоване використання для контролю відомостей, які подаються підприємствами та організаціями, що надають послуги, для розрахунків за надані пільговикам послуги, і проведення виплати соціальних стипендій та державної допомоги постраждалим учасникам масових акцій громадського протесту та членам їх сімей; ведуть облік пільговиків шляхом формування на кожного пільговика персональної облікової картки згідно з формою "1 - пільга", в якій використовується реєстраційний номер облікової картки платника податків; вносять до Реєстру відповідні уточнення в разі визнання такими, що втратили чинність, чи зупинення дії окремих норм законодавчих актів, на підставі яких пільговики отримують пільги; надають консультації пільговикам, постраждалим учасникам масових акцій громадського протесту та членам їх сімей, підприємствам та організаціям, що надають послуги.

Для включення до Реєстру інформації про пільговика він подає уповноваженому органу копії документів, що підтверджують право пільговика та членів його сім`ї на пільги (з пред`явленням оригіналів цих документів), копію довідки про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків, пред`являє паспорт та надає інформацію про характеристику житла та послуги, щодо отримання яких він має пільги та реально ними користується (п. 5 Положення №117).

У разі зміни місця проживання в межах адміністративно-територіальної одиниці, яку обслуговує уповноважений орган, пільговик або його законний представник повинен повідомити його про це письмово.

У разі зміни місця проживання поза межами адміністративно-територіальної одиниці пільговик знімається з обліку в уповноваженому органі за попереднім місцем проживання та стає на облік за новим місцем проживання.

З викладеного вбачається, що позивач набуває право на отримання пільг, встановлених для учасників бойових дій з моменту отримання відповідного статусу, проте механізм фактичної реалізації зазначених пільг відбувається шляхом внесення відомостей про пільговика до Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги.

Також, з дослівного аналізу положень п.п. 4-6 ч.1, ч.2 ст. 12 Закону України від 22.10.1993 № 3551-XII "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" вбачається, що пільги учасникам бойових дій надаються на "житло".

Визначення поняття "житло" в наведеному законі відсутнє. Проте, оскільки зазначений вид пільг відноситься до майнових прав особи, суд вважає доречним застосування норм цивільного законодавства.

Так, ч.ч. 1, 6 ст. 29 ЦК України встановлено, що житло - є місце проживання фізичної особи, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання.

Отже, Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" не передбачено обмеження пільги позивача відносно одного місця проживання, а передбачено поняття "житло".

Окрім вказаного, суд вважає за доречне звернути увагу сторін на специфіку військової служби за контрактом.

Частиною 1 ст. 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", яка кореспондується зі ст. 3 Статуту Внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженим Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV (далі - Статут) передбачено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються законами України, положеннями про проходження військової служби відповідними категоріями військовослужбовців, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями. (ст. 16 Статуту)

Зазначене підтверджує доводи відповідача стосовно того, що ОСОБА_1 в силу обов`язків служби має проживати поряд з військовою частиною, однак УПСЗН не враховано, що для військовослужбовців контрактної служби відповідно ст. 199 Статуту встановлений п`ятиденний робочий тиждень з двома вихідними днями, а також відпустки, що передбачає можливість позивача мати кілька місць проживання, кожне з яких відповідає визначенню "житло".

Таким чином, суд вважає протиправною відмову УПСЗН в наданні пільг ОСОБА_1 з підстав його перебування в розпорядженні військового формування та тимчасової відсутності за місцем реєстрації.

Окрім зазначеного, помилковими є твердження відповідача щодо неприпустимості одночасного отримання позивачем пільг на оплату житлово-комунальних послуг за місцем реєстрації та грошової компенсації за житло, оскільки УПСЗН не надано жодних доказів отримання ОСОБА_1 компенсації за житло, а також в силу того, що права позивача на отримання службового жилого приміщення або на грошову компенсацію за його найм забезпечуються позивачу Державою як дійсному військовослужбовцю (зокрема, за умовами п.2 контракту від 31.01.2017 року), тоді як пільги на оплату житлово-комунальних послуг надаються позивачу Державою як учаснику бойових дій та не пов`язані з фактом його служби в Збройних Силах України.

Суд також враховує, що Конституційним Судом України у рішеннях від 06 липня 1999 року № 8-рп/99, від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 та від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 сформовано правову позицію, згідно з якою Конституція України відокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до ст. 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо.

У рішенні від 20 березня 2002 року №5-рп/2002 Конституційний Суд України зазначив, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

Виходячи з висловленого у рішеннях Конституційного Суду України та викладених раніше висновків суд вважає, що обмеження права ОСОБА_1 , як учасника бойових дій, на отримання пільг встановлених Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" за місцем його реєстрації та проживання сім`ї через припущення суб`єкта владних повноважень щодо постійного знаходження позивача за місцем дислокації військової частини є неприйнятним.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 та до необхідності їх задоволення.

Водночас, суд зазначає, що задоволення позовних вимог в редакції, заявленій ОСОБА_1 не може гарантувати ефективне поновлення його порушених прав.

Тому, для ефективного захисту прав, свобод та інтересів ОСОБА_1 від порушень з боку суб`єкта владних повноважень, на підставі ч.2 ст. 9 КАС України суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов`язати Управління праці та соціального захисту включити позивача до Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги та нарахувати з 28 вересня 2018 року пільги з оплати житлово-комунальних послуг.

Приписами ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

На підставі вищевикладеного, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню в редакції запропонованій судом.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов задовольнити.

Визнати протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення Каховської міської ради (74800, Херсонська область, м. Каховка, вул. В. Куликовська, 103) щодо відмови в нарахуванні ОСОБА_1 (рнокпп: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ) пільг по оплаті житлово-комунальних послуг, належних йому, як учаснику бойових дій.

Зобов`язати Управління праці та соціального захисту населення Каховської міської ради включити позивача до Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги та нарахувати з 28 вересня 2018 року пільги з оплати житлово-комунальних послуг.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Ковбій О.В.

кат. 112000000