Справа № 263/11910/18
Суддя: Соловйов О. Л.
Дата ухвалення: 2019-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/263/31/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 січня 2019 року Жовтневий районний суд м. Маріуполя у складі судді Соловйова О.Л. при секретарі Петровському Д.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Маріупольської міської ради та Адміністративної комісії виконавчого комітету Маріупольскої міської ради про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення від 01 серпня 2018 року №1560, треті особи: Інспекція міської ради з благоустрою м.Маріуполя, Управління державної казначейської служби України в м.Маріуполі Донецької області.

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулась до суду з даним позовом, уточненим в ході судового розгляду, вказуючи, що постановою № 1560 від 01.08.2018 року адміністративною комісією виконавчого комітету Маріупольської міської ради на підставі протоколу № 001339 від 11.06.2018 року про адміністративне правопорушення на неї було накладено адміністративний штраф у розмірі 1360 грн. за те, що 11.06.2018 року інспектором з благоустрою Лукяновою І.Д. було виявлено самовільне встановлення споруди, виконаної із шлакоблоку на об'єкті благоустрою загального користування по АДРЕСА_1 Копію вказаної постанови № 1560 від 01.08.2018 року вона отримала поштою лише 28.08.2018 року, а її підпис про отримання копії постанови в день її винесення у самій постанові відсутній. Вважає оскаржувану постанову протиправною та такою, що підлягає скасуванню, з наступних підстав. Про наявність споруди, виконаної із шлакоблоку, про яку йдеться у постанові, відповідачу було відомо ще у лютому 2017 року, про що свідчать: акт Управління земельних відносин Маріупольської міської ради перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 03.02.2017 року, вказівка (попередження) про необхідність усунення порушень вимог земельного законодавства від 03.02.2017 року, лист начальника управління земельних ресурсів Тітова Д.В. від 07.02.2017 року, у якому йдеться про так званий «септик». Тоді, у 2017 році, шлакоблочну споруду назвали септиком площею 0,0006 га, а у протоколі № 001339 від 11.06.2018 року та в постанові № 1560 від 01.08.2018 року, тобто через півтора року, ця ж сама споруда іменується вже як споруда, виконана із шлакоблоку, але вже без вказівки її розмірів. У подальшому про цю забудову згадувалося у листі голови Центральної районної адміністрації від 27.04.2018 року, в акті комісії від 20.04.2018 року, у склад якої входили представники міської ради. Між тим, септик у акті від 03.02.2017 року і споруда із шлакоблоку у протоколі від 11.06.2018 року та постанові від 01.08.2018 року - це одна й та ж споруда. Зауважує, що це нежитлове спорудження встановлено на місці старої напівзруйнованої цегляної будови, та знаходиться не на об'єкті благоустрою загального користування, а під зсувним схилом, де навіть ходити небезпечно, і виконує функцію опорного спорудження для утримування зсувів. Вона володіє на праві власності житловим будинком АДРЕСА_2 який стоїть на схилі, та житловим будинком АДРЕСА_1 який знаходиться внизу під зсувним схилом. Земельна ділянка під схилом, на якій стоїть шлакоблочна споруда, це є сейсмічна територія, зона можливих підтоплень. В проекті землеустрою, узгодженому Головним управлінням містобудування і архітектури Маріупольської міської ради висновком від 23.12.2016 року, щодо відведення позивачці земельної ділянки по АДРЕСА_2 у тому числі й цього зсувного схилу, в примітках до Генплану зазначено, що їй необхідно зробити заходи із інженерного захисту території (відвід ґрунтових вод) та комплекс протизсувних заходів, що нею і було зроблено. Також зауважує, на тому, що з квітня місяця 2018 року до теперішнього часу у Донецькому окружному адміністративному суді розглядається її позов до Маріупольської міської ради, яка рішенням № 7/23-2205 від 22.11.2017 року відмовила їй в затвердженні проекту землеустрою. Між тим, згідно цього проекту землеустрою, земельна ділянка, на якій знаходиться зазначена шлакоблочна споруда, була відведена у її користування. У зв'язку з тим, що розгляд спору у окружному адміністративному суді ще триває, вона подала 27.07.2018 року письмову заяву до відповідача про перенесення розгляду адміністративної справи з 01.08.2018 року - до вирішення спору у окружному адміністративному суді, тобто до визначення долі земельної ділянки, на якій знаходиться шлакоблочна споруда, але її заява не була прийнята до уваги відповідачем, і матеріали адміністративної справи були розглянуті у її відсутність. В постанові № 1560 від 01.08.2018 року не зазначено конкретне місце розташування споруди, виконаної із шлакоблоку, її розміри, не вказано в чому саме полягає порушення державних стандартів, норм і правил у сфері благоустрою населених пунктів у даному випадку, за яке передбачена відповідальність за ст. 152 КУпАП. Крім того, вважає, що у відповідача 01.08.2018 року не було правових підстав розглядати матеріали адміністративної справи та притягати її до адміністративної відповідальності через те, що про порушене право відповідачу було відомо ще у лютому місяці 2017 року, а отже були порушені строки, передбачені ст. 38 КУпАП. На підставі викладеного просить визнати протиправною та скасувати постанову адміністративної комісії виконавчого комітету Маріупольської міської ради № 1560 від 01.08.2018 року та закрити справу, а також стягнути з відповідача на її користь витрати на правову допомогу в розмірі 1000,00 грн.

