Справа № 560/3945/18
Суддя: Тарновецький І.І.
Дата ухвалення: 2019-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/3945/18
РІШЕННЯ

іменем України

05 лютого 2019 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Тарновецького І.І.

за участю:секретаря судового засідання Бачок О.В. позивача - ОСОБА_1, представника відповідача - Гринишина І.П.
розглянувши адміністративну справу за позовомй ОСОБА_1 до Національної поліції України , Комісії Національної поліції України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни поліцейських, державних службовців та інших працівників НП України про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Національної поліції України, Комісії Національної поліції України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни поліцейських, державних службовців та інших працівників НП України, в якому просить:

визнати протиправними дії Комісії національної поліції України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни поліцейських, державних службовців та інших працівників Національної поліції України, у відмові встановлення статусу учасника бойових дій ОСОБА_1 та скасувати її рішення від 11 липня 2018 року №5/ІІ/ХХХІІ/16 про відмову у наданні статусу учасника бойових дій ОСОБА_1;

зобов'язати Національну поліцію України в особі Комісії національної поліції України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни поліцейських, державних службовців та інших працівників Національної поліції України, надати ОСОБА_1 статус учасника бойових дій.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 20 вересня 2018 року отримав рішення комісії Національної поліції України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни поліцейських, державних службовців та інших працівників Національної поліції України від 11 липня 2018 року №5/11/ХXXII/16, згідно якого відповідач відмовив ОСОБА_1 у надані статусу учасника бонових дій і як підставу прийняття вказаного рішення зазначив: Пункт 19 ст. 6 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"; Абзац 2 п. 2 Порядку надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії РФ в Донецькій і Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, затвердженого постановою KM України від 20.08.2014 року №413; Абзац 2 п. 4 розділу II Положення про комісію Національної поліції України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни поліцейських, державних службовців та інших працівників Національної поліції України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 23.05.2016 року №405, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 14.06.2016 року за №857/28987.

Із вказаним рішенням Комісії від 11 липня 2018 року №5/ІІ/ХХХІІ/16 позивач не погоджується, вважає його незаконним, необґрунтованим, невмотивованим та таким, що призводить до порушення його прав гарантованих державою, як особі, яка приймала безпосередню участь в антитерористичній операції.

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 05.12.2018 року відкрито провадження та призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Від представників відповідачів до суду надійшли відзиви на позовну заяву, в яких зазначено, що позивач наказом Департаменту захисту економіки Національної поліції України від 22.08.2017 № 882 був відряджений до УЗЕ в Донецькій області для проходження стажування, яке не передбачає безпосередньої участі в проведенні антитерористичної операції.

Крім цього, вказує на те, що направлення позивача на стажування та проходження ним стажування на посаді оперуповноваженого міжрайонного відділу № 1 (м. Маріуполь) УЗЕ в Донецькій області не є тотожними з такими законодавчо визначеними поняттями як безпосереднє залучення до виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення, відрядження для безпосередньої участі в антитерористичній операції в районах її проведення, безпосереднє залучення до виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення та перебування у районах проведення антитерористичної операції з метою виконання завдань із захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України шляхом безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, що чітко встановлено та передбачено спеціальним законодавством та порядком надання статусу учасника бойових дій.

Враховуючи викладене, відповідачі вважають, що Комісія НП України, розглядаючи заяву позивача, приймаючи оскаржуване ним рішення від 11.07.2018 № 5/ІІ/ХХХІІ/16 про відмову в наданні статусу учасника бонових дій, діяла в межах повноважень та у встановлений законом спосіб, який врегульовує порядок прийняття та надання поліцейським статус учасника бойових дій, тому рішення Комісії НП України від 11.07.2018 №5/ІІ/ХХХІІ/16 про вимову позивачу в наданні статусу учасника бойових дій на думку відповідачів є законними та обґрунтованим, у зв'язку із чим просять суд відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.

