Справа № 0640/4573/18
Суддя: Черняхович Ірина Едуардівна
Дата ухвалення: 2019-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2019 року м. Житомир справа № 0640/4573/18

категорія 8.2.3

Житомирський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Черняхович І.Е., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом Головного управління ДФС у Київській області до ОСОБА_1 про стягнення 66666,67 грн,

встановив:

Головне управління ДФС у Київській області (далі - позивач) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 (далі - відповідач), в якому просить стягнути з відповідача податкову заборгованість в сумі 66666,67 гривень.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що за відповідачем рахується податковий борг з транспортного податку з фізичних осіб за 2015-2016 роки на загальну суму 66666,67 гривень (основний платіж). У зв'язку з цим, позивач просить стягнути з ОСОБА_1 вищевказану заборгованість в сумі 66666,67 гривень.

Ухвалою від 17 жовтня 2018 року відкрито спрощене позовне провадження та призначено відкрите судове засідання у справі на 05 листопада 2018 року.

Копію вищезазначеної ухвали та судову повістку 17 жовтня 2018 року було надіслано рекомендованим листом на адресу відповідача, зазначену в позовній заяві. Разом з тим, зазначений рекомендований лист 05 листопада 2018 року повернувся на адресу суду із зазначенням в довідці Укрпошти причини повернення - "за закінченням терміну зберігання".

Крім того, 05 листопада 2018 року до суду надійшло клопотання позивача про розгляд справи в порядку письмового провадження (а.с.30).

У зв'язку з неотриманням відповідачем ухвали про відкриття провадження у справі та судової повістки, судове засідання в адміністративній справі № 0640/4573/18 було перенесено на 03 грудня 2018 року.

29 листопада 2019 року поштове відправлення із судовою повісткою, яке було надіслане ОСОБА_1 на адресу зазначену в позовній заяві, повернулось на адресу суду із зазначенням в довідці Укрпошти причини повернення - "за закінченням терміну зберігання".

З огляду на зазначене, судове засідання, призначене на 05 листопада 2018 року, було перенесено на 17 грудня 2018 року.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 205 КАС України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку у зв'язку з неявкою в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання.

Оскільки відповідач, судову повістку про проведення судового засідання у справі №0640/4573/18 17 грудня 2018 року не отримав, судове засідання не проводилось. Наступне засідання у справі було призначено на 09 січня 2018 року.

В судове засідання, що було призначене на 09 січня 2019 року ОСОБА_1 викликалась в порядку, визначеному ст. 130 КАС України, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України.

Разом з тим, відповідач, яка була належним чином повідомлена про дату, час та місце проведення судового розгляду справи, в судове засідання 09 січня 2019 року не з'явилася.

У зв'язку з цим, судове засідання, призначене на 09 січня 2019 року, було перенесено на 28 січня 2019 року.

В судове засідання, що було призначене на 28 січня 2019 року ОСОБА_1 викликалась в порядку, визначеному ст. 130 КАС України, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України.

Однак, 28 січня 2019 року відповідач, яка була належним чином повідомлена про дату, час та місце проведення судового розгляду справи, в судове засідання не з'явилась, про причини неявки суд не повідомляла.

Згідно з п. 1, 2 ч. 3 ст. 205 КАС України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), незалежно від причин неявки.

При чому, у разі повторної неявки повідомленого належним чином відповідача в судове засідання, суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів.

З огляду на зазначене та враховуючи наявність у матеріалах справи клопотання позивача про розгляд справи без його участі, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Згідно з ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України), який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до п. 6.1 ст. 6 ПК України податком є обов'язковий, безумовний платіж до відповідного бюджету, що справляється з платників податку відповідно до цього Кодексу.

У п.п.16.1.4 п.16.1 ст.16 ПК України визначено, що платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Податковим обов'язком визнається обов'язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи (п.36.1 ст.36 ПК України).

Згідно з пунктом 15.1. статті 15 ПК України платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об'єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об'єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов'язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Виконанням податкового обов'язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов'язань у встановлений податковим законодавством строк (п.38.1 ст.38 ПК України).

Згідно з п.п. 14.1.156 п.14.1 ст.14 ПК України податкове зобов'язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Згідно із ст. 31 ПК України строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов'язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно. Момент виникнення податкового обов'язку платника податків, у тому числі податкового агента, визначається календарною датою. Строк сплати податку та збору обчислюється роками, кварталами, місяцями, декадами, тижнями, днями або вказівкою на подію, що повинна настати або відбутися. Строк сплати податку та збору встановлюється відповідно до податкового законодавства для кожного податку окремо.

