Справа № 420/6376/18
Суддя: Харченко Ю. В.
Дата ухвалення: 2019-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/6376/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2019 року м. Одеса

У залі судових засідань №29

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Судді Харченко Ю.В.

При секретарі Савулій В.О.

Розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом Громадянина СРВ ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправними дій щодо складання Висновку від 06.02.2012р. про скасування дозволу на імміграцію в Україну, скасування Висновку від 06.02.2012р. про скасування дозволу на імміграцію в Україну, зобов'язання здійснити обмін бланку посвідки на постійне проживання в Україні по досягненню ОСОБА_1 45 річного віку, -

ВСТАНОВИВ:

Громадянин СРВ ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом, у якому просить суд визнати протиправними дії Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області щодо складання Висновку від 06.02.2012р. про скасування дозволу на імміграцію в Україну, скасувати Висновок від 06.02.2012р. про скасування дозволу на імміграцію в Україну, зобов'язати Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області здійснити обмін бланку посвідки на постійне проживання в Україні по досягненню ОСОБА_1 45 річного віку.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що на території України ОСОБА_1 проживає 29 років, у зв'язку з чим він повністю асимільований в українське суспільство, є платником податків в Україні, має власне приватне житло та автомобіль, є приватним підприємцем, має родину (дітей, та онуків, які є громадянами України). За час проживання в Україні позивач жодного разу не притягувався до кримінальної відповідальності, та законодавства України не порушував.

Відповідач - Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області з позовними вимогами не погоджується, та вважає їх необґрунтованими з підстав, викладених у письмовому відзиві на адміністративний позов (від 27.12.2018р. вхід.№40701/18), наголошуючи, зокрема, що 04.11.2005р. громадянин Соціалістичної Республіки В'єтнам ОСОБА_1 звернувся до ВГІРФО ГУМВС України в Одеській області із заявою про отримання дозволу на імміграцію в Україну, у якій зазначив, що він знаходиться на території України з 1989 року, та прибув з метою піклування за громадянкою України. За наслідками розгляду заяви позивача від 04.11.2005р., з доданими до не документами, а також отримання повідомлень про відсутність заперечень з боку УСБУ, УІТ та НЦБ Інтерполу, згідно п.2, ч.3, ст.4 Закону України «Про імміграцію», громадянину Вєтнаму ОСОБА_1 надано дозвіл на імміграцію в Україну. 16.12.2005р. ВГІРФО ГУМВС України в Одеській області прийнято рішення про залишення на постійне проживання в Україні громадянина Вєтнаму ОСОБА_1, та документовано посвідкою на постійне проживання серії НОМЕР_2. У подальшому, на виконання вимог п.2 протоколу №29 розширеної наради керівництва МВС України від 12.07.2011р., та протоколу №2 наради керівного складу органів ДДГІРФО від 15.07.2011р. щодо виявлення та вилучення паспортів громадянина України, паспортів громадянина України для виїзду за кордон, посвідок на постійне проживання, виданих з порушенням законодавства, призначено додаткову перевірку справи №294866 щодо надання дозволу на імміграцію в Україну гр. Вєтнаму ОСОБА_1, за наслідками проведення якої встановлено, що згідно протесту прокурора Саратського району Логінова О.Г. від 09.06.2006р. №615, та рішення виконкому Розівської сільської ради №41 від 13.06.2006р., громадянина СР Вєтнам ОСОБА_1 позбавлено права піклування над громадянкою України ОСОБА_4 У зв'язку з чим, 06.02.2012р. ВГІРФО ГУМВС України в Одеській області складено висновок, яким на підставі п.1 ст.12 Закону України «Про імміграцію» скасовано дозвіл на імміграцію в Україну, та визнано недійсною посвідку на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_2 від 16.12.2005р. з огляду на недотриманням вимог законодавства, та непредставлення всіх документів (листа-повідомлення Розівської сільської ради Саратського району Одеської області від 28.08.2006р. №72).

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 07.12.2018р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі №420/6376/18 за позовом Громадянина СРВ ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправними дій щодо складання Висновку від 06.02.2012р. про скасування дозволу на імміграцію в Україну, скасування Висновку від 06.02.2012р. про скасування дозволу на імміграцію в Україну, зобов'язання здійснити обмін бланку посвідки на постійне проживання в Україні по досягненню ОСОБА_1 45 річного віку.

Ухвалою суду від 23.01.2019р. закрито підготовче провадження у справі №420/6376/18 за позовом Громадянина СРВ ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправними дій щодо складання Висновку від 06.02.2012р. про скасування дозволу на імміграцію в Україну, скасування Висновку від 06.02.2012р. про скасування дозволу на імміграцію в Україну, зобов'язання здійснити обмін бланку посвідки на постійне проживання в Україні по досягненню ОСОБА_1 45 річного віку.

Відповідно до ч.3 ст.194 КАС України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Таким чином, беручи до уваги вищевикладене, а також те, що сторони по справі заявили клопотання про розгляд справи без їх участі (від 22.01.2019р. вхід.№2397/19, від 23.01.2019р. вхід.№2544/19), судом, з урахуванням приписів ч.3 ст.194 КАС України, 17.01.2019р. ухвалено рішення щодо розгляду даної адміністративної справи в порядку письмового провадження.

Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, та системно проаналізувавши приписи чинного законодавства, суд встановив наступне.

Як встановлено судом, та вбачається з матеріалів справи, 11.06.2018р. позивач - Громадянин СРВ ОСОБА_1 звернувся до начальника ГУ ДМС України в Одеській області Погребняк О.Г. із Листом щодо надання рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну, за результатами розгляду якого ГУ ДМС України в Одеській області на ім'я ОСОБА_1 надіслано Лист-відповідь від 23.07.2018р. №Ф-831/6/5100-18/5100.5.3/11790-18, яким адресата повідомлено, що ГУМВС України в Одеській області 06.02.2012р. прийнято рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну, згідно вимог розділу ІV статті 12 Закону України «Про імміграцію» посвідку на постійне проживання серії НОМЕР_2 від 16.12.2005р. визнано недійсною.

Не отримавши рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну, позивач - Громадянин СРВ ОСОБА_1 20.07.2018р. повторно звернувся до начальника ГУ ДМС України в Одеській області Погребняк О.Г. із заявою щодо надання інформації про стан справ, пов'язаних зі зміною посвідки, за наслідками розгляду якої ГУ ДМС України в Одеській області на ім'я ОСОБА_1 надіслано Лист-відповідь від 09.08.2018р. №Ф-1064/6/5101-18/5100.5.3/13289-18, у якому зазначено, що ГУМВС України в Одеській області 06.02.2012р. прийнято рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну, згідно вимог розділу ІV статті 12 Закону України «Про імміграцію» посвідку на постійне проживання серії НОМЕР_2 від 16.12.2005р. визнано недійсною.

Судом встановлено, що до вищевказаної відповідді ГУ ДМС України в Одеській області від 09.08.2018р. №Ф-1064/6/5101-18/5100.5.3/13289-18 було додано Висновок про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Вєтнаму ОСОБА_1, затверджений заступником начальника ГУМВС України в Одеській області 06.02.2012р.

Не погодившись із означеним Висновком про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Вєтнаму ОСОБА_1, затвердженим заступником начальника ГУМВС України в Одеській області 06.02.2012р., позивач - Громадянин СРВ ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з даним адміністративним позовом.

Так, на думку суду, позовні вимоги Громадянина СРВ ОСОБА_1 про визнання протиправними дій Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області щодо складання Висновку від 06.02.2012р. про скасування дозволу на імміграцію в Україну, скасування Висновку від 06.02.2012р. про скасування дозволу на імміграцію в Україну, зобов'язання Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області здійснити обмін бланку посвідки на постійне проживання в Україні по досягненню ОСОБА_1 45 річного віку, підлягають частковому задоволенню, з урахуванням наступного.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зокрема, як встановлено судом, та вбачається з наявних у матеріалах справи документів, 04.11.2005р. громадянин СРВ ОСОБА_1 звернувся до ВПР та МР УМВС України в Одеській області із Заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну, оскільки він здійснює опіку над громадянкою України - ОСОБА_4, 1908р.н.

