Справа № 855/30/19
Суддя: Горяйнов Андрій Миколайович
Дата ухвалення: 2019-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 855/30/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Горяйнова А.М.,

суддів - Кузьмишиної О.М. та Файдюка В.В.,

за участю секретаря - Казюк Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві адміністративний позов ОСОБА_1 до Центральної виборчої комісії про скасування постанови та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 в порядку, встановленому ст.ст. 273, 277 КАС України, звернувся до Шостого апеляційного адміністративного суду з адміністративним позовом до Центральної виборчої комісії, в якому просить:

- скасувати постанову Центральної виборчої комісії від 06 лютого 2019 року № 249 «Про відмову ОСОБА_1 в реєстрації кандидатом на пост Президента України»;

- зобов'язати Центральну виборчу комісію зареєструвати ОСОБА_1 кандидатом на пост Президента України;

- скасувати постанову Центральної виборчої комісії від 30 січня 2019 року № 153 «Про реєстрацію кандидата на пост Президента України ОСОБА_2 на чергових виборах Президента України 31 березня 2019 року».

Ухвалою суду від 11 лютого 2019 року зазначений адміністративний позов у частині вимог про скасування постанови Центральної виборчої комісії від 30 січня 2019 року № 153 «Про реєстрацію кандидата на пост Президента України ОСОБА_2 на чергових виборах Президента України 31 березня 2019 року» був залишений без розгляду.

Ухвалою суду від 11 лютого 2019 року було відкрито провадження у справі в частині інших позовних вимог.

Позовні вимоги ОСОБА_1 про скасування постанови Центральної виборчої комісії від 06 лютого 2019 року № 249 та зобов'язання зареєструвати його кандидатом на пост Президента України обґрунтовані тим, що він був позбавлений можливості внести грошову заставу у визначений строк із поважних причин. Також позивач зазначає, що у Законі України «Про вибори Президента України» відсутнє визначення грошової застави.

Позивач вважає, що Центральна виборча комісія прийшла до помилкового висновку, що запропонована у передвиборній програмі форма державного устрою суперечить Конституції України та порушує суверенітет і територіальну цілісність України, а також спрямована на ліквідацію незалежності України.

Свої позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує також тим, що подана ним копія декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування на паперовому носії була роздрукована з електронного примірника, скріпленого електронним цифровим підписом. У зв'язку з цим позивач вважає, що не повинен був засвідчувати копію такої декларації власноручним підписом.

Позивач погодився, що обсяг його біографії та передвиборної програми перевищує допустимий, однак вважає, що вказані недоліки підлягали виправленню та не могли бути підставою для прийняття рішення про відмову в реєстрації кандидатом на пост Президента України.

Центральна виборча комісія подала відзив на адміністративний позов, у якому зазначила, що приймаючи постанову від 06 лютого 2019 року № 249, діяла на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Сторони були належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, проте у судове засідання не з'явилися. За таких обставин колегія суддів, керуючись ч. 3 ст. 268 КАС України, вирішила розглядати справу за відсутності представників сторін.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи адміністративного позову та відзиву на нього, колегія суддів вважає необхідним відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 виходячи із наступного.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судом встановлено, що постановою Верховної Ради України від 26 листопада 2018 року № 2631-VIII призначено чергові вибори Президента України на неділю, 31 березня 2019 року. Постановою ЦВК від 27 грудня 2018 року № 253 було оголошено початок виборчого процесу чергових виборів Президента України 31 березня 2019 року з 31 грудня 2018 року.

ОСОБА_1 03 лютого 2019 року особисто подав до Центральної виборчої комісії заяву про самовисунення кандидатом на пост Президента України на чергових виборах Президента України 31 березня 2019 року.

Постановою Центральної виборчої комісії від 06 лютого 2019 року № 249 було відмовлено в реєстрації позивача кандидатом на пост Президента України.

Не погоджуючись із вказаною постановою, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.