Позивачка та її представник в судовому засіданні заявлений позов підтримали з підстав, у ньому зазначених, просили його задовольнити.

Представник відповідача - Виконавчого комітету Маріупольської міської ради в судове засідання не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, заперечень проти позову не надав.

Представник відповідача - Адміністративної комісії виконавчого комітету Маріупольської міської ради в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, надавши письмові заперечення, в яких зазначив, що 01.08.2018 року на засіданні Адміністративної комісії виконавчого комітету Маріупольської міської ради було розглянуто протокол № 001339 від 11.06.2018 року про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 за порушення ст. 152 КУПАП та п.п 17, п. 15.1 розділу 15 Правил благоустрою території м. Маріуполя від 21.06.2011 р. зі змінами, що виявилося у тому, що ОСОБА_1 самовільно встановила споруду, виконану із шлакоблоку на об'єкті благоустрою загального користування по АДРЕСА_1 За результатами розгляду протоколу було винесено постанову від 01.08.2018 № 1560 та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу 1360 грн. Зазначено, що постанова є законною, оскільки посилання на те, що адміністративній комісії було відомо про факт самовільного встановлення споруди є непідтвердженим та безпідставним. У протоколі від 11.06.2018 року № 001339 зазначено, що ОСОБА_1 надала письмові пояснення, тобто вона не заперечує самого факту встановлення споруди. Адміністративна комісія діяла в межа, наданих їй, повноважень. Позивачка повідомлялася про засідання 01.08.2018 року, що підтверджується копією реєстру рекомендованих листів від 04.07.2018 року. Проте з невідомих причин на засідання не з'явилася, клопотань з цього приводу не надавала, у зв'язку з чим справа була розглянута за її відсутності. Копію постанову було направлено їй поштою.

Представник третьої особи - Управління державної казначейської служби України в м.Маріуполі Донецької області, до суду не з'явився, надавши заяву щодо розгляду справи за його відсутності.

Представник третьої особи - Інспекції міської ради з благоустрою м.Маріуполя, в судовому засіданні проти позову заперечувала з підстав, зазначених у відзиві на позов, аналогічному запереченням відповідача - Адміністративної комісії виконавчого комітету Маріупольської міської ради.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про наступне.

Згідно постанови адміністративної комісії виконавчого комітету Маріупольської міської ради № 1560 від 01.08.2018 року, винесеної за результатами розгляду протоколу № 001339 від 11.06.2018 року, ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 152 КУпАП України та на неї накладено адміністративне стягнення розміром 1360 грн., за те, що 11.06.2018 року о 14-40 год. було виявлено, що ОСОБА_1 самовільно встановила споруду, виконану із шлакоблоку на об'єкті благоустрою загального користування по АДРЕСА_1 що є порушенням ст. 152 КУаАП, п.п. 17 та 15.1 Розділу 15 Правил благоустрою території міста Маріуполя, затверджених рішенням Маріупольської міської ради від 20.09.2001 року №6/11-962, від 16.04.2013 року № 6/27-3040, від 23.12.2016 року № 7/14-1099.

Крім того, судом встановлено, що 03.02.2017 року, на підставі акту перевірки порушень вимог земельного законодавства від 03.02.2017 року, ОСОБА_1 була надана вказівка (попередження) про необхідність усунення порушень вимог земельного законодавства за №28/2017, згідно якою вбачається, що ОСОБА_1 використовується земельна ділянка по АДРЕСА_2 під розміщення житлового будинку, на підставі договору купівлі-продажу будинку від 07.11.2014 року за №4640, без правовстановлюючих документів на земельну ділянку та самовільне зайняття та використання земельної ділянки під розміщення септику, площею 0,0006 га, огорожі довжиною 9,03 м., хвіртки довжиною 2,30 м., що є порушенням ст.ст. 125, 126, 211, 212 ЗК України.

07.02.2017 року ОСОБА_1 згідно рішення Маріупольської міської ради від 02.09.2016 року за №7/10-665 було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель та споруд по АДРЕСА_2 У вказаному дозволі зазначено, що ОСОБА_1 також використовується самовільно зайнята земельна ділянка під розміщення септику площею 0,0006 га, огорожі довжиною 9,03 м.

Проте рішенням Маріупольської міської ради від 22.11.2017 року за №7/23-2205 ОСОБА_1 було відмовлено в затвердженні проекту землеустрою у визначених останньою межах.

Вирішуючи позов по суті, суд виходить з наступного.

Згідно ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням дією або бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просить їх захистити.

Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно - правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб. Прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єкта владних повноважень.

Статтею 152 КУпАП передбачена відповідальність за порушення державних стандартів, норм і правил у сфері благоустрою населених пунктів, правил благоустрою територій населених пунктів.

Загальна і виключна компетенція сільських, селищних, міських рад встановлена статтями 25, 26 Закону № 280/97-ВР.

Перелік повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад в галузі житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, громадського харчування, транспорту і зв'язку встановлено статтею 30 зазначеного Закону.

Таким чином відповідач, згідно із наданих йому повноважень мав право на ухвалення оскаржуваної постанови.

Проте, слід зауважити, що у відповідності до п. 3 ч.1 ст.278 КУпАП посадова особа при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує питання чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду.

Відповідно до ч.1 ст.268 цього Кодексу особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Відповідно до ст.277-2 КУпАП повістка особі, яка притягується до адміністративної відповідальності, вручається не пізніш як за три доби до дня розгляду справи, в якій зазначаються дата і місце розгляду справи.

У розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, притягнення особи до адміністративної відповідальності розцінюється як «кримінальне обвинувачення», оскільки адміністративні правопорушення мають ознаки притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні ст. 6 Конвенції. Таку позицію висловив Європейський суд з прав людини в рішенні по справі «Надточій проти України» від 15 травня 2008 року.

Як передбачено п. «а» ч. 3 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Верховною Радою України 17 липня 1997 року, кожен, кого обвинувачено у вчиненні правопорушення, має право бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причину обвинувачення проти нього.

При цьому, особі повинно бути забезпечено реалізацію її права на захист, яке полягає у наданні їй можливості надавати усні або письмові пояснення з приводу пред'явленого їй обвинувачення, збирати і подавати докази, брати особисту участь у провадженні, користуватись правовою допомогою захисника, реалізовувати інші процесуальні права, передбачені, зокрема КУпАП.

Надання детальної інформації щодо пред'явленого особі обвинувачення та забезпечення її права на захист є важливою передумовою забезпечення справедливого розгляду справи.

Наданий суду реєстр поштових відправлень № 76 та копія квитанції про відправку не може розцінюватися судом як підтвердження отримання в належні строки ОСОБА_1 відповідної повістки.

Окрім цього, як вбачається з матеріалів справи (листа від ММР від 15.08.2018 року № 31.8-11971-31.1) й зазначений факт не спростовується відповідачами, 31.07.2018 року на адресу Маріупольської міської ради надходило звернення ОСОБА_1 щодо перенесення розгляду зазначеного протоколу, її клопотання задоволено та зазначено, що розгляд адміністративних матеріалів щодо неї відбудеться 15.08.2018 року об 11.00. Проте, не зважаючи на це, постанова була ухвалена 01.08.2018 року.

Крім цього згідно вказівки (попередження) про необхідність усунення порушення вимог земельного законодавства від 03.02.2017 р. № 28/2017 та акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 03.02.3017 року, побудований септик та огородження, розміщені за адресою: АДРЕСА_2 проте як у протоколі № 001339, так й у постанові від 01.08.2018 року зазначено адресу: АДРЕСА_1. Аналогічне посилання на адресу: АДРЕСА_2 міститься й у листі Маріупольської міської ради від 07.06.2018 року. При цьому як встановлено в судому засіданні, й сторони це не заперечували, що мова йде про одну й ту ж саму споруду. Означене свідчить про не встановлення належним чином під час ухвалення оскаржуваної постанови важливого елементу складу адміністративного правопорушення - об'єктивної сторони, а саме місця вчинення правопорушення.

Також згідно рішення Донецького окружного адміністративного суду від 11.12.2018 року було визнано протиправним рішення Маріупольської міської ради № 7/23-2205 від 22.11.207 року та зобов'язано Маріупольську міську раду повторно розглянути на сесії звернення ОСОБА_1 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення та надання із земель запасу житлової та громадської забудови в оренду строком на 10 років земельної ділянки площею 0,0865 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по АДРЕСА_2

Суд бере до уваги й той факт, який не оспорюється відповідачами, щодо згідно проекту землеустрою, узгодженому Головним управлінням містобудування і архітектури Маріупольської міської ради висновком від 23.12.2016 року, щодо відведення позивачці земельної ділянки по АДРЕСА_2 у тому числі й цього зсувного схилу, в примітках до Генплану зазначено, що їй необхідно зробити заходи із інженерного захисту території (відвід ґрунтових вод) та комплекс протизсувних заходів, що нею і було зроблено.

Згідно з ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Усупереч вимогам ч.2 ст.79 КАС України відповідачем не надано суду належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження правомірності оскаржуваної постанови.

Частиною третьою статті 286 КАС України визначено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб'єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Оскільки під час розгляду судом цієї адміністративної справи встановлено, що позивачка безпідставно була притягнута до відповідальності за порушення правила благоустрою, оскаржувана постанова ухвалена органом місцевого самоврядування не у відповідності до закону, в тому числі з порушенням процедури її прийняття, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити шляхом скасування рішення суб'єкта владних повноважень.

Одночасно суд відмовляє в задоволені позовних вимог в частині визнання оскаржуваної постанови протиправною, оскільки повноваження суду за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності визначено ч. 3 ст. 286 КАС України, відповідно до якої такі повноваження в суду відсутні.

Щодо вимог про стягнення витрат на правову допомогу, то відповідно до ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно вимог ч.1 ст.134 КАС України (витрати на професійну правничу допомогу) витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Частиною другою вказаної статті встановлено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Відповідно до п.1,2 ч.3 ст.134 КАС України для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно п.4,5 ст.134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини п'ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Всупереч вимогам ст.134 КАС України в розрахунку надання правничої допомоги адвокатом не зазначено час їх надання. У квитанції до прибуткового касового ордера від 03 вересня 2018 року не зазначено, по якій конкретній справі надавались послуги адвокатом. У зв'язку з наведеним, суд приходить до переконливого висновку про те, що стягнення на користь позивача 1000 грн. на оплату правової допомоги є безпідставним, оскільки документи, надані представником позивача для підтвердження розміру витрат на правничу допомогу адвоката, не підтверджують здійснення відповідних витрат, що є підставою для відмови у задоволенні таких вимог.

На підставі ст.ст.256,278,280,287,288,289 Кодексу України про адміністративні правопорушення, «Правил Благоустрою території м. Маріуполя», затверджених рішенням Маріупольської міської ради від 21.06.2011р. №6/8-616, керуючись ст.ст.8, 9, 77, 90, 205, 241-246, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Скасувати постанову адміністративної комісії виконавчого комітету Маріупольської міської ради від 01 серпня 2018 року №1560, та закрити справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст.152 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

В іншій частині вимог відмовити.

Апеляційна скарга може бути подана в Апеляційний суд Донецької області через Жовтневий районний суд м. Маріуполя з одночасним надсиланням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Сторони у справі:

позивач - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1 проживає у АДРЕСА_3 тел.НОМЕР_2

представник позивача - адвокат ОСОБА_5, діє на підставі свідоцтва на право зайняття адковатською діяльністю №1038 від 19.11.1997, адреса листування АДРЕСА_4 тел.НОМЕР_3

відповідач - представник адміністративної комісії виконавчого комітету Маріупольської міської ради, головний спеціаліст-юрисконсульт - відповідальний секретар адміністративної комісії відділу з роботи з адміністративними правопорушеннями юридичного департаменту Маріупольскої міської ради Коломієць Олена Германівна, юридична адреса установи: 87500, м.Маріуполь пр-т Миру, 70

третя особа - головний спеціаліст-юрисконсульт Інспекції міської ради з благоустрою м.Маріуполя Самойленко Наталя Сергіївна, адреса: 87515, м.Маріуполь вул. Архітектора Нільсена, 62

Суддя О.Л. Соловйов