Справа № 469/883/18
Суддя: Гапоненко Н. О.
Дата ухвалення: 2019-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

13.02.2019 Справа № 469/883/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2019 року смт.Березанка

Березанський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді -Гапоненко Н.О.,

за участю секретаря судового засідання -Потриваєвої М.А.,

позивач ОСОБА_1 - не з'явився

відповідач Бобровський Д.Ю. - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.Березанка справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до рядового Управління патрульної поліції в Миколаївській області Бобровського Дмитра Юрійовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

в с т а н о в и в:

Позивач 03 серпня 2018 року звернувся до Березанського районного суду Миколаївської області з вказаним позовом, у якому просив визнати дії відповідача протиправними та скасувати постанову серії НК №982148 від 29 липня 2018 року рядового Управління патрульної поліції в Миколаївській області Бобровського Д.Ю. про накладення на позивача адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 255 грн. у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.

У обґрунтування своїх вимог зазначав, що вказаною постановою його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, а саме у порушенні вимог п.1.1. додатку 2 Правил дорожнього руху України, та накладено адміністративне стягнення у сумі 255 грн.

Позивач вважає накладене на нього стягнення необґрунтованим, дії відповідача щодо складення постанови про адміністративне правопорушення протиправними, а постанову такою, що підлягає скасуванню, посилаючись на те, що постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності винесена відповідачем без дотримання ст.ст.258, 283, 276 КУпАП та з порушенням прав позивача, передбачених ст. 268 КУпАП, а саме за відсутності будь-яких доказів та без складання відповідного протоколу про адміністративне правопорушення, у зв'язку з чим позивач був позбавлений можливості надати свої пояснення; не надано позивачу можливості перегляду матеріалів відеофіксації; постанову складено на місці зупинки транспортного засобу, яке не відповідає ймовірному місцю вчинення правопорушення, тоді як відповідно до рішення Конституційного суду України від 26 травня 2015 року у справі №5рп/2015 такі справи повинні розглядатися за місцезнаходженням органу, уповноваженого розглядати справу про адміністративне правопорушення; постанова не містить порядку оскарження накладеного адміністративного стягнення.

03 серпня 2018 року ухвалою суду позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті.

У судове засідання позивач не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності та підтримання позовних вимог.

Відповідач у судове засідання не з'явився, повідомлений про час та місце розгляду справи належним чином. Представник відповідача направив до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та відзив на позовну заяву, у якому проти задоволення позову заперечував, посилаючись на безпідставність, недоведеність та необґрунтованість позовних вимог, вважаючи оскаржувану постанову обґрунтованою та законною. Зазначав, що факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення підтверджується доказами у вигляді відеозаписів з нагрудного відеореєстратора, якими зафіксовано процедуру розгляду справи у порядку, передбаченому КУпАП, та письмових рапортів інспекторів патрульної поліції; відповідачем правомірно винесено оскаржувану постанову без складання відповідного протоколу, з урахуванням всіх необхідних обставин, що відповідає вимогам п.5 Розділу 1 та п.5 Розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом МВС України від 07.11.2015 року №1395; розгляд справи інспектором проведено безпосередньо на місці зупинки транспортного засобу у відповідності до вимог чинного законодавства. Крім того, надав заяву про відсутність заперечень проти застосування судом ст.22 КУпАП.

Таким чином, на підставі ст.205 КАС України суд вирішує справу за наявними матеріалами.

З матеріалів справи вбачається, що 29 липня 2018 року інспектором Управління патрульної поліції Миколаївської області Департаменту патрульної поліції рядовим поліції Бобровським Д.Ю. у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, винесено постанову серії НК №982148 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КупАП та накладено адміністративне стягнення на позивача у вигляді штрафу в сумі 255 грн.

Відповідно до тексту оскаржуваної постанови (а.с.6, 42), ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він 29 липня 2018 року о 22.30 год. на автодорозі Одеса-Мелітополь-Новоазовськ 96 км, керуючи транспортним засобом ВАЗ 211340, державний номерний знак НОМЕР_1, перетнув єдину суцільну лінію 1.1. дорожньої розмітки, чим порушив додаток два Правил дорожнього руху України.

Протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП, не складався.

Частиною першою статті 254 КУпАП передбачено, що про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовими особами або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається у двох екземплярах, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Протокол не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу.

Згідно з ч.ч.2-6 ст.258 КУпАП, протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі. Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення. У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу. Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення. Постанова у справі про адміністративне правопорушення складається у двох екземплярах, один з яких вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Перелік справ про адміністративні правопорушення, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, встановлено у частині першій статті 222 КУпАП.

За змістом цієї статті органи Національної поліції розглядають, зокрема, справи про адміністративні правопорушення, які виникають внаслідок порушення правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту. До переліку таких адміністративних правопорушень включено, зокрема, правопорушення, відповідальність за які встановлена статтею 122 КУпАП.

Згідно з частиною другою статті 222 КУпАП, від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Таким чином, посилання позивача на необхідність складення відповідачем протоколу про адміністративне правопорушення не відповідає зазначеним вимогам законодавства, оскільки позивача притягнуто до відповідальності за правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, складення протоколу у яких у випадку винесення постанови на місці вчинення правопорушення законом не передбачено.

Виходячи з викладених положень законодавства, необгрунтованим є й посилання позивача на необхідність розгляду справи за місцезнаходженням відповідного органу поліції.

Вказаний висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 11 жовтня 2018 року у адміністративній справі №К/9901/18140/18, який визнав помилковими твердження позивача про те, що спірну постанову, винесену 07 квітня 2017 року, прийнято не «за місцем вчинення правопорушення», що, відповідно, суперечить висновку Конституційного Суду України, висловленому в рішенні від 26 травня 2015 року №5-рп/2015, оскільки різне правозастосування положень КУпАП зумовлено змінами у правовому регулюванні правовідносин, з яких виник спір у цій справі.

Верховний Суд зазначив, що на підставі Закону України від 14 липня 2015 року № 596-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху» (набрав чинності з 8 серпня 2015 року; далі - Закон №596-VIII) до КУпАП внесено низку змін, зокрема статтю 258 цього Кодексу доповнено частиною другою такого змісту: «Протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі» (пункт 38). У зв'язку з цим, за Законом №596-VIII частини другу - шосту слід вважати відповідно частинами третьою - сьомою.

Винесена відповідачем постанова у справі про адміністративне правопорушення узгоджуються з підходом Конституційного Суду України до тлумачення положень частини першої статті 276 КУпАП і не суперечать висновку цього Суду щодо випадків, коли застосування скороченого провадження при притягненні особи до адміністративної відповідальності є недопустимим.

Тому за встановлених у справі обставин, що є аналогічними обставинам у справі, що розглядається, Верховний Суд погодився з висновками судів попередніх інстанцій про правомірність винесення постанови без складення протоколу про адміністративне правопорушення.

Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку про правомірність дій відповідача щодо винесення постанови про адміністративне правопорушення без складення відповідного протоколу на місці зупинки транспортного засобу.

Посилання позивача на те, що ймовірне порушення Правил дорожнього руху України відбулось у іншому місці, яке не співпадає з місцем зупинки транспортного засобу, будь-якими доказами не підтверджено; відомості про місце вчинення правопорушення та місце складення постанови про адміністративне правопорушення, викладені в оскаржуваній постанові, є ідентичними.

Відповідно до ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Частиною 1 ст.122 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за порушення вимог, зокрема, розмітки проїзної частини доріг.

Пунктом 8.5.1 Правил дорожнього руху обумовлено, що горизонтальна дорожня розмітка встановлює певний режим і порядок руху. Наноситься на проїзній частині або по верху бордюру у вигляді ліній, стрілок, написів, символів тощо фарбою чи іншими матеріалами відповідного кольору згідно з пунктом 1 розділу 34 цих Правил.

Відповідно до розділу 34 Правил дорожнього руху лінія 1.1 (вузька суцільна лінія) поділяє транспортні потоки протилежних напрямків і позначає межі смуг руху на дорогах; позначає межі проїзної частини, на які в'їзд заборонено; позначає межі місць стоянки транспортних засобів, майданчиків для паркування і край проїзної частини доріг, не віднесених за умовами руху до автомагістралей.