08.01.2019 року до суду від позивача надійшла відповідь на відзив в якій позивач зазначив, що у відзиві представник Національної поліції України та Комісії Національної поліції України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни поліцейських, державних службовців та інших працівників Національної поліції України не спростував його твердження та аргументи стосовно суті позовних вимог.

На думку позивача, несення ним служби та виконання завдань на КПВВ "Гнутове" і є безпосереднім залученням до виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення, забезпечення її проведення, а отже й виконання завдань із захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, тому вважає необґрунтованою позицію Комісії Національної поліції України під час розгляду матеріалів та прийняття рішення від 11.07.2018 №5/ІІ/ХХХІІ/16 про відмову ОСОБА_1 в наданні статусу учасника бойових дій.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві та відповіді на відзив.

Представник відповідачів позовні вимоги не визнав, просив відмовити в задоволенні позову з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.

Суд, заслухавши пояснення позивача, заперечення представника відповідачів, дослідивши належним чином зібрані докази по справі, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення спору по суті, зазначає наступне.

Судом встановлено та наявними у матеріалах справи доказами підтверджується, що відповідно до наказу Департаменту захисту економіки Національної поліції України від 22.08.2017 № 882 "Про організацію стажування працівників ДЗЕ" з метою формування і закріплення на практиці професійних знань, умінь, навичок і компетенції, здобутих в результаті теоретичної підготовки, на виконання вимог ст. 75 Закону України "Про Національну поліцію" та наказу МВС від 24.12.2015 року №1625 "Про затвердження Положення про організацію післядипломної освіти працівників Національної поліції" майора поліції ОСОБА_3 направлено для проходження стажування, з 20.08.2017 року по 27 грудня 2017 року, до Управління захисту економіки в Донецькій області Департаменту захисту економіки Національної поліції України (далі - УЗИ в Донецькій області) на посаді оперуповноваженого міжрайонного відділу № 1 (м. Маріуполь).

04 серпня 2018 року після завершення стажування позивач звернувся із заявою про надання йому, статусу учасника бонових дій до Комісії Національної поліції України

11 липня 2018 року відбулось засідання Комісії Національної поліції України, на якому було розглянуто заяву позивача про надання статусу учасника бойових дій (протокол засідання Комісії Національної поліції України від 11.07.2018 року № 5).

Рішенням Комісії Національної поліції України від 11.07.2018 року №5/ІІ/ХХХІІ/16 ОСОБА_3 відмовлено у наданні статусу учасника бойових дій.

Відмова обґрунтована відсутністю правових підстав для встановлення статусу учасника бойових дій згідно пункту 19 статті 6 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", абзацу 2 пункту 2 Порядку надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року №413 (зі змінами), а також абзацу 2 пункту 4 розділу II Положення про комісію Національної поліції України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни поліцейських, державних службовців та інших працівників Національної поліції України, затвердженого наказом МВС України від 23.05.2016 № 405, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 14.06.2016 за №857/28987.

Вважаючи таку відмову відповідача у наданні статусу учасника бойових дій протиправною, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини третьої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд дійшов висновку, що дії та рішення відповідача узгоджуються із вимогами Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та Порядку надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, виходячи із наступного.

Відповідно до пункту 19 частини першої статті 6 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" учасниками бойових дій, зокрема, визнаються: військовослужбовці (резервісти, військовозобов'язані) та працівники Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, військовослужбовці військових прокуратур, особи рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, поліцейські, особи рядового, начальницького складу, військовослужбовці, працівники Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної пенітенціарної служби України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення.

Так, за приписами пункту 2 Порядку надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення - статус учасника бойових дій, окрім інших осіб, надається поліцейським, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення.

Як зазначено в пункті 2-1 цього Порядку, статус учасника бойових дій надається особам, зазначеним у пункті 2 цього Порядку, в разі залучення їх до проведення антитерористичної операції на строк не менше ніж 30 календарних днів, у тому числі за сукупністю днів перебування в районах її проведення.

