Справа № 826/978/18
Суддя: Губська Олена Анатоліївна
Дата ухвалення: 2019-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/978/18 Суддя (судді) першої інстанції: Бояринцева М.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Губської О.А.

суддів: Парінова А.Б., Ключковича В.Ю.,

за участю:

секретаря судового засідання Сергієнко Т.О.,

представника позивача - Ферсюк В.Л.,

представників відповідача - Норця В.М., Демченка С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "М.С.Л." на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 жовтня 2018 року (повний текст рішення складено 19.10.2018) у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "М.С.Л." до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В

Позивач звернувся до суду з позовом до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 03 січня 2018 року № та № .

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 жовтня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального права, в якій просить скасувати рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 жовтня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що судом першої інстанції не було жодним чином надано оцінку тому факту, що до позивача було застосовано ряд санкцій, введеними в дію Рішенням РНБО від 28 квітня 2017 року «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)», в зв'язку з чим позивач був позбавлений права самостійно розпоряджатися належним йому майном, оскільки державою було унеможливлено виконання ним свого податкового обов'язку у вигляді сплати до бюджету обов'язкових платежів. Крім того, апелянт зазначає, що у зв'язку із розстроченням виконання судового рішення щодо стягнення податкового боргу, відбулося перенесення його строків сплати, та фінансові санкції за несвоєчасну сплату не застосовуються. В даному випадку відбулась трансформація правовідносин зі сплати узгоджених податкових зобов'язань, визначених в податковій декларації, у відносини з виконання судового рішення, шляхом сплати розстрочених сум, які підлягають стягненню згідно судового рішення. При цьому, притягнення до відповідальності, визначеної пунктом 126.1 статті 126 ПК України, можливе лише при порушенні строків, визначених ПК України, тоді як строки сплати податкових зобов'язань позивача були визначені судовим рішенням. При цьому, такі строки позивачем порушені не були.

До Шостого апеляційного адміністративного суду 22.12.2018 від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому він зазначає, що судом першої інстанції винесено обґрунтоване рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин по справі та з врахуванням норм чинного законодавства та просить суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу ТОВ "М.С.Л." залишити без задоволення.

У судовому засіданні 07 лютого 2019 року представник позивача апеляційну скаргу підтримала. Представники відповідача заперечували проти задоволення апеляційної скарги.

Згідно ст. 308 КАС України справа переглядається в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом апеляційної інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що Офісом великих платників податків Державної фіскальної служби на підставі підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, пункту 40.1 статті 40, підпункту 75.1.1 пункту 75.1 статті 75, пункту 76.1 статті 76 Податкового кодексу України проведена камеральна перевірка своєчасності сплати податку на прибуток підприємств ТОВ «М.С.Л.» по податковій декларації з податку на прибуток підприємств за 1 квартал 2017 року.

За результатами проведеної перевірки Офісом великих платників податків Державної фіскальної служби складено акт від 11.12.2017 № 4746/28-10-42-07/30109292, яким встановлено порушення ТОВ «М.С.Л.» пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України, а саме: несвоєчасно сплачено визначені податкові зобов'язання з податку на прибуток підприємств за 1 квартал 2017 року в сумі 3 859 080 грн.

Не погоджуючись із висновками акту перевірки, позивачем подано заперечення (від 21.12.2017 № 1181) на акт про результати камеральної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «М.С.Л.» з питань своєчасності сплати податку на прибуток підприємств за 1 квартал 2017 року.

Листом від 29.12.2017 за № 67276/10/28-10-42-07-17 Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби повідомив позивача, що висновки акту перевірки залишено без змін.

На підставі складеного акту перевірки Офісом великих платників податків Державної фіскальної служби винесено податкові повідомлення-рішення:

- від 03.01.2018 № , яким за затримку до 30 днів сплати грошового зобов'язання в розмірі 1 000 000 грн. зобов'язано ТОВ «М.С.Л.» сплатити штраф у розмірі 10%, що складає 100 000 грн. за платежем: податок на прибуток приватних підприємств;

- від 03.01.2018 № , яким за затримку більше 30 днів сплати грошового зобов'язання в розмірі 2 284 952,79 грн. зобов'язано позивача сплатити штраф у розмірі 20%, що складає 456 990,56 грн. за платежем: податок на прибуток приватних підприємств.

Не погоджуючись з вказаними рішеннями податкового органу, позивач звернувся до суду про їх скасування.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що розстрочення виконання судового рішення, застосоване адміністративним судом, не звільняє платника податків від відповідальності у вигляді штрафу, передбаченого статтею 126 Податкового кодексу України.