У відповідності до ст. 103 Конституції України Президент України обирається громадянами України на основі загального, рівного і прямого виборчого права шляхом таємного голосування строком на п'ять років. Порядок проведення виборів Президента України встановлюється законом.

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 48 Закону України «Про вибори Президента України» громадянин України, який відповідно до статті 9 цього Закону може бути обраним Президентом України, особисто подає до Центральної виборчої комісії засвідчену в установленому законом порядку заяву про самовисунення кандидатом на пост Президента України. До заяви додаються документи, передбачені частиною першою статті 51 цього Закону.

Підстави для відмови в реєстрації кандидатом на пост Президента України визначені у ст. 52 Закону України «Про вибори Президента України».

Приймаючи рішення про відмову в реєстрації ОСОБА_1 кандидатом на пост Президента України, Центральна виборча комісія виходила з того, що:

- позивач не надав документ про внесення у безготівковому порядку на спеціальний рахунок Центральної виборчої комісії (після початку виборчого процесу та до подання документів Центральній виборчій комісії для реєстрації) грошової застави в розмірі два мільйони п'ятсот тисяч гривень;

- запропонована ОСОБА_1 у передвиборній програмі форма державного устрою суперечить Конституції України та порушує суверенітет і територіальну цілісність України, а також спрямована на ліквідацію незалежності України.

Додатково Центральна виборча комісія звернула увагу на те, що обсяг поданих ОСОБА_1 автобіографії та передвиборної програми перевищує максимально допустимий, установлений п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про вибори Президента України», а подана позивачем декларація особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування на паперових носіях не засвідчено його підписом.

Положеннями п. 4 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про вибори Президента України» передбачено, що Центральна виборча комісія реєструє кандидата на пост Президента України за умови отримання документа про внесення грошової застави відповідно до статті 49 цього Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 вказаного Закону грошова застава вноситься партією, яка висунула кандидата на пост Президента України, або кандидатом на пост Президента України у безготівковому порядку на спеціальний рахунок Центральної виборчої комісії (після початку виборчого процесу та до подання документів Центральній виборчій комісії для реєстрації) у розмірі два мільйони п'ятсот тисяч гривень.

ОСОБА_1 в адміністративному позові зазначає, що встановлений законом розмір застави є надмірним. Також позивач повідомив, що він постійно перебуває у м. Одеса та Одеській області, на території якої був введений воєнний стан на період з 28 листопада по 28 грудня 2018 року. ОСОБА_1 звертає увагу суду на те, що протягом зазначеного періоду він був позбавлений можливості організовувати масові заходи по збору коштів для внесення грошової застави. Крім того, позивач вважає, що вимога закону про внесення застави є протиправною, оскільки фактично встановлює плату за участь у виборах. Також позивач вказує на те, що передбачена ч. 1 ст. 49 Закону України «Про вибори Президента України» плата не є грошовою заставою та повертається виключно у разі, якщо відповідного кандидата визнано обраним Президентом України або включено до виборчого бюлетеня для повторного голосування.

Надаючи правову оцінку зазначеним доводам ОСОБА_1, колегія суддів враховує, що Закон України «Про вибори Президента України» визначає внесення грошової застави у розмірі два мільйони п'ятсот тисяч гривень, а також надання документа про внесення грошової застави як обов'язкові умовами для реєстрація кандидатом на пост Президента України.

Невиконання зазначених вимог, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 52 Закону України «Про вибори Президента України», є безумовною підставою для відмови в реєстрації кандидатом на поста Президента України незалежно від причин, з яких грошова застава не була внесена.

Вимога щодо внесення грошової застави передбачена також іншими законами України. Зокрема, така вимога була визначена як обов'язкова умова реєстрації кандидатом у народні депутати Закону України «Про вибори народних депутатів України» від 18 жовтня 2001 року. Вирішуючи питання щодо конституційності вказаної вимоги, Конституційний Суд України дійшов висновку, що грошова застава застосовується з метою забезпечення відповідального ставлення громадян як ймовірних кандидатів у депутати до їх участі у виборах, сприяє прийняттю виважених рішень кандидатом у депутати, якого висунуто в одномандатному окрузі, та кандидатами у депутати, включеними до виборчих списків у багатомандатних округах, щодо реалізації їх пасивного виборчого права, а також упереджує можливі невиправдані витрати з державних фондів.

У рішенні Конституційного Суду України від 30 січня 2002 року № 2-рп/2002 зазначено, що встановлення грошової (виборчої) застави не порушує конституційного принципу рівності громадян перед законом та рівності їх конституційних прав і свобод, а також принципу рівності політичних партій перед законом.

Питання щодо сплати застави особою, яка висловлює бажання висунути свою кандидатуру на парламентських виборах, були предметом розгляду Європейським судом з прав людини у справі «Суховецький проти України» (Заява № 13716/02). Європейський суд з прав людини дійшов висновків, що такий захід переслідував

законну мету, а застосування застави було загальним заходом, що не був спеціально

застосований щодо заявника. Також Судом було враховано, що підвищення витрат кандидатів на вибори є спільною рисою для сучасних демократій. Навіть відносно заможні кандидати в Україні та й будь-де в Європі зазвичай змушені шукати зовнішні джерела для фінансування успішної виборчої кампанії. Тому Суд дійшов висновку, що збір, сплата якого вимагалась від заявника, не може вважатися непомірним або таким, що складає непереборний адміністративний або фінансовий бар'єр для певних кандидатів, які хочуть приєднатися до виборчих перегонів.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що рішення Центральної виборчої комісії про відмову в реєстрації ОСОБА_1 з підстав ненадання документа про внесення грошової застави є законним і обґрунтованим.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 52 Закону України «Про вибори Президента України» Центральна виборча комісія відмовляє у реєстрації кандидата на пост Президента України у разі встановлення нею наявності у передвиборній програмі кандидата положень, спрямованих на ліквідацію незалежності України, зміну конституційного ладу насильницьким шляхом, порушення суверенітету і територіальної цілісності держави, підрив її безпеки, незаконне захоплення державної влади, пропаганду війни, насильства, розпалювання міжетнічної, расової, релігійної ворожнечі, посягання на права і свободи людини, здоров'я населення.

Центральна виборча комісія встановила, що передвиборна програма кандидата на пост Президента України ОСОБА_1 містить такі положення: «Враховуючи волевиявлення народів і багатовікову спорідненість націй - побудова так званого мною (цю назву придумав ще в 90-ті роки - можливо, зараз вже не підходить) Руського (від слова - «Русь») стратегічно-самодостатнього регіону, який об'єднає (на засадах рівноправності і повноцінності) Україну, Росію і Білорусію (та інші країни) і стане найсильнішим регіоном у світі, і котрий можна буде йменувати Руссю або новим Радянським Союзом (об'єднанням держав, в якому влада належатиме Радам депутатів)! Валюта нового Союзу - радянський карбованець (поряд з національною українською валютою - гривнею) стане найсильнішою і найстабільнішою вільноконвертованою валютою!».

З огляду на зазначені положення перевиборної програми ОСОБА_1 відповідач прийшов до висновку, що запропонована ним форма державного устрою суперечить Конституції України та порушує суверенітет і територіальну цілісність України, а також спрямована на ліквідацію незалежності України.

ОСОБА_1 вважає, що Центральна виборча комісія не вірно визначила зміст передвиборної програми. Позивач зазначає, що не пропонував нової форми державного устрою: викладене у програмі стосується не внутрішнього устрою держави, а можливості побудови нового союзу за участі України у відповідності до волевиявлення її народу.

Надаючи оцінку зазначеним положенням передвиборної програми ОСОБА_1, відповідач керувався тим, що відповідно до ст.ст. 1, 2 Конституції Україна - це суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова, держава. Суверенітет України поширюється на всю її територію. Україна є унітарною державою. Територія України в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною. Також Центральна виборча комісія врахувала визначену в ст. 133 Конституції України систему адміністративно-територіального устрою та склад території України.

Колегія суддів вважає, що викладена в постанові від 06 лютого 2019 року № 249 оцінка окремих положень передвиборної програми ОСОБА_1 є вірною та відповідає п. 2 ч. 1 ст. 52 Закону України «Про вибори Президента України».

Зокрема, запропоноване ОСОБА_1 утворення об'єднання держав під назвою Русь або новий Радянський Союз і входження до неї України, суперечить принципам суверенітету та незалежності України, закріпленим у ст. 1 Конституції України та може визнаватися як положення передвиборної програми, що спрямовані на ліквідацію незалежності держави, що є підставою для відмови в реєстрації кандидатом на пост Президента України відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 52 Закону України «Про вибори Президента України».

Отже, висновки Центральної виборчої комісії про недотримання позивачем вимог п. 4 ч. 1 ст. 51 та п. 2 ч. 1 ст. 52 Закону України «Про вибори Президента України» знайшли своє підтвердження під час розгляду і вирішення даної справи.

За таких обставин вимоги позивача про скасування постанови Центральної виборчої комісії від 06 лютого 2019 року № 249 «Про відмову ОСОБА_1 в реєстрації кандидатом на пост Президента України» та зобов'язання відповідача зареєструвати ОСОБА_1 кандидатом на пост Президента України не підлягають задоволенню.

У постанові Центральної виборчої комісії від 06 лютого 2019 року № 249 також зазначено, що обсяг поданих ОСОБА_1 автобіографії та передвиборної програми перевищує максимально допустимий, а подана позивачем на паперових носіях декларація особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, не засвідчена його підписом.

Разом з тим вказані порушення були відображені в оскаржуваній постанові як додатково виявлені недоліки в оформленні документів та не були зазначені як підстава для відмови в реєстрації ОСОБА_1 кандидатом на пост Президента України.

Відповідач чітко зазначив, що підставами для відмови в реєстрації ОСОБА_1 кандидатом на пост Президента України є саме п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 52 Закону України «Про вибори Президента України».

Перевіряючи обґрунтованість висновку Центральної виборчої комісії про допущення позивачем зазначених недоліків, колегія суддів враховує, що відповідно до п.п. 2, 3, 5 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про вибори Президента України» Центральна виборча комісія реєструє кандидата на пост Президента України за умови отримання, зокрема таких документів:

- автобіографії особи, висунутої кандидатом на пост Президента України (на паперовому носієві та в електронному вигляді), обсягом до двох тисяч друкованих знаків, що обов'язково повинна містити: прізвище, ім'я, по батькові, число, місяць, рік і місце народження, відомості про громадянство, освіту, трудову діяльність, посаду (заняття), місце роботи, громадську роботу (в тому числі на виборних посадах), партійність, склад сім'ї, адресу місця проживання із зазначенням часу проживання в Україні, відомості про судимість, не погашену і не зняту у встановленому законом порядку;

- передвиборної програми кандидата, викладеної державною мовою, обсягом до дванадцяти тисяч друкованих знаків (на паперовому носієві та в електронному вигляді);

- декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, відповідно до статті 50 цього Закону.

Матеріалами справи підтверджується та позивачем не заперечується, що кількість друкованих знаків автобіографії та передвиборної програми ОСОБА_1 перевищує максимально допустиму.

Як вірно зазначає ОСОБА_1, зазначені помилки і неточності в поданих документах можуть бути виправлені в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 52 Закону України «Про вибори Президента України».

Проте в даному випадку відповідачем були виявлені інші порушення вимог Закону України «Про вибори Президента України», які стали підставами для прийняття рішення про відмову в реєстрації ОСОБА_1 кандидатом на пост Президента України, що виключає необхідність застосування процедури виправлення помилок щодо кількість друкованих знаків автобіографії та передвиборної програми.