Судом з'ясовано, що до вищеозначеної Заяви від 04.11.2005р. про надання дозволу на імміграцію в Україну громадянином СРВ ОСОБА_1 додано: копію національного паспорта серії НОМЕР_3, виданого 16.11.2004року Посольством Вєтнаму в Україні, переклад паспорта на українську мову, рішення Розівської сільської ради Саратського району №38 від 26.08.2005р. «Про встановлення піклування над громадянкою України ОСОБА_4», копію паспортного документа громадянки України ОСОБА_4, довідку про заробітну плату заявника №159, видану 01.12.2005р. ТОВ «Новико», нотаріальну заяву-угоду громадянина СРВ ОСОБА_1 про утримання та піклування над гр.України ОСОБА_4, довідку з місця мешкання в Україні, довідку про відсутність у громадянина СРВ ОСОБА_1 судимості на території Вєтнаму.

У зв'язку з чим, за результатами розгляду Заяви від 04.11.2005р. про надання дозволу на імміграцію в Україну, та доданих до неї документів, 16.12.2005р. інспектором ВГІРФО УМВС України в Одеській області, майором міліції, Дацюк Л.А. складено Висновок про залишення на постійне мешкання в Україні громадянина СРВ ОСОБА_1, який 16.12.2015р. затверджено начальником ВГІРФО УМВС України в Одеській області Карпун Ф.В.

20.12.2005р. громадянин СРВ ОСОБА_1 звернувся до ВПР та МР УМВС України в Одеській області із Заявою щодо оформлення посвідки на постійне проживання в Україні, за результатами розгляду якої громадянина СРВ ОСОБА_1 документовано посвідкою на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_2.

З матеріалів справи також вбачається, що заслухавши доповідь голови виконкому Розівської сільської ради Отян Л.Г., розглянувши протест прокурора Саратського району Логінова О.Г. від 09.06.2006р. №615 щодо скасування рішення виконкому від 26.08.2005р. №38 «Про встановлення піклування над ОСОБА_4», з урахуванням встановлення піклування над фізичними особами виключно судом, 13.06.2006р. Виконкомом Розівської сільської ради прийнято Рішення №41 «Про скасування рішення виконкому від 26.08.2005р. №38», яким скасовано рішення виконкому Розівської сільської ради від 26.08.2005р. №38 щодо встановлення піклування над громадянкою ОСОБА_4 громадянина Соціалістичної Республіки Вєтнам ОСОБА_1.

Судом з'ясовано, що вищеозначене послугувало підставою для складення інспектором ВГІРФО ГУМВС України в Одеській області Швець Т.П. Висновку про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Вєтнаму ОСОБА_1, котрий 06.02.2012р. затверджено заступником начальника ГУМВС України в Одеській області.

Судом встановлено, що вищевказаним Висновком про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Вєтнаму ОСОБА_1, затвердженим заступником начальника ГУМВС України в Одеській області 06.02.2012р., скасовано дозвіл на імміграцію в Україну громадянину Вєтнаму ОСОБА_1, визнано недійсною посвідку на постіне місце проживання в Україні серії НОМЕР_2 від 16.12.2005р.

Умови і порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства визначено Законом України «Про імміграцію» від 7 червня 2001року №2491-III (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), відповідно до пункту 2 частини 3 статті 4 якого дозвіл на імміграцію поза квотою імміграції надається особам, які є опікунами чи піклувальниками громадян України, або перебувають під опікою чи піклуванням громадян України.

Згідно зі ст.10 Закону України «Про імміграцію» дозвіл на імміграцію не надається: 1) особам, засудженим до позбавлення волі на строк більше одного року за вчинення діяння, що відповідно до законів України визнається злочином, якщо судимість не погашена і не знята у встановленому законом порядку; 2) особам, які вчинили злочин проти миру, воєнний злочин або злочин проти людяності та людства, як їх визначено в міжнародному праві, або розшукуються у зв'язку із вчиненням діяння, що відповідно до законів України визнається тяжким злочином, або проти яких порушено кримінальну справу, якщо попереднє слідство за нею не закінчено; 3) особам, хворим на хронічний алкоголізм, токсикоманію, наркоманію або інфекційні захворювання, перелік яких визначено центральним органом виконавчої влади з питань охорони здоров'я; 4) особам, які в заявах про надання дозволу на імміграцію зазначили свідомо неправдиві відомості чи подали підроблені документи; 5) особам, яким на підставі закону заборонено в'їзд на територію України; 6) в інших випадках, передбачених законами України.

Статтею 12 Закону України «Про імміграцію» передбачено, що дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо: 1) з'ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність; 2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили; 3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; 4) це є необхідним для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України; 5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; 6) в інших випадках, передбачених законами України.

Процедуру провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію іноземцям та особам без громадянства, які іммігрують в Україну, поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, а також компетенцію центральних органів виконавчої влади та підпорядкованих їм органів, які забезпечують виконання законодавства про імміграцію визначено Порядком провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 26 грудня 2002р. №1983 (зі змінами та доповненнями), відповідно до п.п.21-24 якого дозвіл на імміграцію скасовується органом, який прийняв рішення про надання такого дозволу. Питання щодо скасування дозволу мають право порушувати ДМС, її територіальні органи та територіальні підрозділи, МВС, органи Національної поліції, регіональні органи СБУ, Робочий апарат Укрбюро Інтерполу та Держприкордонслужба або органи, які у межах наданих повноважень забезпечують виконання законодавства про імміграцію, якщо стало відомо про існування підстав для скасування дозволу на імміграцію.

Для прийняття рішення про скасування дозволу на імміграцію у разі, коли ініціатором такого скасування є ДМС, її територіальні органи або територіальні підрозділи, ними складається обґрунтований висновок із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених статтею 12 Закону України "Про імміграцію", що надсилається до органу ДМС, який прийняв рішення про надання такого дозволу.

ДМС, територіальні органи і підрозділи всебічно вивчають у місячний термін подання щодо скасування дозволу на імміграцію, запитують у разі потреби додаткову інформацію в ініціатора подання, інших органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб, а також запрошують для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання. На підставі результату аналізу інформації приймається відповідне рішення.

Рішення про скасування дозволу на імміграцію надсилається протягом тижня органом, що його прийняв, до територіального підрозділу за місцем проживання для вилучення посвідки на постійне проживання в іммігранта та вжиття заходів відповідно до статті 13 Закону України "Про імміграцію". Копія рішення надсилається Держприкордонслужбі.

Отже, із системного аналізу Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і подання про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1983 від 26.12.2002року, вбачається, що процедура розгляду питання про скасування дозволу на імміграцію є досить складною та, серед іншого, має часові обмеження (подання ініціатора скасування дозволу на імміграцію розглядається у місячний строк), передбачає також надсилання запитів для отримання додаткової інформації ініціатору подання, іншим органам виконавчої влади, відповідним юридичним і фізичним особам, а також запрошення для надання пояснень самих іммігрантів, стосовно яких розглядається таке питання.

Водночас, на думку суду, контролюючим органом порушено свій обов'язок щодо всебічності та повноти отримання необхідної інформації з різних, передбачених законодавством джерел (від ініціатора подання, органів виконавчої влади, відповідних юридичних і фізичних осіб), необхідної для вирішення питання щодо скасування відповідного дозволу на імміграцію.

Крім того, при винесенні оскаржуваного рішення суб'єктом владних повноважень також проігноровано обов'язок щодо запрошення для надання пояснень позивача стосовно якого і розглядалося відповідне питання про скасування дозволу на імміграцію.

Також, факт видачі позивачу посвідки на постійне проживання в Україні в 2005році свідчить про те, що уповноваженим на те органом було проведено перевірку та підстави для надання йому дозволу на імміграцію. При цьому, будь-яких порушень виявлено не було.

