Справа № 1340/5559/18
Суддя: Лунь Зоряна Іванівна
Дата ухвалення: 2019-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

справа №1340/5559/18

06 лютого 2019 року

зал судових засідань № 10

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Лунь З.І.,

секретар судового засідання Магиревич Ю.Д.,

за участю:

представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянув у судовому засіданні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Український Центр Енергоремонт» до Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Український Центр Енергоремонт» (місцезнаходження: 82100, Львівська область, м.Дрогобич, вул.Раневицька, 14) звернулося до суду з позовом до Головного управління ДФС у Львівській області (місцезнаходження: 79000, м.Львів, вул.Стрийська,35), в якому просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення відповідача № від 10.08.2018.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що висновки в акті перевірки ТзОВ «Український Центр Енергоремонт» містять відомості про виявлені порушення, факт існування яких не підтверджений належними доказами, а оскаржуване податкове повідомлення-рішення винесене всупереч законодавству, що регулює спірні правовідносини. На думку позивача, у нього наявна вся первинна документація по господарських операціях, а також докази руху активів, тому винесене податкове повідомлення - рішення є безпідставним. Позивач також посилається на те, що не може нести юридичну відповідальність за недотримання контрагентом податкового законодавства, оскільки така відповідальність носить індивідуальних характер.

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Відзив обґрунтований тим, що спірне податкове повідомлення-рішення винесене з дотриманням вимог чинного законодавства України, позаяк оскаржуване податкове повідомлення рішення прийняте за результатами перевірки, в процесі проведення якої встановлено не підтвердження факту доставки ТзОВ «Марібакс» товару (запчастини, провід, рем комплект для ремонту та олива трансформаторна) на адресу ТзОВ «Український Центр Енергоремонт». Крім цього, згідно із базою даних ДФС встановлено також інформацію щодо контрагента ТзОВ «Марібакс» - ТОВ «Редколд», а саме: чисельність працівників -звітність по ЄСВ останнім не подано; основні засоби звітність не подано; власне нерухоме майно відсутнє; основний вид діяльності-рекламні агентства; згідно з даними архіву електронної звітності відсутні послуги оренди складських приміщень, в т.ч. резервуарів для зберігання оливи трансформаторної; відсутність власного нерухомого майна у ТзОВ «Марібакс»; недостатність трудових ресурсів та техніки для ведення даного виду господарської діяльності; не встановлено реєстрації контрагентами на користь ТзОВ «Марібакс» податкових накладних на придбання послуг оренди складських приміщень та резервуарів для зберігання товарів та олив трансформаторних.

Представник позивача подав до суду відповідь на відзив на позовну заяву, в якому просить суд позов задовольнити в повному обсязі. На думку представника позивача, податкова інформація щодо господарських операцій його контрагента з іншими субєктами жодним чином не може свідчити про нереальність господарської операції між ним та ТзОВ «Марібакс», оскільки відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб.

Представники позивача в судовому засідання позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позовній заяві, просили позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечила з підстав, викладених у письмовому відзиві на позовну заяву, просив суд в задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши вступне слово представників сторін, зясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити повністю, виходячи з такого.

Судом встановлено, що ТзОВ «Український Центр Енергоремонт» зареєстроване 13.07.2005 Бориславським міським управлінням юстиції Львівської області за №0000143, .

Позивач взятий на податковий облік 25.07.2005 за №989, на час проведення перевірки перебував на обліку Дрогобицької ОСОБА_4 у Львівській області.

У періоді, який перевірявся, субєкт господарювання був платником: податку на додану вартість; податку на доходи фізичних осіб; єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування; військового збору.

У періоді, який перевірявся, субєкт господарювання використовував у діяльності власні приміщення, а саме: склади загальною площею 642,4м.кв, допоміжні корпуси площею 344,9м.кв, компресорна площею 17,6м.кв, виробничі приміщення площею 2141,3м.кв.

На підставі направлення, виданого ГУ ДФС у Львівській області від 02.07.2018 №6325 згідно з п.п. 16.1.5, п.п. 16.1.7 п.16.1 ст. 16; п.п 20.1.2 п. 20.1 ст.20; п.п. 73.3 ст. 73; п.п. 78.1.1. п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України, проведена позапланова виїзна документальна перевірка ТзОВ «Український Центр Енергоремонт»з питань проведення взаємовідносин із ТзОВ «Марібакс» ( ) за період грудень 2017 року.

За результатами перевірки складено акт від 13.07.2018 «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки ТзОВ «Український Центр Енергоремонт» з питань проведення взаємовідносин із ТзОВ «Марібакс» ( ) за період грудень 2017 року (далі-акт перевірки).