Згідно з ч. 1 ст. 50 Закону України «Про вибори Президента України» декларація особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за рік, що передує року початку виборчого процесу, подається кандидатом на пост Президента України (на паперових носіях та в електронному вигляді) за формою, визначеною відповідно до Закону України «Про запобігання корупції».

Зазначена норма права не встановлює вимог щодо оформлення декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування на паперових носіях.

Разом з тим відповідно до п. 2 Роз'яснення щодо застосування деяких положень Закону України «Про вибори Президента України» під час реєстрації кандидатів на пост Президента України на чергових виборах Президента України 31 березня 2019 року, затвердженого постановою Центральної виборчої комісії від 31 грудня 2018 року № 272, на чергових виборах Президента України 31 березня 2019 року декларація кандидата на пост Президента України за 2017 рік (усі сторінки декларації, у тому числі ті сторінки її розділів, стосовно яких у суб'єкта декларування та членів його сім'ї відсутні об'єкти для декларування у відповідному розділі) подається до Центральної виборчої комісії для реєстрації кандидатом на пост Президента України після присвоєння такій декларації унікального ідентифікатора документа в Єдиному державному реєстрі декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, на паперових носіях та в електронному вигляді: на паперових носіях - роздруковані копії всіх сторінок декларації, розміщеної в Єдиному державному реєстрі декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, засвідчені підписом кандидата на пост Президента України шляхом проставлення його на останній сторінці декларації.

Положеннями п. 5 ст. 17 Закону України «Про Центральну виборчу комісію» передбачено, що вона здійснює консультативно-методичне забезпечення діяльності виборчих комісій та комісій з референдумів, приймає обов'язкові для використання в роботі виборчих комісій та комісій з референдумів роз'яснення і рекомендації з питань застосування законодавства України про вибори і референдуми.

За таких обставин колегія суддів вважає, що Центральна виборча комісія під час перевірки правильності оформлення позивачем декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування на паперовому носії правомірно керувалася зазначеним Роз'ясненням.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку про те, що адміністративний позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 9 ст. 273 КАС України суд приймає позовну заяву щодо рішення, дії чи бездіяльності виборчої комісії, комісії з референдуму або члена відповідної комісії до розгляду незалежно від сплати судового збору. У разі несплати судового збору на момент вирішення справи суд одночасно вирішує питання про стягнення судового збору відповідно до правил розподілу судових витрат, встановлених цим Кодексом.

Положеннями пп. 1 п. 3 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» передбачено сплату судового збору за подання фізичною особою адміністративного позову немайнового характеру у розмірі 0,4 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого станом на 01 січня відповідного року. Згідно зі ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01 січня 2019 року складає 1921 грн 00 коп.

Таким чином, звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1, зобов'язаний був сплатити судовий збір у розмірі 768 грн 40 коп.

У зв'язку з несплатою судового збору на момент вирішення справи з позивача підлягає стягненню 768 грн 40 коп. на користь Державного бюджету України.

На підставі викладеного, керуючись Конституцією України, Законом України «Про вибори Президента України», Законом України «Про Центральну виборчу комісію», ст.ст. 22, 90, 143, 194, 229, 241, 242, 246, 250, 268, 269, 271, 272, 273, 277, 278 КАС України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1) судовий збір у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн 40 (сорок) коп. до спеціального фонду Державного бюджету України на рахунок Шостого апеляційного адміністративного суду за наступними реквізитами: рахунок отримувача - 1055; отримувач - УК у Печерському районі/Печерс.р-н.; банк отримувача - Казначейство України (ЕАП); ; код банку МФО 899998; код класифікації доходів бюджету - 22030001 «Судовий збір» (Державна судова адміністрація України, 050).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга може бути подана до Верховного Суду через Шостий апеляційний адміністративний суд у дводенний строк з дня проголошення рішення.

Головуючий суддя А.М. Горяйнов

Судді О.М. Кузьмишина

В.В. Файдюк

Головуючий суддя Горяйнов Андрій Миколайович

Судді: Кузьмишина Олена Миколаївна

Файдюк Віталій Васильович