Судом з'ясовано, що спірне Рішення щодо скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Вєтнаму ОСОБА_1 фахівцем контролюючого органу винесено на підставі ст.12 Закону України «Про імміграцію». Водночас, суб'єктом владних повноважень, на якого покладає обов'язок доказування в адміністративному суді правомірності прийнятих рішень, не надано суду жодного доказу на підтвердження наявності, передбачених статтею 12 Закону України «Про імміграцію», підстав для скасування позивачу дозволу на імміграцію.

Отже, судом встановлено, що в межах спірних правовідносин суб'єктом владних повноважень не дотримано одного з елементів критерію «необхідності у демократичному суспільстві», а саме - принципу пропорційності, який, в свою чергу, вимагає встановлення балансу між несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямоване оскаржуване рішення суб'єкта владних повноважень, що призвело до негативних наслідків для позивача за відсутності будь-якої вини останнього.

У своїй практиці Європейський суд з прав людини неодноразово робив визначення критерію «необхідності у демократичному суспільстві». Так, за практикою Суду при визначенні питання «необхідності у демократичному суспільстві» держави користуються певною свободою розсуду, межі якої залежать від сфери, що вступає в конфлікт з гарантованим правом.

Суд звертає увагу, що навіть якщо в дозволи на імміграцію надано через помилку або зловживання посадових осіб суб'єкта владних повноважень, перекладати тягар вкрай негативних наслідків такої помилки або зловживання на особу (позивача у справі) є неприпустимим.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18 квітня 2018року у справі №820/2262/17.

Окрім того, судом встановлено, що позивача - громадянина Вєтнаму ОСОБА_1 11.02.2009р. документовано Посвідкою на постійне проживання серії НОМЕР_4, терміном дії - «Безстоково».

З матеріалів справи також вбачається, що діти позивача ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, документовані посвідками на постійне проживання від 17.10.2018р. НОМЕР_5, № НОМЕР_6, відповідно.

Також, судом з'ясовано, що громадянину Вєтнаму ОСОБА_1 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією Свідоцтва про право власності на квартиру №92 від 01.10.2012р.

Наведені факти з життя позивача, на думку суду, свідчать про стійкий правовий та соціальний зв'язок громадянина Вєтнаму ОСОБА_1 з демократичною Державою Україна.

Таким чином, беручи до уваги вищевикладене, а також з урахуванням відсутності в матеріалах справи будь-яких доказів на підтвердження порушення громадянином Вєтнаму ОСОБА_1 положень законодавства про імміграцію, суд дійшов висновку щодо наявності законодавчо передбачених підстав для задоволення позовної вимоги громадянина Вєтнаму ОСОБА_1 про скасування Висновку від 06.02.2012р. про скасування дозволу на імміграцію в Україну.

Щодо позовної вимоги громадянина Вєтнаму ОСОБА_1 про зобов'язання Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області здійснити обмін бланку посвідки на постійне проживання в Україні по досягненню ОСОБА_1 45 річного віку, суд вважає за доцільне зазначити наступне.

Згідно з Рекомендаціями Комітету Міністрів Ради Європи № R (80) 2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980р., під дискреційними повноваженнями необхідно розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Відповідно до абзацу 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003року №3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Отже, на думку суду, під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто, ефективний спосіб захисту порушеного права беззаперечно повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Таким чином, беручи до уваги вищевикладене, а також те, що судом встановлено протиправність Висновку від 06.02.2012р. про скасування дозволу на імміграцію в Україну, суд, з метою ефективного захисту прав, свобод, та охоронюваних законом інтересів позивача, вважає за необхідне зобов'язати Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області здійснити обмін бланку посвідки на постійне проживання в Україні по досягненню ОСОБА_1 45 річного віку.

При цьому, суд не вбачає законодавчо передбачених підстав для задоволення позовної вимоги громадянина Вєтнаму ОСОБА_1 про визнання протиправними дій Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області щодо складання Висновку від 06.02.2012р. про скасування дозволу на імміграцію в Україну, виходячи з наступного.

