Справа № 540/122/19
Суддя: Морська Г.М.
Дата ухвалення: 2019-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
____________________________________________________________________
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2019 р. м. ХерсонСправа № 540/122/19

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді: Морської Г.М.

розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом виробничого кооперативу "Торговельно-заготівельна фірма "Дніпровець" до Херсонської міської ради , за участю третіх осіб - фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, Херсонської міської громадської організації любителів вітрильно-човнового відпочинку "Арго" про визнання протиправним та скасування рішення,

встановив:

Виробничий кооператив "Торговельно-заготівельна фірма "Дніпровець" (далі - позивач) звернувся до суду із адміністративним позовом до Херсонської міської ради (далі - відповідач), за участю третіх осіб - фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі - третя особа 1), Херсонської міської громадської організації любителів човново-вітрильного спорту "Арго" (далі - третя особа 2), у якому просить: визнати протиправними та скасувати рішення Херсонської міської ради від 30.11.2018 №1751 «Про затвердження документації із землеустрою та передачу в оренду земельних ділянок» в частині підпунктів 1.10, 2.1.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач 29.10.2018 подав заяви на ім'я Херсонського міського голови з проханням надати в оренду земельні ділянки за адресами: АДРЕСА_1 із земель комунальної власності під кіоск орієнтованою площею 26 кв. м. та АДРЕСА_2 із земель комунальної власності під човновий причал орієнтованою площею 0, 7997 га. Одночасно 29.10.2018 через Центр надання адміністративних послуг м. Херсона ним подані ідентичні заяви із додатковою згодою на участь в земельних торгах щодо придбання права оренди відповідних земельних ділянок, проведення яких вимагається в такому випадку ст. 124 ЗК. Подані позивачем заяви відповідачем, в порушення ст. 123 ЗК, залишені без розгляду. Проте рішенням Херсонської міської ради від 30.11.2018 №1751 «Про затвердження документації із землеустрою та передачу в оренду земельних ділянок», а саме підпунктами 1.10 та 2.1. (надалі частково оскаржуване рішення або/та оскаржувані підпункти рішення), заявлені Позивачем земельні ділянки надані іншим суб'єктам господарювання без застосування процедури торгів. Вважаючи таке рішення незаконним, позивач звернувся до суду.

Ухвалою від 18.01.2019 року у справі відкрите спрощене позовне провадження, учасникам наданий строк для подання заяв по суті справи, судове засідання призначене на 06.02.2019 р.

Ухвалою від 06.02.2019 р. за клопотанням представника відповідача судове засідання відкладене на 27.02.2019 р.

07.02.2019 р. представник третьої особи -1 подав клопотання про закриття провадження по справі, обгрунтовуючи його тим, що правовідносини по даній справі стосуються права користування земельною ділянкою, яке виникло внаслідок прийняття суб'єктом владних повноважень рішення (ненормативного акту), що вичерпало свою дію після його реалізації, а тому даний спір слід розглядати за правилами цивільного судочинства.

Частиною 3 статті 166 передбачено, що заяви, клопотання і заперечення подаються та розглядаються в порядку, встановленому цим Кодексом. У випадках, коли цим Кодексом такий порядок не встановлений, він встановлюється судом.

Відповідно до ст. 119 КАС України суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій. Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню адміністративного судочинства.

Згідно із п. 10 ч. 1 ст. 4 КАС України письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи викладене, суд вважає за можливе розглянути клопотання третьої особи -1 про закриття провадження по справі в порядку письмового провадження.

Розглянувши клопотання про закриття провадження у справі, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до п. 1, 2 ч. 1 ст. 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір. Публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Разом з тим, неправильним є поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідачем у справі є суб'єкт владних повноважень, а предметом перегляду - його акт індивідуальної дії. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Питання віднесення окремих категорій справ до адміністративної юрисдикції деталізовано у Постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України №8 від 20.05.2013р. "Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів".

У п. п. 2, 3 даної Постанови зазначено, що для розгляду спору адміністративним судом необхідно встановити його публічно-правовий зміст (характер). Для з'ясування характеру спору суди повинні врахувати, що протилежні за змістом є приватноправовий спір. Це означає, що в основі розмежування спорів лежить поділ права на публічне та приватне.

Суди повинні звертати увагу на те, що спір набуває ознак публічно-правого за умов не лише наявності серед суб'єктів спору публічного органу чи посадової особи, а й здійснення ним (ними) у цих відносинах владних управлінських функцій.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.

Позивач у позовній заяві, обґрунтовуючи підстави для звернення до суду, зазначає про те, що у даному випадку його права та інтереси порушені спірним рішенням, яким не дотриманий порядок передачі земель в оренду за наявності декількох потенційних користувачів, разом із тим позивач не оскаржує бездіяльність відповідача щодо не розгляду його заяви про надання йому цих земельних ділянок в оренду.

Згідно ст. 2 Земельного кодексу України земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб'єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади. Об'єктами земельних відносин є землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї).

Відповідно до ст. 5 Земельного кодексу України земельне законодавство базується на таких принципах: а) поєднання особливостей використання землі як територіального базису, природного ресурсу і основного засобу виробництва; б) забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави; в) невтручання держави в здійснення громадянами, юридичними особами та територіальними громадами своїх прав щодо володіння, користування і розпорядження землею, крім випадків, передбачених законом; г) забезпечення раціонального використання та охорони земель; ґ) забезпечення гарантій прав на землю; д) пріоритету вимог екологічної безпеки.

Згідно із п. "б" ч. 1 ст. 80 Земельного кодексу України суб'єктами права власності на землю є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Стаття 12 Земельного кодексу України передбачає повноваження сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад.

З урахуванням наведеного, при здійсненні повноважень власника землі Херсонська міська рада є рівноправним суб'єктом земельних відносин, дії якого спрямовані на реалізацію права розпоряджатися землею. Питання надання органами місцевого самоврядування у власність чи користування земельних ділянок третім особам лежить у площині приватних відносин між міською радою як власником земельної ділянки комунальної власності та суб'єктом, якому вказана ділянка передається.

Відповідно до п. 19 ч. 1 ст. 4 КАС України індивідуальний акт - акт (рішення) суб'єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Суд звертає увагу, що оскаржуване рішення Херсонської міської ради №1751 від 30.11.2018 р. є індивідуальним (ненормативним) актом, який вичерпав свою дію внаслідок його виконання.

Так, на виконання оскаржуваного рішення, Херсонською міською радою та третіми особами укладені договори оренди земельних ділянок, а саме:

- між ОСОБА_1 щодо земельної ділянки загальною площею 0,0026 га., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1

- між Херсонською міською громадською організацією любителів вітрильно-човнового відпочинку "Арго" щодо земельної ділянки загальною площею 0,7997 га., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, кадастровий номер НОМЕР_2

При цьому, Верховний Суд розглядаючи питання юрисдикції даної категорії справ, в своїх рішеннях зазначив про те, що у разі прийняття суб'єктом владних повноважені рішення про передачу земельних ділянок у власність чи користування (тобто, ненормативного акту, який вичерпав свою дію після його реалізації) подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про цивільне право.

Окрім того, скасування індивідуального акту не породжує наслідків для користування земельної ділянки, оскільки у такої особи виникло право користування земельною ділянкою і це право ґрунтується на правовстановлюючих документах. Відтак, обраний спосіб захисту порушеного права (оскарження рішення суб'єкта владних повноважень про розпорядження земельною ділянкою) не забезпечує його реального захисту (постанови №761/33504/14 від 03.04.2018р., №802/950/17 від 18.04.2018р., №369/13240/14 від 18.04.2018р., №522/5668/17 від 13.06.2018р.).

Беручи до уваги викладене, суд дійшов висновку, оскільки позовні вимоги ВК "Торговельно-заготівельна фірма "Дніпровець" стосуються рішення Херсонської міської ради у рамках приватноправових відносин, захист зазначених позивачем інтересів може відбутися лише із застосуванням цивільно-правових засобів, а справа підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства, що у свою чергу виключає її розгляд у порядку адміністративного судочинства.

Згідно частини 1 статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Аналогічно, відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України визначено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв'язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: … вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, визнання недійсними актів, що порушують права на майно (майнові права), якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав чи спору, що виник з корпоративних відносин, якщо цей спір підлягає розгляду в господарському суді і переданий на його розгляд разом з такими вимогами.

Також слід врахувати, що відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

За змістом ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно із ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 20 липня 2006 року у справі "Сокуренко і Стригун проти України" встановив порушення пункту 1 статті 6 Конвенції, зазначивши у п.п. 22-24 рішення наступне:

"Суд знову зазначає, що стаття 6 Конвенції не зобов'язує держав - учасників Конвенції створювати апеляційні чи касаційні суди. Однак там, де такі суди існують, необхідно дотримуватись гарантій, визначених у статті 6 (див. рішення у справі "Брула Гомез де ла Торе проти Іспанії" від 19 грудня 1997 року, п. 37).

Відповідно до прецедентної практики Суду термін "встановленим законом" у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, "що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом" (див. рішення у справі "Занд проти Австрії", заява N 7360/76, доповідь Комісії від 12 жовтня 1978 року). У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства (див. рішення у справі "Коем та інші проти Бельгії", N N 32492/96, 32547/96, 32548/96, 33209/96 та 33210/96, п. 98, ECHR 2000-VII).

Суд повторює, що, як було раніше визначено, фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі "Занд проти Австрії", що згадувалось раніше, Комісія висловила думку, що термін "судом, встановленим законом" у пункті 1 статті 6 передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з (...) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (...)"."

Зазначена правова позиція Європейського суду з прав людини дає можливість виділити дві умови відповідності критерію "суд, встановлений законом": організаційну (організація судової системи повинна регулюватися законами у їх буквальному значенні) та юрисдикційну (суд повинен діяти у спосіб та відповідно до повноважень, передбачених законом, у межах своєї компетенції). З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом. Тобто суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися "судом, встановленим законом" у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

Враховуючи вищевикладене, у контексті обставин даної справи та нормативного регулювання правовідносин, що склалися між учасниками справи, суд дійшов висновку, що на вказаний спір не поширюється на юрисдикцію адміністративного суду, що виключає розгляд цієї справи за правилами КАС України.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст.239 КАС України якщо провадження у справі закривається з підстав, встановленої п.1 ч.1 ст. 238 цього Кодексу, суд повинен роз'яснити позивачеві до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає за необхідне закрити провадження у даній справі, оскільки справа не підпадає під юрисдикцію адміністративних судів та підлягає розгляду в порядку цивільного або господарського судочинства (в залежності від порядку цивільного або господарського судочинства, так як такі спори за своїм характером є приватноправовими).

Суд роз'яснює, що згідно з ч. 2 ст. 239 КАС України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв'язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору.

Відповідно до ч. 5 ст. 7 ЗУ "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв'язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Частиною 6 статті 143 КАС України визначено, що у випадку постановлення ухвали про закриття провадження у справі, залишення позову без розгляду або ухвалення рішення про задоволення позову у зв'язку з його визнанням суд вирішує питання про розподіл судових витрат не пізніше десяти днів з дня ухвалення відповідного судового рішення, за умови подання учасником справи відповідної заяви і доказів, які підтверджують розмір судових витрат.

Керуючись ст.ст. 143, 238, 239, 241, 248 КАС України, суд, -

ухвалив:

Закрити провадження у адміністративній справі за позовом виробничого кооперативу "Торговельно-заготівельна фірма "Дніпровець" до Херсонської міської ради, за участю третіх осіб - ОСОБА_1, Херсонської міської громадської організації любителів вітрильно-човнового відпочинку "Арго" про визнання протиправним та скасування вішення.

Роз'яснити позивачеві, що повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом про той самий предмет і з тих самих підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про закриття провадження, не допускається.

Роз'яснити позивачу право на звернення в порядку цивільного або господарського судочинства з урахуванням правил підсудності, залежно від того до фізичної чи юридичної особи будуть звернені позовні вимоги.

Копію ухвали направити учасникам справи.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до П'ятого апеляційного адміністративного суду в 15-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження апеляційна скарга подається протягом 15 днів з дня складання повного судового рішення

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення (підписання) суддею.

Суддя Морська Г.М.

кат. 109020100