В акті перевірки встановлено, що позивач, на думку відповідача, порушив:

- п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198 ПК України по взаємовідносинах з ТзОВ «Марібакс» за період грудень 2017року завищено податковий кредит у сумі 973496,38грн., в тому числі у грудні 2017року на суму 973496,38грн., що призвело до заниження позитивного значення різниці між сумою податкового зобовязання та суми податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду (рядок 17-рядок 8 декларації 0110) всього за грудень 2017року у сумі 973496,38грн.;

- п.п.134.1.1 п.134.1, п.134, п.135.1 ст.135, п.137.1 ст.137 ПК України по взаємовідносинах з ТзОВ «Марібакс» за період грудень 2017року занижено обєкт оподаткування за 2017рік на загальну суму 4867482,00грн., що призвело до заниження податку на прибуток за період на 865347,00грн. за 2017рік.

На підставі акта перевірки відповідачем винесено податкові повідомлення рішення:

- № від 10.08.2018, яким збільшено суму грошового зобов'язання з ПДВ на 1216870,48грн., з яких на 973496,38грн. за основним платежем та на 243374,10грн. за штрафними санкціями;

- № від 10.08.2018, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток на 1081683,75грн., з яких на 865347,00грн. за основним платежем та на 216336,75грн. за штрафними санкціями.

У відповідності до п.56.1, п.56.18 ст.56 ПК України рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

27.08.2018 позивач подав скаргу за вих.№51354/6 про перегляд податкових повідомлень-рішень від 10.08.2018 № та № до ДФС України.

Рішенням ДФС України від 23.10.2018 №34350/6/99-99-11-01-01-25 про результати розгляду скарги, скаргу ТзОВ «Український Центр Енергоремонт» задоволено частково, оскаржене податкове повідомлення-рішення від 10.08.2018 № скасовано, оскаржене податкове повідомлення-рішення від 10.08.2018 № залишено без змін.

Не погоджуючись із вказаним податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з такого.

Відповідно до п.п. 20.1.4. п. 20.1. ст. 20 ПК України контролюючі органи мають право, зокрема, проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Згідно з п. 44.1 ст.44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобовязані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та /або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, повязаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачене законодавством.

Згідно з п.п.14.1.181 п.14.1 ст.14 ПК України податковим кредитом є сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V вказаного Кодексу.

Відповідно до п.187.1 ст.187 ПК України датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а)дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Відповідно до п.198.1 ст.198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, в тому числі, з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно з п.198.2 ст.198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

-дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

-дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з п.198.3 ст.198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п.193.1 ст.193 вказаного Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті. Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

У відповідності до п.198.6 ст.198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п.201.11 ст.201 вказаного Кодексу.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Так, в розумінні ст.1 Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Аналіз вказаної норми дає підстави вважати, що первинний документ згідно з визначенням містить дві обов'язкові ознаки: він має містити відомості про господарську операцію і підтверджувати її реальне (фактичне) здійснення.

Господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства (ст. 1 Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»).

Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 9 Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до абз. 2 п. 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 №168/704, господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

Так, господарські операції для визначення податкового кредиту мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Таким чином, проведення будь-якої господарської операції підприємства фіксується та підтверджується первинними документами, на підставі яких ведеться бухгалтерський облік.

З урахуванням вказаної позиції, суд досліджує обставини щодо реальності господарських операцій позивача з контрагентом - взаємовідносин із ТзОВ «Марібакс».

Суд встановив, що між ТзОВ «Український Центр Енергоремонт» (покупець) та ТзОВ ТзОВ «Марібакс» (продавець) укладено договір поставки від 06.10.2017 №27, відповідно до якого продавець зобовязується поставити товар згідно із специфікаціями, які оформлюються додатками до цього договору і є його невідємною частиною, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити його за умовами даного Договору (а.с.39-41).

Відповідно до п.1.1 Договору продавець зобовязується поставити товар згідно із специфікацією, які оформлюються додатками до цього договору і є його невідємною частиною, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити його за умовами даного Договору.

Згідно з п.2.1 Договору поставка товару згідно з кожного додатку до договору здійснюється протягом (десяти) календарних днів з моменту здійснення покупцем повної оплати товару згідно з кожного додатку до цього договору.

Згідно з п.2.2 Договору поставка товару за цим договором здійснюється на умовах EXW («ІНКОТЕРМО 2010»).

Згідно з п.3.1 Договору ціна цього договору станом на день підписання, дорівнює сумі, зазначений у додатках до цього договору.

Згідно з п.4.1 Договору продавець зобовязується забезпечити якість товару згідно з умовами договору та вимогами державних стандартів, правил, ДСТУ (ТУ) України, а також вимогами інших нормативних документів, які чинні на території України.

Відповідно до п.5.1 Договору продавець зобовязаний поставити товар в обсяг і в строки, передбачені цим договором.

Згідно з п.5.2 Договору покупець зобовязується прийняти та оплатити товар, відповідно до вимог цього договору.