Питання про можливість задоволення конкретних позовних вимог позивача, спрямованих на відновлення його прав, має вирішуватися, виходячи із суті заявлених вимог, та наявності спірних правовідносин, які виникли безпосередньо між позивачем та контролюючим органом, протиправними діями (рішеннями) якого, на суб'єктивну думку позивача, порушено його право. Водночас, факт порушення права позивача, та як наслідок, наявність спірних правовідносин потребують доведення та встановлення в ході судового розгляду справи.

Зокрема, судом встановлено, що інспектором ВГІРФО ГУМВС України в Одеській області Швець Т.П. складено Висновок про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Вєтнаму ОСОБА_1, котрий затверджено заступником начальника ГУМВС України в Одеській області 06.02.2012р., яким скасовано дозвіл на імміграцію в Україну громадянину Вєтнаму ОСОБА_1, визнано недійсною посвідку на постіне місце проживання в Україні серії НОМЕР_2 від 16.12.2005р.

Натомість, суд вважає за доцільне наголосити, що можливість скасовання контролюючим органом дозволу на імміграцію в Україну, належить до його законодавчо встановлених повноважень, та відповідно вказані дії є частиною процесу їх реалізації.

Таким чином, виключно результат реалізації повноважень контролюючого органу, зокрема, рішення, котрим власне і породжуються ті чи інші юридичні наслідки, може бути предметом судового оскарження, та жодним чином не процес реалізації таких повноважень (як то дії щодо складання висновку про скасування дозволу на імміграцію в Україну, тощо).

Між тим, метою адміністративного судочинства є захист прав, свобод та охоронюваних законом інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень, а тому вирішуючи спір по суті необхідно встановити наявність порушених прав, свобод чи охоронюваних законом інтересів позивача, а також визначити чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені приписами чинного законодавства, чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

При цьому, невідповідність обраного позивачем способу захисту прав, свобод та охоронюваних законом інтересів, способам, котрі визначено приписами чинного законодавства, може бути підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Відтак, з урахуванням наведеного, суд дійшов висновку щодо безпідставності, та необгрунтованості позовної вимоги громадянина Вєтнаму ОСОБА_1 про визнання протиправними дій Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області щодо складання Висновку від 06.02.2012р. про скасування дозволу на імміграцію в Україну.

Згідно з ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтю 73 КАС України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до статей 74-76 КАС України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно зі ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відтак, беручи до уваги вищевикладене, та оцінюючи наявні в матеріалах справи письмові докази в сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Громадянина СРВ ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправними дій щодо складання Висновку від 06.02.2012р. про скасування дозволу на імміграцію в Україну, скасування Висновку від 06.02.2012р. про скасування дозволу на імміграцію в Україну, зобов'язання здійснити обмін бланку посвідки на постійне проживання в Україні по досягненню ОСОБА_1 45 річного віку, підлягають задоволенню частково, з вищенаведених підстав.

Керуючись ст.ст.72-76, ч.3 ст.194, ст.ст.241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов Громадянина СРВ ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправними дій щодо складання Висновку від 06.02.2012р. про скасування дозволу на імміграцію в Україну, скасування Висновку від 06.02.2012р. про скасування дозволу на імміграцію в Україну, зобов'язання здійснити обмін бланку посвідки на постійне проживання в Україні по досягненню ОСОБА_1 45 річного віку, задовольнити частково.

2. Скасувати Висновок від 06.02.2012р. про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Вєтнаму ОСОБА_1, затверджений заступником начальника ГУМВС України в Одеській області 06.02.2012р.

3. Зобов'язати Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області здійснити обмін бланку посвідки на постійне проживання в Україні по досягненню ОСОБА_1 45 річного віку.

4. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

5. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (65014, м.Одеса, вул.Преображенська,44, ) на користь Громадянина СРВ ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) судові витрати по сплаті судового збору у загальному розмірі 704(сімсот чотири)грн. 80коп.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст.ст.293,295 КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Суддя Харченко Ю.В.

.