Справа № 813/1162/18
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2019-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2019 рокуЛьвів№ 857/3455/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р.Й.,

суддів Гуляка В.В.,

Ільчишин Н.В.,

з участю секретаря судового засідання Дідик Н.С.,

представника позивача Дмитренка В.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2018 року(прийняте у м. Львові суддею Мартинюком В.Я.; складене у повному обсязі 05 жовтня 2018 року) в адміністративній справі №813/1162/18 за позовом ОСОБА_3 до Головного управління ДФС у Львівській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - публічне акціонерне товариство «ВіЕс Банк», про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

У березні 2018 року ОСОБА_3 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із вказаним позовом та просив визнати протиправними і скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управлінням ДФС у Львівській області (далі - ГУ ДФС у Львівській області) від 21.02.2018 за №№ та .

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що відповідно до умов Договору від 08.08.2016 про погашення заборгованості за кредитним договором № KF47126 від 14.02.2008 розмір прощеної банком заборгованості складає 43335,16 долара США.

Натомість, в Акті перевірки від 30.01.2018 вказано, що сума прощеної банком заборгованості за кредитним договором складає суму основного боргу 50259,53 долара США, що на 6924,37 долара США більше від реального залишку, передбаченого між ОСОБА_3 і банком у Договорі від 08.08.2016.

Відтак, оскаржувані податкові повідомлення-рішення, які прийняті на підставі цього Акта, є необґрунтованими і при їх прийнятті не були враховані усі обставини, що мають значення для прийняття рішення. Крім того, відповідачем було порушено порядок розгляду його заперечень на Акт перевірки.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2018 року позов задоволено.

Не погодившись із зазначеним рішенням, його оскаржило ГУ ДФС у Львівській області, яке вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте за неповного з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; за невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; з неправильним застосуванням норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права.

Тому просило скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд не позбавлений права прийняття рішення щодо визнання протиправним і скасування окремих положень прийнятих контролюючим органом рішень. Відповідач не наділений повноваженнями здійснювати перевірку діяльності банків та даних, що містяться у банківських документах. Крім того, суд безпідставно не врахував викладені у листі банку та повідомлені представником третьої особи обставини, а також правові позиції Верховного Суду з цього питання.

Представник позивача подав відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначив, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції обставин та ухвалення рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. А покликання апелянта та правові висновки Верховного Суду є безпідставними.

У судовому засіданні представник позивача, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обгрунтованим, із зазначених вище підстав просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом,між Публічним акціонерним товариством «ВіЕс Банк» (Банк) та ОСОБА_3 (Позичальник) 08.08.2016 було укладено Договір про погашення заборгованості, відповідно до підпункту 1.1 якого Позичальник та Банк підтверджують, що Банк має право вимагати від Позичальника повернення заборгованості по кредитному договору № KF47126 від 14.02.2008, яка станом на 08.08.2016 становить 69 335,16 долара США і складається із:

- основного боргу - 64 915,00 доларів США;

- відсотків - 4420,16 долара США;

- судові витрати 1218,00 грн.

Відповідно до підпунктів 2.1 та 2.2 Договору Позичальник зобов'язується не пізніше 08.08.2016 здійснити погашення заборгованості за кредитним договором № KF47126 від 14.02.2008 в сумі 26000 доларів США.

У випадку надходження не пізніше 08.08.2016 коштів в сумі 26000 доларів США Банк бере на себе зобов'язання звільнити Позичальника від обов'язку погашення залишку заборгованості по кредитному договорі № KF47126 від 14.02.2008.

Із вказаного Договору видно, що сума прощеного боргу становить 43 335,16 долара США (64 915,00 -26 000,00).

Разом з тим, у додатку до листа від 06.07.2017 № 03-1/10199 та листі від 10.10.2016 № 09-4/17331 ПАТ «ВіЕс Банк»банк повідомив, про те, що ОСОБА_3 частково анульовано борг у сумі 50 259,53 долара США (у тому числі 49 942,41 долара США - тіла кредиту та 317,12 долара США - відсотків).

Суму анульованого боргу включено до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь позивача за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано, а саме: тіла кредиту у розмірі 399 189 грн 68 коп.

У період з 23.01.2018 по 24.01.2018 ГУ ДФС у Львівській області провела документальну позапланову невиїзну перевірку фізичної особи - платника податку ОСОБА_3 (далі - ФО-ПП ОСОБА_3С.) щодо своєчасності подання декларації про майновий стан та доходи, правильності нарахування, обчислення та сплати податку на доходи фізичних осіб і військового збору за період з 01.01.2016 по 31.12.2016, за результатами якої складено акт від 30.01.2018 за № 178/13-01-13-16/НОМЕР_1 (далі - Акт перевірки).

Перевіркою встановлено, що у податковому розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум отриманого у них податку ф. 1-ДФ за IV квартал 2016 року ПАТ «ВіЕс Банк» було відображено нарахування та виплату доходу фізичній особі ОСОБА_3 (боржник) у вигляді анулювання (прощення) тіла кредиту - заборгованості за кредитним договором № KF47126 від 14.02.2008.

ПАТ «ВіЕС Банк» листом від 10.10.2016 № 09-4/17331 повідомив фізичну особу ОСОБА_3 про анулювання (прощення) кредитної заборгованості, яка станом на 10.10.2016 становила суму основного боргу в розмірі 50 259,53 долара США, де 49 942,41 долара США - тіло кредиту та 317,12 долара США - відсотки.

Враховуючи розрахунок отриманого оподатковуваного доходу за даними перевірки, до загального річного оподатковуваного доходу за 2016 рік ФО-ПП ОСОБА_3 включається дохід в розмірі 398 500,68 грн, отриманий як додаткове благо у вигляді основної суми боргу, анульованої (прощеної) кредитором - ПАТ «ВіЕс Банк».

За таких обставин ФО-ПП ОСОБА_3 зобов'язаний був відобразити це отримане додаткове благо у податковій декларації про майновий стан і доходи за 2016 рік та сплатити податок на доходи з фізичних осіб (далі - ПДФО) в сумі 71 730,12 грн (18 % від суми отриманого доходу), а також військовий збір у сумі 5977,51 грн (1,5 % від суми отриманого доходу).

Всупереч зазначеному, ФО-ПП ОСОБА_3 податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2016 рік не подав та занизив суми податкових зобов'язань з ПДФО і військового збору, чим порушив приписи підпункту 49.18.4 пункту 49.18 статті 49; пункту 164.1, підпункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164, пункту 167.1 статті 167, підпункту 168.1.3 пункту 168.1, підпункту 168.4.5 пункту 168.4 статті 168, пункту 176.1 статті 176, пункту 179.7 статті 179; статті 16-1 розділу ХХ «Перехідні положення», підпункту 162.1.1 пункту 162.1 статті 162, підпункту 163.1.1 пункту 163.1 статті 163, підпункту «д» 164.2.17 пункту 164.2 статті 164, підпункту 168.1.3 пункту 168.1, підпункту «в» підпункту 168.4.5 пункту 168.4 статті 168, підпункту «б» пункту 171.2 статті 171, пункту 176.1 статті 176 Податкового кодексу України (далі - ПК України).

На підставі Акта перевірки, відповідно до встановлених порушень відповідач прийняв податкові повідомлення-рішення за №№ та від 21.02.2018, яким збільшив ОСОБА_3 суми грошових зобов'язань:

- з ПДФО на суму 89 662,65 грн, в т.ч.: 71 730,12 грн основного боргу та 17 932,53 грн - штрафні (фінансові) санкції;

- з військового збору на суму 7471,89 грн, в т.ч.: 5977,51 грн основного боргу на 1494,38 грн - штрафні (фінансові) санкції.

При визначенні цих сум, як зазначено вище, контролюючий орган виходив зі суми прощеного боргу в сумі 399 189,68 грн, що становить в еквіваленті 50259,53 доларів США.

Вважаючи зазначені податкові повідомлення-рішення неправомірними, ОСОБА_3 оскаржив їх до суду.

Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції мотивував його тим, що оскільки волевиявлення платника податків стосувалося прощення йому суми боргу, зазначеної у Договорі про погашення заборгованості від 08.08.2016 (43 335,16 доларів США), оподаткування його доходу як додаткового блага контролюючим органом необхідно було проводити виходячи саме з цієї суми.

Контролюючий орган належним чином не обґрунтував свої висновки про необхідність сплати позивачем грошового зобов'язання з ПДФО, які сплачуються за результатами річного декларування, в розмірі 89 662 грн 65 коп. та грошового зобов'язання з військового збору в розмірі в розмірі 5977 грн 51 коп. саме у таких розмірах.

Водночас, відповідно до конституційного принципу розподілу влад суд не наділений повноваженнями підміняти контролюючий орган і визначати об'єкт оподаткування та нараховувати суми грошових зобов'язань, які підлягають сплаті до державного бюджету, у спірних правовідносинах.

Такі висновки суду першої інстанції, на переконання колегії суддів апеляційного суду, відповідають нормам матеріального права, фактичним обставинам справи і є правильними з огляду на таке.

Відповідно до визначення підпункту 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 ПК України додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов'язаний з виконанням обов'язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу.

За приписами підпункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 25 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов'язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов'язаний виконати всі обов'язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

Згідно із підпунктом168.1.3 пункту 168.1 статті168 ПК України якщо згідно з нормами цього розділу окремі види оподатковуваних доходів (прибутків) не підлягають оподаткуванню під час їх нарахування чи виплати, але не є звільненими від оподаткування, платник податку зобов'язаний самостійно включити суму таких доходів до загального річного оподатковуваного доходу податку та подати річну декларацію з цього податку.

Пунктом16-1 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України передбачено, що тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

Відповідно до підпунктів 1.1, 1.2 цього пункту платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу.

Об'єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач, який є суб'єктом владних повноважень, всупереч приписам цієї норми не надав до суду відповідних доказів, які б підтверджували розмір додаткового блага, отриманого позивачем, який був базою для визначення оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями грошових зобов'язань.

Також він не подав до суду клопотань про витребування додаткових доказів, які були необхідними для повного і всестороннього з'ясування обставин справи, за умови неможливості самостійного одержання таких доказів.

Як зазначено вище, згідно із Договором від 08.08.2016 про погашення заборгованості за кредитним договором № KF47126 від 14.02.2008 розмір прощеної банком заборгованості складає 43 335,16 доларів США.

Разом з тим, вказана контролюючим органом сума прощеної банком заборгованості за кредитним договором, зокрема сума основного боргу 50 259,53 доларів США, яка перевищує вказану у Договорі від 08.08.2016 суму, жодними належними й допустимими доказами, в т.ч. й первинними документами, не підтверджена.

Пунктом 3 частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Вказаним критеріям оскаржувані податкові повідомлення-рішення не відповідають.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи зазначене вище, а також те, що відповідач не надав до суду першої інстанції розрахунку грошових зобов'язань згідно із сумою, визначеною Договором від 08.08.2016, суд позбавлений можливості самостійного визначення таких зобов'язань, що загалом відноситься до повноважень контролюючого органу.

За таких обставин колегія суддів приходить до переконання, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність задоволення позовних вимог.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують, тому підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст.229, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2018 року в адміністративній справі № 813/1162/18- без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. Й. Коваль
судді В. В. Гуляк
Н. В. Ільчишин
Постанова складена у повному обсязі 11 лютого 2019 року.