Тобто, обов'язковою складовою для визначення статусу учасника бойових дій є залучення особи до проведення антитерористичної операції та її безпосередня участь в ній.

Відповідно до вимог пункту 4 Порядку, надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення - підставою для надання особам статусу учасника бойових дій є такі документи про безпосереднє залучення до виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення:

- витяги з наказів керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України або особи, яка його заміщує, першого заступника чи заступника керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України про залучення до проведення антитерористичної операції;

- витяги з наказів керівника оперативного штабу з управління антитерористичною операцією чи його заступників або керівників секторів (командирів оперативно-тактичних угруповань) про підпорядкування керівнику оперативного штабу з управління антитерористичною операцією в районах її проведення та про прибуття (вибуття) до (з) районів проведення антитерористичної операції;

- документи про направлення у відрядження до районів проведення антитерористичної операції;

- інші офіційні документи, видані державними органами, що містять достатні докази про безпосередню участь особи у виконанні завдань антитерористичної операції в районах її проведення.

Судом встановлено, що позивач звертаючись до відповідача, документів, зазначених в пункті 4 Порядку надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення - на підтвердження факту залучення до проведення антитерористичної операції, не надав. Таких документів не надано позивачем і в ході розгляду справи.

Суд критично оцінює доводи позивача та його представника про наявність документів про направлення його у відрядження до районів проведення антитерористичної операції або інших офіційних документів, виданих органами поліції, що містять достатні докази про безпосередню участь особи у виконанні завдань антитерористичної операції в районах її проведення.

Так, у ході судового розгляду судом були досліджені надані позивачем документи та матеріали, а саме: посвідчення про відрядження №129 від 24.08.2017 року, виданого на підставі наказу Департаменту захисту економіки Національної поліції України №882 від 22.08.2017 року, інформації наданої УЗЕ в Донецькій області ДЗЕ в Донецькій області від 27.03.2018 року вих. №Б-81/АЗ, посвідчення про відрядження, копії рапортів щодо несення служби на КПВВ "Гнутове" тво начальника МРВ №1 УЗЕ в Донецькій області підполковника Урсуленко Л.Г. завізованих 27.11.2017, 01.12.2017, 05.12.2017, 06.12.2017, 15.12.2017, 18.12.2017, начальником УЗЕ в Донецькій області 27.11.2017, 01.12.2017, 05.12.2017, 11.12.2017, 16.12.2017, 20.12.2017.

Однак з досліджених документів, суд не встановив жодних даних про безпосередню участь позивача у виконанні завдань антитерористичної операції в районах її проведення, водночас такі документи вказують саме про направлення позивача на стажування.

Суд зазначає, що індивідуальний план проходження стажування, фотокопії перепусток КПВВ "Гнутове", акт прийому передачі і рапорти про виявлені порушення, на які посилається позивач, не можна ототожнювати із "офіційними документами, виданим державними органами, що містять достатні докази про безпосередню участь особи у виконанні завдань антитерористичної операції в районах її проведення". Крім цього, індивідуальний план проходження стажування, взагалі не містять жодної інформації про безпосередню участь позивача у виконанні завдань антитерористичної операції в районах її проведення, а навпаки вказує саме на проходження позивачем стажування.

Таким чином, надані позивачем докази, які на його думку вказують на безпосередню участь позивача у проведенні антитерористичної операції, помилково ототожнюються із "офіційними документами, виданим державними органами, що містять достатні докази про безпосередню участь особи у виконанні завдань антитерористичної операції в районах її проведення".

Крім того, надані позивачем докази не містять відомостей щодо виконання наказів керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України або особи, яка його заміщує, першого заступника чи заступника керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України про залучення до проведення антитерористичної операції, або наказів керівника оперативного штабу з управління антитерористичною операцією чи його заступників або керівників секторів (командирів оперативно-тактичних угруповань) про підпорядкування керівнику оперативного штабу з управління антитерористичною операцією в районах її проведення.

До того ж, відповідно до статті 2 Закону України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 №580-VIII завданнями поліції є надання поліцейських послуг у сферах: 1) забезпечення публічної безпеки і порядку; 2) охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; 3) протидії злочинності; 4) надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги.

В зазначених доказах лише міститься інформація, про несення служби позивачем з метою забезпечення охорони громадського порядку та безпеки громадян, своєчасного реагування на можливі протиправні дії тощо, що передбачено положеннями статей 2, 18, 23 Закону України "Про Національну поліцію", які визначають завдання поліції, обов'язки та повноваження поліцейського при несенні служби.

Тобто, надані позивачем докази лише підтверджують участь позивача в охороні публічного порядку на окремих маршрутах чи постах, що відносяться до лінії зіткнення та до району проведення антитерористичної операції. Водночас, такі документи не містять жодної інформації про безпосередню участь позивача у виконанні завдань антитерористичної операції в районах її проведення.

Окрім того, позивач був вправі оскаржити як наказ про направлення на стажування, так і накази керівника стажування щодо несення служби, у разі незгоди з їх змістом.

Проте, доказів оскарження позивачем вказаних наказів суду надано не було.

Отже, ОСОБА_1 на думку суду, помилково ототожнено виконання службових обов'язків із охорони публічного порядку на території, що відносяться до лінії зіткнення та до району проведення антитерористичної операції, з безпосередню участю особи у виконанні завдань антитерористичної операції в районах її проведення.

В зв'язку з цим, суд вважає обґрунтованими доводи відповідача, що рішення про відмову у наданні позивачу статусу учасника бойових дій є обґрунтованим та прийняте у порядку, у спосіб та у відповідності до вимог закону, враховуючи, що позивач був направлений до УЗЕ Національної поліції України в Донецькій області з метою проходження стажування, а не в підпорядкування керівника Антитерористичної операції та у зв'язку з відсутністю належних та допустимих доказів про залучення позивача до проведення антитерористичної операції в районах її проведення чи безпосередню участь у виконанні завдань антитерористичної операції в районах її проведення.

Водночас, суд врахував, що матеріали справи не містять, серед іншого, відповідного наказу керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України або особи, яка його заміщує, першого заступника чи заступника керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України про завершення позивачем виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення або інших документів, які б вказували на безпосередню участь позивача в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення.

Згідно з частиною першою статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному та об'єктивному дослідженні.

Поряд з тим, що на суб'єкта владних повноважень, у випадку, якщо він є відповідачем в адміністративній справі, покладено обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності, КАС України на кожну сторону, в не залежності від того чи є вона суб'єктом владних повноважень, покладено обов'язок щодо доведення обставин на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Отже, позивач не довів факт виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення чи факт залучення до участі в антитерористичній операції, що виключає можливість задоволення позовних вимог.

Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27.09.2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані. Згідно пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Таким чином, виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Оскільки позивач на підставі п. 16 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" звільнений від сплати судового збору та не сплачував його, розподіл судових витрат, відповідно до вимог ст. 139 КАС України не здійснюється.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Національної поліції України, Комісії Національної поліції України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни поліцейських, державних службовців та інших працівників НП України про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії - відмовити.

Судові витрати в порядку ст. 139 КАС України між сторонами розподілу не підлягають.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повне рішення складене 08 лютого 2019 року

Позивач:ОСОБА_1 (АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1)
Відповідач:Національна поліція України (вул. Академіка Богомольця, 10, Мсп 601, Центральна Частина Києва, Київ, 01601 , код ЄДРПОУ - 40108578) Комісія Національної поліції України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни поліцейських, державних службовців та інших працівників НП України (вул. Богомольця, 10, Мсп 601, Центральна Частина Києва, Київ, 01601 , код ЄДРПОУ - 40108578)

Головуючий суддя І.І. Тарновецький