Надаючи правову оцінку висновкам суду першої інстанції, доводам апеляційної скарги, виходячи з наявних у справі матеріалів, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пп. 14.1.39 п. 14.1 ст. 14 ПК України грошове зобов'язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов'язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Приписи п. 49.1, абз. 1 п. 49.2 ст. 49 ПК України визначають, що податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків.

Платник податків зобов'язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період, в якому виникають об'єкти оподаткування, або у разі наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є. Цей абзац застосовується до всіх платників податків, в тому числі платників, які перебувають на спрощеній системі оподаткування обліку та звітності.

Підпунктом 49.18.1 пункту 49.18 статті 49 Податкового кодексу визначено, що податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю (у тому числі в разі сплати місячних авансових внесків) - протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

Абзацом першим пункту 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України передбачено обов'язок платника податку самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Враховуючи викладене, на платника податків покладено обов'язок здійснити встановлені строки сплати узгодженого грошового зобов'язання. Не сплачене у встановлений законом строк грошове зобов'язання визначається сумою податкового боргу платника податків.

Пунктом 126.1 статті 126 Податкового кодексу України передбачено, що у разі, якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання та/або авансових внесків з податку на прибуток підприємств протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Отже, передумовою нарахування штрафних санкцій з підстав, визначених пунктом 126.1 статті 126 Податкового кодексу України, є несплата платником податків суми узгодженого податкового зобов'язання у встановлені законом строки.

Як вбачається з акту перевірки, позивачем подано податкову декларацію з податку на прибуток підприємств № від 03.05.2017, відповідно до якої визначено суму узгодженого податкового зобов'язання по рядку 19 «Податок на прибуток, нарахований за результатами останнього (звітного) податкового періоду» у розмірі 3 859 080 грн.

Граничний термін сплати податкового зобов'язання з податку на прибуток підприємств за 1 квартал 2017 року - 19.05.2017.

Проте, узгоджену суму самостійно визначеного грошового зобов'язання з податку на прибуток підприємств за 1 квартал 2017 року позивачем сплачено в період з 23.05.2017 по 17.08.2017, тобто несвоєчасно, в зв'язку з чим відповідачем до позивача застосовано штрафні санкції.

В апеляційній скарзі позивач посилається на те, що притягнення до відповідальності, визначеної пунктом 126.1 статті 126 ПК України, можливе лише при порушенні строків, визначених ПК України, тоді як строки сплати податкових зобов'язань позивача були визначені судовим рішенням.

Так, як вбачається з матеріалів справи, постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.09.2016 у справі № 826/12186/16 позов Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби задоволено та стягнуто з ТОВ "М.С.Л." податковий борг перед бюджетом з податку на прибуток приватних підприємств в сумі 28 915 936,39 грн. шляхом стягнення з усіх розрахункових рахунків на бюджетний рахунок № 9001 (одержувач: ГУ ДКСУ у місті Києва, код 37993783 в ГУ ДКСУ у м. Києві, МФО 820019, код платежу 11021000).

Вказаним рішенням суду визначений порядок виконання судового рішення шляхом сплати ТОВ "М.С.Л." в дохід державного бюджету податкового боргу з податку на прибуток впродовж 36 місяців із сплатою заборгованості щорічно рівними частинами у сумі по 9 638 645,47 грн., починаючи з 1 жовтня 2016 року по 1 жовтня 2019 року відповідно до наступного графіку: перший платіж - до 1 жовтня 2017 року, другий платіж - до 1 жовтня 2018 року, третій платіж до 1 жовтня 2019 року та встановлено, що ТОВ "М.С.Л." має право достроково погашати заборгованість із збереженням розміру та строків оплати інших чергових платежів, які залишаються несплаченими.

Так, на думку позивача, у зв'язку із розстроченням виконання судового рішення щодо стягнення податкового боргу, відбулося перенесення його строків сплати, та фінансові санкції за несвоєчасну сплату не застосовуються. В даному випадку відбулась трансформація правовідносин зі сплати узгоджених податкових зобов'язань, визначених в податковій декларації, у відносини з виконання судового рішення, шляхом сплати розстрочених сум, які підлягають стягненню згідно судового рішення.

Разом з тим, вищевказане не може бути підставою для звільнення товариства від відповідальності за порушення норм п. 57.1 ст. 57 ПК України, оскільки процедура розстрочення виконання судового рішення не підміняє процедуру погашення податкового боргу платника податків (в тому числі через розстрочення грошового зобов'язання (податкового боргу) згідно із ст. 100 ПК України), та, відповідно, не передбачає мораторію на нарахування контролюючим органом штрафних санкцій відповідно до ст. 126 ПК України за несвоєчасну сплату суми податкового зобов'язання.

Положення ст. 126 ПК України є універсальним приписом, який підлягає застосуванню в будь-яких випадках прострочення встановленого Податковим кодексом України строку сплати узгодженого податкового зобов'язання.

Отже, незалежно від того, з яких причин платником податку не було своєчасно погашено узгоджену суму грошового зобов'язання, такий платник після фактичного погашення боргу повинен сплатити суму штрафу у розмірі, який залежить від терміну прострочення.

Норма пункту 126.1 статті 126 Податкового кодексу України поширюється також і на випадки, коли погашення податкового боргу відбулося в примусовому порядку, на підставі рішення суду, ухваленого згідно з пунктом 95.3 статті 95 Податкового кодексу України.

Зазначене пояснюється тим, що передбачена пунктом 126.1 статті 126 Податкового кодексу України відповідальність у вигляді штрафу застосовується в силу самого факту погашення податкового боргу з простроченням, і розмір такої відповідальності залежить виключно від терміну прострочення, а не від способу і порядку погашення податкового боргу (добровільного чи примусового, в повній сумі або частинами).

Ураховуючи наведене, розстрочення виконання судового рішення, застосоване адміністративним судом, не звільняє платника податків від відповідальності, передбаченої пунктом 126.1 статті 126 Податкового кодексу України.

Обставини, які зумовлюють застосування штрафу, передбаченого пунктом 126.1 статті 126 Податкового кодексу України, виникають у силу самого факту погашення грошового зобов'язання з простроченням строків, передбачених Податковим кодексом України, а не строків, визначених судом у порядку розстрочення виконання судового рішення.

Судове рішення не може встановити інших строків сплати узгодженого податкового зобов'язання порівняно з тими, що визначені нормами Податкового кодексу України. Тому судове рішення щодо стягнення податкового боргу ухвалюється в тому разі, коли податковий борг наявний, тобто узгоджені грошові зобов'язання не були своєчасно сплачені.

Судове рішення про розстрочення присудженої судом суми податкового боргу не змінює обсягу податкового обов'язку платника податків боржника (у тому числі суми податкового боргу, а також розміру штрафу за несвоєчасну сплату грошового зобов'язання), оскільки суд не наділений відповідними повноваженнями.

Обсяг податкового обов'язку, а також відповідальність за його невиконання визначається виключно нормами податкового законодавства, у тому числі пунктом 126.1 статті 126 Податкового кодексу України. Факт дотримання при цьому строків сплати, встановлених у судовому рішенні, не впливає на порушення строків сплати узгоджених грошових зобов'язань, визначених Податковим кодексом України, і не може нівелювати правове значення останніх.

Правопорушення, відповідальність за яке встановлена пунктом 126.1 статті 126.1 Податкового кодексу України, полягає в несвоєчасній сплаті суми узгодженого грошового зобов'язання. Відповідне порушення є закінченим у момент збігу передбаченого податковим законодавством строку сплати узгодженого, але не сплаченого платником податків грошового зобов'язання, а розмір штрафу визначається нормативно та фактично залежить від тривалості прострочення до моменту погашення боргу (до 30 днів або понад 30 днів).

У свою чергу розстрочення судом у процесі виконання судового рішення присудженої ним з платника податків суми податкового боргу (сплата якої на час вирішення спору в суді вже є простроченою) не впливає на факт вчинення правопорушення, оскільки воно є вчиненим до моменту відповідного розстрочення, а тому розстрочення виконання не змінює обсягу відповідальності платника податків (не зменшує і не збільшує).

Разом з тим, зміна строку сплати податку та збору здійснюється шляхом перенесення встановленого податковим законодавством строку сплати податку та збору або його частини на більш пізній строк. Зміна строку сплати податку здійснюється, зокрема, у формі розстрочки (підпункт 32.1, підпункт 32.2 статті 32 Податкового кодексу України).

Розстроченням, відстроченням грошових зобов'язань або податкового боргу, відповідно до пункту 100.1 статті 100 Податкового кодексу України, є перенесення строків сплати платником податків його грошових зобов'язань або податкового боргу під проценти, розмір яких дорівнює розміру пені, визначеному пунктом 129.4 статті 129 цього Кодексу.

Пунктом 100.13 статті100 Податкового кодексу України передбачено, що порядок розстрочення та відстрочення грошових зобов'язань або податкового боргу платника податків встановлюється центральним органом державної податкової служби або спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі митної справи в межах їх повноважень.

На реалізацію наведеної бланкетної норми Податкового кодексу України Міністерством доходів і зборів України 10 жовтня 2013 року видано наказ №574 «Про затвердження Порядку розстрочення (відстрочення) грошових зобов'язань (податкового боргу) платників податків», зареєстрований в Міністерстві юстиції України 31 жовтня 2013 року за №1853/24385 (далі по тексту - Порядок №574).

Відповідно до пункту 3.9 Порядку №574 на розстрочені (відстрочені) грошові зобов'язання (податковий борг) пеня та штрафи не нараховуються з дати укладання (підписання) договору до закінчення строку дії договору про розстрочення (відстрочення) грошового зобов'язання (податкового боргу).

Таким чином, відповідно до наведених вище положень податкового законодавства, штрафні санкції не нараховуються тільки у разі прийняття контролюючим органом рішення про розстрочення (відстрочення) сплати грошового зобов'язання (податкового боргу) саме з дати прийняття такого рішення.

З викладеного слідує, що відстрочення застосовується як у процедурі примусового стягнення податкового боргу, так і під час добровільного погашення платником грошових зобов'язань. А відтак, відстрочення є лише законодавчо передбаченою формою розрахунків платника з бюджетом шляхом зміни строків платежу; відстрочення не можна розцінювати як окремий спосіб погашення податкового боргу, що виключає можливість застосування інших заходів з примусового стягнення податкового боргу; використання інституту розстрочення не виключається і на стадії виконання судового рішення про примусове стягнення податкового боргу.

За таких обставин, питання щодо відстрочення сплати коштів у рахунок погашення податкового боргу за судовим рішенням належить до компетенції податкового органу, що свідчить про правильність висновків суду першої інстанції відносно того, що розстрочення судом у процесі виконання судового рішення присудженої ним з платника податків суми податкового боргу (сплата якої на час вирішення спору в суді вже є простроченою) не впливає на факт вчинення правопорушення, оскільки воно є вчиненим до моменту відповідного розстрочення, а тому розстрочення виконання не змінює обсягу відповідальності платника податків

Частиною 2 статті 263 КАС України ( в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що суд у виняткових випадках може відстрочити або розстрочити виконання, змінити, чи встановити спосіб і порядок виконання рішення.

Відтак, розстрочення виконання судового рішення, застосоване адміністративним судом, не звільняє платника податків від відповідальності у вигляді штрафу, передбаченого статтею 126 Податкового кодексу України, а отже, зважаючи на відсутність рішення контролюючого органу про розстрочення (відстрочення) сплати грошового зобов'язання (податкового боргу), наявність якого звільняє платника від відповідальності у вигляді штрафу, приймаючи спірні податкові повідомлення-рішення контролюючий орган діяв у межах визначених законом.

Аналогічний правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 20 лютого 2018 року, справа № 810/700/17.

Таким чином, зважаючи на відсутність рішення контролюючого органу про розстрочення (відстрочення) сплати грошового зобов'язання (податкового боргу), наявність якого звільняє платника від відповідальності у вигляді штрафу, приймаючи спірні податкові повідомлення-рішення контролюючий орган діяв у межах визначених законом.

Щодо посилання представника позивача в апеляційній скарзі та під час апеляційного розгляду справи на застосування до ТОВ "М.С.Л." ряду санкцій, введених в дію Рішенням РНБО від 28 квітня 2017 року «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)», в результаті чого позивач був позбавлений можливості своєчасно сплатити визначені податкові зобов'язання з податку на прибуток підприємств за 1 квартал 2017 року в сумі 3 859 080 грн., колегія суддів зазначає, що вказані доводи не можуть бути предметом дослідження в суді апеляційної інстанції, оскілки вони не

були наведені позивачем ні при зверненні до суду першої інстанції з позовом, ні безпосередньо під час розгляду справи в суді першої інстанції, як підстава для визнання протиправності спірних податкових повідомлень-рішень та, у зв'язку з цим, не досліджувались судом першої інстанції.

Так, відповідно до ч.5 ст.308 КАС України, суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції. Крім того, ні самого рішення РНБО, ні будь-яких інших підтверджуючих документів до апеляційної скарги теж додано не було.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що податкові повідомлення-рішення від 03 січня 2018 року № та № є правомірними, а тому позовні вимоги ТОВ "М.С.Л." не підлягають задоволенню.

Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції винесене з дотриманням норм процесуального та матеріального права, судом встановлено всі обставини, що мають значення для справи, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, у зв'язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "М.С.Л." на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 жовтня 2018 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "М.С.Л." до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 жовтня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддяО.А. Губська

СуддяА.Б. Парінов

СуддяВ.Ю. Ключкович

Повне судове рішення складено 11.02.2019