Відносини з приводу нарахування та сплати транспортного податку врегульовані ст.267 ПК України.

Відповідно до п.п. 267.1.1 п. 267.1 ст. 267 ПК України платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є об'єктами оподаткування.

При цьому, згідно з п. 267.2 ст. 267 ПК України об'єктом оподаткування транспортним податком є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Пунктом 267.4 ст. 267 ПК України визначено, що ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25 000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

Відповідно до п.п. 267.5.1 п. 267.5 ст. 267 ПК України базовий податковий (звітний) період для транспортного податку дорівнює календарному року.

Обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів оподаткування фізичних осіб здійснюється контролюючим органом за місцем реєстрації платника податку. Податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку та відповідні платіжні реквізити надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його реєстрації до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року) (п.п.267.6.1, 267.6.2 п. 267.6 ст. 267 ПК України)

Згідно з п.п. 267.8.1 п. 267.8 ст. 267 ПК України транспортний податок сплачується фізичними особами - протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.

Судом встановлено, що Головним управлінням Державної фіскальної служби України в Київській області, на виконання вимог ст. 267 ПК України, було прийнято податкове повідомлення-рішення форми "Ф" від 17.06.2015 № 19302-17 про визначення ОСОБА_1 загальної суми грошового зобов'язання з транспортного податку з фізичних осіб за 2015 рік в розмірі 25000,00 гривень та податкове повідомлення-рішення форми "Ф" від 23.06.2016 № 3506-17 про визначення ОСОБА_1 загальної суми грошового зобов'язання з транспортного податку з фізичних осіб за 2016 рік в розмірі 50000,00 гривень (а.с.11,12).

Згідно з п. 58.1 ст. 58 ПК України контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення, якщо сума грошового зобов'язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян) або якщо за результатами перевірки контролюючим органом встановлено факт: невідповідності суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації; завищення розміру задекларованого від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість, розрахованої платником податків відповідно до розділу V цього Кодексу; заниження або завищення суми податкових зобов'язань, заявленої у податковій декларації, або суми податкового кредиту, заявленої у податковій декларації з податку на додану вартість, крім випадків, коли зазначене заниження або завищення враховано при винесенні інших податкових повідомлень-рішень за результатами перевірки.

Відповідно до пункту 58.2 ст.58 ПК України податкове повідомлення-рішення надсилається (вручається) за кожним окремим податком, збором та/або разом із штрафними санкціями, передбаченими цим Кодексом, а також за кожною штрафною (фінансовою) санкцією за порушення норм іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на такий контролюючий орган, та/або пенею за порушення строків розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

З матеріалів справи вбачається, що 14 липня 2015 року податкове повідомлення-рішення форми "Ф" від 17.06.2015 № 19302-17 та 04 серпня 2016 року податкове повідомлення-рішення форми "Ф" від 23.06.2016 № 3506-17 були надіслані Головним управління ДФС України в Київській області на адресу ОСОБА_1 (а.с.11-12).

Отримання відповідачем вищезазначених податкових повідомлень-рішень підтверджується її підписом на рекомендованих повідомлення про вручення поштового відправлення, що містяться в матеріалах справи (а.с.11-12).

При цьому, абз. 2, 3 п. 58.3. ст. 58 ПК України визначено, що податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її представникові, надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення або у порядку, визначеному пунктом 42.4 статті 42 цього Кодексу. У такому самому порядку надсилаються податкові вимоги та рішення про результати розгляду скарг.

З огляду на зазначені положення ПК України суд приходить до висновку, що податкові повідомлення-рішення форми "Ф" від 17.06.2015 № 19302-17 та форми "Ф" від 23.06.2016 № 3506-17 вважаються врученим ОСОБА_1.

У відповідності до підпункту 56.17.5 пункту 56.17 статті 56 ПК України день закінчення процедури адміністративного оскарження вважається днем узгодження грошового зобов'язання платника податків.

Вказані податкові повідомлення-рішення в адміністративному та/чи судовому порядку не оскаржувалось, а отже є узгодженим. Доказів іншого відповідачем не надано.

Відповідно до пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Виникнення податкового боргу є юридичним фактом, який пов'язаний із несплатою узгодженої суми податкового зобов'язання протягом установленого строку.