Лінії 1.1 і 1.3 перетинати забороняється. Якщо лінією 1.1 позначено місце стоянки, майданчик для паркування або край проїзної частини, суміжний з узбіччям, цю лінію перетинати дозволяється.

Як виняток, за умови забезпечення безпеки дорожнього руху, дозволяється перетинати лінію 1.1 для об'їзду нерухомої перешкоди, розміри якої не дають змоги здійснити її безпечний об'їзд, не перетинаючи цю лінію, а також обгону поодиноких транспортних засобів, що рухаються із швидкістю менше 30 км/год.

Згідно з пунктом 1 розділу 34 Правил дорожнього руху напрямні острівці в місцях поділу, розгалуження або злиття транспортних потоків позначаються лініями 1.1 та 1.16.1 - 1.16.3., де лінію 1.1 перетинати забороняється.

За приписами пункту 11.4 розділу Правил дорожнього руху на дорогах з двостороннім рухом, які мають щонайменше дві смуги для руху в одному напрямку, забороняється виїжджати на призначений для зустрічного руху бік дороги.

Згідно із ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно зі статтею 252 КУпАП посадова особа оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, саме відповідач зобов'язаний довести правомірність складання ним постанови, зокрема, шляхом доведення належними та допустимими доказами порушення позивачем вимог ПДР, за що передбачена відповідальність КУпАП.

Як вбачається з відзиву на позовну заяву, відповідач стверджує, що факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення підтверджується відеозаписом з нагрудного відеореєстратора та письмовими рапортами інспекторів патрульної поліції (а.с.39-44).

Однак з вказаних документів не встановлено наявність у відповідача доказів, які б підтверджували факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Так, рапорти поліцейських УПП в Миколаївській області від 24 серпня 2018 (а.с.43-44) на ім'я начальника УПП в Миколаївській області не містять резолюції особи, якій ці рапорти нібито надавався, у зв'язку з чим не можуть бути прийняті судом як допустимі докази.

Відеозапис події відповідачем до суду не надано. Як вбачається з вказаних рапортів, ознайомити позивача ОСОБА_1 на місці зупинки з відеозаписом вчиненого ним адміністративного правопорушення та зберегти відеозапис не вдалося через несправність реєстратора.

Об'єктивних доказів, свідчень або інших відомостей, необхідних для вирішення справи про наявність обставин порушення позивачем Правил дорожнього руху відповідачем до суду не надано.

Відтак, вчинення позивачем адміністративного правопорушення, не підтверджується жодним доказом, окрім оскаржуваної постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Таким чином, враховуючи, що будь-які докази, передбачені ст.251 КУпАП, які б свідчили про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, відсутні, суд дійшов до висновку про відсутність обґрунтованих підстав вважати, що у діях позивача міститься склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, а тому оскаржувана постанова підлягає скасуванню.

Є обгрунтованим і посилання позивача на невідповідність змісту оскаржуваної постанови вимогам ст.283 КУпАП, оскільки, як вбачається з наданих сторонами копій цієї постанови, у порушення ч.3 ст.283 КУпАП у ній відсутні відомості про порядок оскарження накладеного адміністративного стягнення.

Позовні вимоги в частині закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення не підлягають задоволенню, оскільки даний спір, згідно з п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України, є спором фізичної особи із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішення (акту індивідуальної дії) та не є справою про адміністративне правопорушення.

Адміністративні суди не наділені повноваженнями закривати провадження у справах про адміністративні правопорушення.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 284 КУпАП прийняття рішення про закриття справи про адміністративне правопорушення віднесено до повноважень органу (посадової особи), що розглядає справу про адміністративне правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2, 19-20, 25, 241-246, 286 КАС України, ст.ст.9, 251, 268, 280 КУпАП, суд -

у х в а л и в :

Позов задовольнити частково.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксоване не в автоматичному режимі серії НК №982148 від 29 липня 2018 року, якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 255 грн.

У задоволенні інших вимог відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня його проголошення до П'ятого апеляційного адміністративного суду через Березанський районний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: