Справа № 0940/1353/18
Суддя: Попко Ярослав Степанович
Дата ухвалення: 2019-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2019 рокуЛьвів№ 857/3826/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Попка Я.С.

суддів Сеника Р.П., Онишкевича Т.В.

за участю секретаря судового засідання Сердюк О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Департаменту містобудування, архітектури та культурної спадщини Івано-Франківської міської ради на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 3 вересня 2018 року, ухвалене суддею Скільським І.І., 11:17:46 год., м. Івано-Франківськ, дата складання повного тексту рішення 8 жовтня 2018 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту містобудування, архітектури та культурної спадщини Івано-Франківської міської радипро визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

30.07.2018 позивач - ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Департаменту містобудування, архітектури та культурної спадщини Івано-Франківської міської ради, в якому просить визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у наданні їй будівельного паспорта на забудову земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1; зобов'язати відповідача видати їй будівельний паспорт на забудову земельної ділянки розміром 0,0594 га, кадастровий НОМЕР_1, розташованої за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 3 вересня 2018 року позов задоволено повністю. Визнано протиправними дії Департаменту містобудування, архітектури та культурної спадщини Івано-Франківської міської ради щодо відмови у наданні будівельного паспорта ОСОБА_1 на забудову земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1. Зобов'язано Департамент містобудування, архітектури та культурної спадщини Івано-Франківської міської ради видати ОСОБА_1 будівельний паспорт на забудову земельної ділянки розміром 0,0594 га, кадастровий НОМЕР_1, розташованої за адресою: АДРЕСА_1.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачем для отримання будівельного паспорта забудови земельної ділянки подано заяву за формою, наведеною у додатку 1 до Порядку видачі будівельного паспорта забудови земельної ділянки, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 103 від 05.07.2011, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.07.2011 за № 902/19640, до якої доданий повний пакет документів, визначений вказаним Порядком. Крім того, суд зазначає, що позивач неодноразово зверталася до відповідача із заявами про видачу будівельного паспорта на вказану земельну ділянку, яка розташована за адресою АДРЕСА_1. Проте відповідачем надавались відповіді, якими позивачу відмовлено у видачі будівельного паспорта, з різних підстав, без повернення замовнику уповноваженим органом містобудування та архітектури пакету документів для видачі будівельного паспорта або внесення змін до нього. У наданій відповіді відповідача від 20.07.2018 №Д/6840, якою в черговий раз відмовлено позивачу у видачі будівельного паспорта на будівництво індивідуального житлового будинку, уповноваженим органом містобудування та архітектури не зазначено обґрунтування такої відмови із зазначенням конкретних порушень державних будівельних норм ДБН В.2.2-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення» та ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень». Судом також встановлено, що суміжним з позивачем власником земельної ділянки є ОСОБА_2, що підтверджується договором дарування. На даний час вказана суміжна земельна ділянка не забудована. Крім цього, законодавчих заборон такого виду будівництва судом не встановлено.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки у спірних правовідносинах відповідач не може діяти на власний розсуд, а позивачем надано повний пакет документів, передбачений пунктом 2.1 Порядку, на переконання суду, є достатні правові підстави для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Щодо поданої позивачем заяви про включення до судових витрат на професійну правничу допомогу від 19.09.2018, суд першої інстанції зазначив, що наданими суду документами не підтверджено витрати на правничу допомогу у даній адміністративній справі.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, вважаючи його винесеним з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, порушенням норм матеріального та процесуального права, Департамент містобудування, архітектури та культурної спадщини Івано-Франківської міської ради оскаржив його, подавши апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 3 вересня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги апелянт зазначає, що проаналізувавши наміри забудови власників суміжних земельних ділянок ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на АДРЕСА_2, Департаментом було виявлено що відстань між проектованими спорудами становить 2,9 метрів, що є порушенням таблиці 1 Додатку 3.1. «Протипожежні вимоги» державних будівельних норм 360-92** «Планування і забудова міських і сільських поселень». Згідно зазначеної норми мінімальна відстань між спорудами II ступеню вогнестійкості повинна становити не менше 6 метрів. Проте, що проектована споруда на АДРЕСА_2 відноситься до II ступеню вогнестійкості свідчить довідка головного архітектора проекту А.Цап'яка на замовлення № 05.01-17.В зв'язку з цим, листами від 26.03.2018 року № Д/862, від 23.06.2018 року № Д/862/1, від 23.06.2018 року № Д/102, від 23.06.2018 року № 105, від 25.06.2018 року № Д/106, від 19.07.2018 року № Д/130, від 13.09.2018 року № Д/862/2 Департаментом містобудування, архітектури та культурної спадщини Івано-Франківської міської ради, при опрацюванні пакету документів поданих ОСОБА_1 для отримання будівельного паспорта забудови земельної ділянки позивача було повідомлено, що не доопрацьована графічна частина, а саме на генплані не врахована перспективна забудова сусідньої земельної ділянки і відповідачу рекомендовано виправити зауваження з узгодженням графічної частини з власником сусідньої земельної ділянки та опрацювавши генплан з нанесенням перспективної забудови та з дотриманням протипожежних та санітарних норм, параметри забудови визначаються з урахуванням державних будівельних норм ДБН В.2.2-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення», ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень».

Апелянт стверджує, що по суті видача будівельного паспорту забудови земельної ділянки одному із власників земельних ділянок на АДРЕСА_2 унеможливило б реалізацію права на забудову власної земельної ділянки суміжному землевласнику. Про намір здійснювати забудову земельної ділянки на АДРЕСА_2 ОСОБА_2 повідомив Департамент листом від 10.07.2018 року.

Відтак, апелянт вважає, що Департаментом було правомірно відмовлено у наданні позивачу будівельного паспорту забудови земельної ділянки на АДРЕСА_1 на підставі п.2.4. Порядку видачі будівельного паспорту забудови земельної ділянки з причини невідповідності намірів забудови земельної ділянки державним будівельним нормам, стандартам і правилам. Крім цього, зазначає, що судом зобов'язано Департамент містобудування, архітектури та культурної спадщини Івано-Франківської міської ради видати будівельний паспорт забудови земельної ділянки, що є втручанням у дискреційні повноваження скаржника, оскільки в даному випадку передбачені законом підстави для відмови у наданні будівельного паспорта забудови земельної ділянки.

До суду апеляційної інстанції повторно надійшло клопотання від представника позивача про відкладення розгляду справи. З посиланням на вимоги ч.2 ст.313 КУС України колегія суддів апеляційного адміністративного суду зазначає, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Учасники справи на виклик апеляційного суду не прибули, що не перешкоджає розгляду справи відповідно до ч.2 ст.313 КАС України.

На підставі ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Із змісту ст. 19 Конституції України вбачається, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Розглядаючи спір, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу правовідносин і закон, який їх регулює.

Встановлено, підтверджено матеріалами справи, що відповідно до договору дарування від 23.12.2005 ОСОБА_1 на праві приватної власності належить земельна ділянка, кадастровий НОМЕР_1, площею 0,0594 га по АДРЕСА_1 (а.с.11). Вказане також підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №50595760 від 23.12.2015 (а.с.12).

09.07.2018 ОСОБА_1 звернулася до Департаменту містобудування, архітектури та культурної спадщини Івано-Франківської міської ради із заявою про видачу будівельного паспорта на будівництво індивідуального житлового будинку по АДРЕСА_1.

Департамент містобудування, архітектури та культурної спадщини Івано-Франківської міської ради листом від 20.07.2018 №Д/6840 повідомлено позивача, що намір забудови ОСОБА_1 впливає на можливість забудови власників суміжної ділянки, порушуючи державні будівельні норми ДБН В.2.2 -15-2005 «Житлові будинки. Основні положення» та ДБНЗ60-92 «Містобудування. Планування і забудови міських і сільських поселень». Крім того, зазначено, що подальший розгляд питання щодо видачі будівельного паспорта можливий за умови одночасного подання узгодження проекту будівництва з власниками сусідньої земельної ділянки або наявності нотаріально посвідченої згоди власника суміжної земельної на будівництво на вказаній відстані чи його відмови від своїх намірів забудови (а.с.10).

Згідно статті 27 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» забудова присадибних, дачних і садових земельних ділянок може здійснюватися на підставі будівельного паспорта забудови земельної ділянки (далі - будівельний паспорт).

Будівельний паспорт визначає комплекс містобудівних та архітектурних вимог до розміщення і будівництва індивідуального (садибного) житлового будинку, садового, дачного будинку не вище двох поверхів (без урахування мансардного поверху) з площею до 300 квадратних метрів, господарських будівель і споруд, гаражів, елементів благоустрою та озеленення земельної ділянки.

Будівельний паспорт складається з текстових та графічних матеріалів.

За наявності плану зонування території розроблення будівельного паспорта здійснюється на його підставі.

Проектування на підставі будівельного паспорта здійснюється без отримання містобудівних умов та обмежень. Для об'єктів, зазначених у частині першій цієї статті, розроблення проекту будівництва здійснюється виключно за бажанням замовника.

Надання будівельного паспорта здійснюється уповноваженим органом містобудування та архітектури на безоплатній основі протягом десяти робочих днів з дня надходження відповідної заяви та пакета документів, перелік яких визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування.

Порядок видачі та форма будівельного паспорта визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування.

Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України №103 від 05.07.2011 затверджено Порядок видачі будівельного паспорта забудови земельної ділянки, згідно пункту 2.1 якого видача будівельного паспорта здійснюється уповноваженим органом містобудування та архітектури безпосередньо, через центри надання адміністративних послуг та/або через Єдиний державний портал адміністративних послуг. Будівельний паспорт надається уповноваженим органом містобудування та архітектури на безоплатній основі протягом десяти робочих днів з дня надходження пакета документів, до якого входять: заява на видачу будівельного паспорта зі згодою замовника на обробку персональних даних за формою, наведеною у додатку 1 до цього Порядку; засвідчена в установленому порядку копія документа, що засвідчує право власності або користування земельною ділянкою, або договір суперфіцію; ескізні наміри забудови (місце розташування будівель та споруд на земельній ділянці, відстані до меж сусідніх земельних ділянок та розташованих на них об'єктів, інженерних мереж і споруд, фасади та плани поверхів об'єктів із зазначенням габаритних розмірів, перелік систем інженерного забезпечення, у тому числі автономного, що плануються до застосування, тощо); проект будівництва (за наявності); засвідчена в установленому порядку згода співвласників земельної ділянки (житлового будинку) на забудову.

Згідно п.2.3 Порядку уповноважений орган містобудування та архітектури на підставі отриманих документів визначає відповідність намірів забудови земельної ділянки вимогам чинної містобудівної документації на місцевому рівні, детальним планам територій, планувальним рішенням проектів садівницьких та дачних товариств, державним будівельним нормам, стандартам і правилам.

Пунктом 2.4 Порядку визначено, що пакет документів для видачі будівельного паспорта або внесення змін до нього повертається уповноваженим органом містобудування та архітектури замовнику з таких підстав: неподання повного пакета документів, визначених пунктом 2.1 або 2.2 цього розділу; невідповідність намірів забудови земельної ділянки вимогам містобудівної документації на місцевому рівні, детальним планам територій, планувальним рішенням проектів садівницьких та дачних товариств, державним будівельним нормам, стандартам і правилам.

Відповідно до п.2.5 Порядку повернення пакета документів для видачі будівельного паспорта або внесення змін до нього здійснюється з відповідним обґрунтуванням уповноваженим органом містобудування та архітектури у строк, який не перевищує строк його надання

Згідно ч.5статті 25 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»встановлення режиму забудови територій, визначених для містобудівних потреб, не тягне за собою припинення права власності або права користування земельними ділянками, зміни адміністративно-територіальних меж до моменту вилучення (викупу) земельних ділянок.

Частиною 2статті 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» визначено, щозміна функціонального призначення територій не тягне за собою припинення права власності або права користування земельними ділянками, які були передані (надані) у власність чи користування до встановлення нового функціонального призначення територій. Забудова земельної ділянки здійснюється в межах її цільового призначення, встановленого відповідно до законодавства.

Встановлено, що ОСОБА_1для отримання будівельного паспорта забудови земельної ділянки подано заяву за формою, наведеною у додатку 1 до Порядку, до якої доданий повний пакет документів, визначений вказаним Порядком.

Із матеріалів справи видно, що позивач неодноразово, а саме: 10.05.2018, 22.05.2018, 05.06.2018 зверталася до Департаменту містобудування, архітектури та культурної спадщини Івано-Франківської міської ради із заявами про видачу будівельного паспорта на вказану земельну ділянку, яка розташована за адресою АДРЕСА_1. Проте відповідачем надавались відповіді від 21.05.2018 за №Д/6532, від 04.06.2018 за №Д/6607, від 05.07.2018за №Д/6691, якими позивачу відмовлено у видачі будівельного паспорта, з різних підстав, без повернення замовнику уповноваженим органом містобудування та архітектури пакету документів для видачі будівельного паспорта або внесення змін до нього (а.с.50-52).

У наданій відповіді відповідача від 20.07.2018 №Д/6840, якою в черговий раз відмовлено позивачу у видачі будівельного паспорта на будівництво індивідуального житлового будинку, уповноваженим органом містобудування та архітектури не зазначено обґрунтування такої відмови із зазначенням конкретних порушень державних будівельних норм ДБН В.2.2-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення» та ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень».

Також встановлено, що власником суміжної земельної ділянки із земельною ділянкою позивача є ОСОБА_2, що підтверджується договором дарування від 23.12.2018 (а.с.11). На даний час вказана суміжна земельна ділянка не забудована. Крім цього, законодавчих заборон такого виду будівництва судом не встановлено. Згідно тверджень позивача будь-яких спорів між нею та власником суміжної земельної ділянки на час звернення до відповідача з заявою про видачу будівельного паспорта та розгляду адміністративної справи в суді не має. У свою чергу відповідачем не надано доказів зворотного.

Частиною четвертою статті 373 Цивільного Кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення.

Із матеріалів справи видно, що згідно з договором дарування від 23.12.2015 цільове призначення належної позивачу земельної ділянки - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (а.с.11).

Отже, виходячи зі змісту ескізних намірів забудови земельної ділянки, позивач має намір побудувати на земельній ділянці, індивідуальний житловий будинок.

Відповідно до частин першої-третьої статті 375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням.

Згідно частини другої статті 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач має право вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду ершої інстанції,що норми наведених законодавчих актів України при розгляді заяви про надання будівельного паспорта на забудову земельної ділянки відповідачем враховані не були, чим позбавлено позивача, як власника земельної ділянки, реалізувати право на забудову відповідно до її цільового призначення на її початковій стадії - отримання будівельного паспорта.

Відповідно до частини 2 статті 5 КАС України, захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом в будь-який спосіб, що не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно із частиною 4 статті 189 КАС України, у разі визнання позову відповідачем повністю або частково суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову повністю або у відповідній частині вимог.

Відповідно до статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, окрім іншого, про зобов'язання суб'єкта владних повноважень вчинити певні дії. В цьому випадку, суд може зобов'язати відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. Якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов'язує суб'єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Відтак, оскільки у спірних правовідносинах відповідач не може діяти на власний розсуд, а позивачем надано повний пакет документів, передбачений пунктом 2.1 Порядку, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції правомірно задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 у повному обсязі.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції зазначає, що компенсація витрат на професійну правничу допомогу здійснюється у порядку, передбаченому статтею 134 КАС України, яка не обмежує розмір таких витрат.

За змістом пункту першого частини третьої статті 134 КАС розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до пункту 2 частини 3 статті 134 КАС України розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Із матеріалів справи видно, що до заяви позивачем долучено свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №21/385 від 02.06.2004, договір про надання правової допомоги від 30.07.2018, ордер про надання правової допомоги серія ІФ №005396, розрахунок судових витрат, квитанція про сплату ОСОБА_1 коштів за професійну правничу допомогу від 28.08.2018 в розмірі 6100 грн.

Відповідно до розрахунку судових витрат, позивач отримала правову допомогу у формі попередньої консультації щодо характеру спірних правовідносин, вивчення та правовий аналіз матеріалів справи, вивчення та аналіз судової практики, складання позовної заяви, участь у судових засіданнях. Вказаний розрахунок не містить жодного посилання на адміністративну справу, в межах якої заявлені витрати до відшкодування.

Відтак, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви про включення до судових витрат витрати на професійну правничу допомогу, оскільки наданими суду документами не підтверджено витрати на правничу допомогу у даній адміністративній справі.

Апелянтом не було надано доказів на підтвердження вимог апеляційної скарги.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об'єктивно і всебічно з'ясованих обставинах, а доводи апелянта на правомірність прийнятого рішення не впливають та висновків суду не спростовують.

Згідно ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 229, ч.3 ст.243, ст.ст. 308, 310, 313, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Департаменту містобудування, архітектури та культурної спадщини Івано-Франківської міської ради залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 3 вересня 2018 року у справі №0940/1353/18 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту містобудування, архітектури та культурної спадщини Івано-Франківської міської ради про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Я. С. Попко
судді Р. П. Сеник
Т. В. Онишкевич
Повне судове рішення складено 13.02.2019.