У визначені законом строки податкове зобов'язання з транспортного податку з фізичних осіб за 2015 рік в розмірі 25000,00 гривень, визначене податковим повідомленням-рішенням форми "Ф" від 17.06.2015 № 19302-17, а також частина податкового зобов'язання з транспортного податку з фізичних осіб за 2016 рік в розмірі 41666,67 гривень, визначене податковим повідомленням-рішенням формии "Ф" від 23.06.2016 № 3506-17, відповідачем не сплачені, а тому у відповідності до пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України вони вважаються сумою податкового боргу.

Наявність у відповідача податкового боргу з транспортного податку з фізичних осіб в загальній сумі 66666,67 гривень (а саме: 25000,00 грн. - за 2015 рік, 41666,67 грн. - за 2016 рік) підтверджується також наявною у матеріалах справи довідною Головного управління ДФС у Київській області (а.с.8-9).

Згідно з п. 59.1 ст. 59 ПК України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку , визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов'язання (п. 59.3 ст. 59 ПК України).

З матеріалів справи встановлено, що контролюючим органом на адресу відповідача було направлено податкову вимогу форми "Ф" від 03.02.2016 № 276-23 на суму 25000,00 грн. (а.с.10).

Отримання відповідачем отримання відповідачем зазначеної податкової вимоги підтверджується її підписом на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення, що містяться в матеріалах справи (а.с.10).

У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається) (п.59.5 ст.59 ПК України).

Оскільки, після направлення ОСОБА_1 податкової вимоги форми "Ф" від 03.02.2016 № 276-23 на суму 25000,00 грн. податковий борг відповідачем погашений не був, то після збільшення суми боргу після прийняття податкового повідомленням-рішенням форми "Ф" від 23.06.2016 № 3506-17, податкова вимога на змінену суму податкового боргу додатково відповідачу не надсилалась.

Таким чином, судом встановлено, що передбачені чинним законодавством заходи не привели до погашення податкового боргу. Сума податкового боргу в добровільному порядку відповідачем не сплачена. Оскільки встановлено порушення відповідачем вищезазначених норм Податкового кодексу України, суд визнає, що податковий борг виник саме внаслідок несплати відповідачем узгодженого податкового зобов'язання.

Відповідно до пп. 20.1.34 п. 20.1 ст. 20 ПК України контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.

Відповідно до п. 87.1. ст. 87 ПК України джерелами самостійної сплати грошових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів.

Згідно з п. 87.11. ст. 87 ПК України орган стягнення звертається до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу платника податку - фізичної особи.

Відповідно до п. 95.1 95.4 ст. 95 ПК України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі. Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги. Стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, та з рахунків платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини. Контролюючий орган на підставі рішення суду здійснює стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу за рахунок готівки, що належить такому платнику податків. Стягнення готівкових коштів здійснюється у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

На момент розгляду справи в суді податковий борг із сплати транспортного податку з фізичних осіб за 2015-2016 роки в сумі 66666,67 гривень відповідачем не сплачений, доказів протилежного відповідач суду не надав. Проти позову відповідач не заперечив, доводи позивача не спростував.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, заявлена до стягнення сума є узгодженою і являється податковим боргом відповідача перед бюджетом, який ним не сплачено та підлягає стягненню з відповідача.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на встановлене, враховуючи норму п.87.11 ст.87 ПК України, якою встановлено право звертатися до суду щодо стягнення суми податкового боргу платника податку, суд визнає позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_1 податкового боргу з транспортного податку з фізичних осіб за 2015-2016 рік в сумі 66666,67 гривень такими, що підтверджені належними та допустимими доказами, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Враховуючи положення до ч. 2 ст. 139 КАС України та відсутність судових витрат суб'єкта владних повноважень, пов'язаних із залученням свідків та проведенням експертиз, судові витрати по сплаті судового збору, понесені позивачем, з відповідача не стягуються.

Керуючись статтями 9, 77, 90, 139, 242-246, 255, 257, 258, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

вирішив:

Адміністративний позов Головного управління ДФС у Київській області (вул.Народного Ополчення, 5а, м. Київ, 03151; код ЄДРПОУ 3939260) до ОСОБА_1 (АДРЕСА_1; РНОКПП НОМЕР_1) про стягнення 66666,67 гривень - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (АДРЕСА_1; РНОКПП НОМЕР_1) податкову заборгованість зі сплати транспортного податку з фізичних осіб за 2015-2016 роки в сумі 66666,67 гривень (шістдесят шість тисяч шістсот шістдесят шість гривень шістдесят сім копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.Е.Черняхович