На підтвердження виконання вказаного договору позивач надав:

-специфікації (додатки) відповідно до договору №27 від 06.10.2017 (а.с.42-52);

- договір відповідального зберігання майна №36 від 27.12.2017 (назва майна-олива трансформаторна Т-1500, 53500кг)(а.с.53-54);

- акт №1 приймання-передачі майна за договором відповідального зберігання від 27.12.2017(а.с.55);

-договір №ПЗ/Е-171911 від 05.12.2017 по ремонту тягового транформатора ПС «Тетерів» укладеного між ТзОВ «Український Центр Енергоремонт» та ПАТ «Українська залізниця»(а.с.58-62);

- специфікацію (додаток) відповідно до договору ПЗ/Е-171911 від 05.12.2017 (а.с.63);

- видаткові накладні постачальника ТзОВ «Марібакс» (а.с.64-74);

- товаро-транспортні накладні (автомобільний перевізник ТзОВ «Український Центр Енергоремонт», вантажовідправник ТзОВ «Марібакс»)(а.с.75-80);

- накази про направлення у відрядження водія ОСОБА_5М.(а.с.81, 84, 87, 90, 93);

- посвідчення про відрядження водія ТзОВ «Український Центр Енергоремонт» ОСОБА_5М.(а.с.82-83, 85-86, 88-89, 91-92, 94-95);

- акти передачі майна за договором відповідального зберігання (а.с.124-127).

Вказані податкові накладні не мають жодних недоліків та порядок їх заповнення відповідає діючому законодавству.

Таким чином, позивач надав усі первинні бухгалтерські документи, складання яких передбачено умовами відповідних договорів на підтвердження фактичного виконання сторонами їх умов. У висновках акта перевірки не міститься будь-яких застережень щодо невідповідності документів вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Водночас, відповідач не надав жодних доказів на підтвердження обставини щодо обізнаності позивача про неправомірну, на думку відповідача, діяльності його контрагента, та доказів про пряму чи опосередковану причетність до такої діяльності з метою отримання податкової вигоди. При цьому, відносини між учасниками попередніх ланок постачання товарів не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності вчиненої між конкретними контрагентами. В разі наявності у податкового органу інформації щодо порушення окремим платником податків податкового законодавства, негативні наслідки повинні застосовуватись саме до цієї особи.

Таким чином, суд дійшов висновку, що надані позивачем докази спростовують доводи відповідача про те, що господарські операції не мали реального характеру. Враховуючи наведене, суд вважає, що надані позивачем докази в повній мірі підтверджують факт реальності здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентами.

Суд також зазначає, що перевіркою не встановлено, що здійснені позивачем господарські операції з контрагентами суперечать (є нетиповими) видам діяльності позивача або є збитковими.

Суд встановив, що на час здійснення господарських операцій контрагент позивача перебував на обліку в органах ДФС та був зареєстрований у встановленому законом порядку платниками податку. Відповідач не надав жодних доказів на спростування вказаних обставин.

Щодо покликання представника відповідача на пункт 2.2 договору поставки №27 від 06.10.2017, що поставка товару покупцю здійснюється на умовах EXW («ІНКОТЕРМО 2010»), а відповідно до представленої до перевірки видаткової накладної (не вказано місце складання видаткових накладних), то суд зазначає таке.

Згідно із Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському затвердженого наказом Міністерства фінансів України 24.05.1995за № 88 не передбачено вказувати у видатковій накладній місце її складання.

Щодо покликання представника відповідача не те, що до перевірки не представлено актів прийому-передачі майна із зберігання, не надано інформації, хто отримував дане майно, за чий рахунок проводились вантажно-розвантажувальні роботи при повернення товару із зберігання, а також про відсутність власного нерухомого майна у ТОВ «Марібакс» та достатньої кількості трудових ресурсів та техніки для ведення даного виду господарської діяльності, і про не встановлення реєстрації контрагентами податкових накладних на придбання послуг оренди складських приміщень та резервуарів для зберігання товарів та олив трансформаторних, то суд зазначає таке.

Згідно із Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» 17.1999 р. № 996-XIV акт прийому - передачі наданих послуг або виконаних робіт є документом, який посвідчує виконання сторонами умов договору та є підставою для здійснення оплати за надані послуги чи виконані роботи. Так як договір на відповідальне зберігання продукції №36 від 27.12.2017 є безоплатним, то сторони договору вважали за непотрібне складати актів прийому-передачі майна із зберігання. Також суд зазначає, що ТзОВ «Марібакс» орендувати резервуари для зберігання товарів та олив трансформаторних не потрібно було, так як оливи поставляються у 200-ті літрових бочках і вартість вантажно-розвантажувальних закладена у ціну товару.

Щодо покликання представника відповідача на акт приймання передачі майна за договором відповідального зберігання №1 від 27.12.2017, відповідно до якого передано на зберігання у м.Києві оливу трансформаторну у кількості 53500кг особисто директором ТОВ «Український Центр Енергоремонт» ОСОБА_6, однак до перевірки не представлено наказу на відрядження у м. Київ, посвідчення на відрядження, авансового звіту та інших документів, що засвідчували б перебування п.Ковтуна І. В. у м. Києві 27.12.2017, то суд зазначає, що наказу і посвідчення на відрядження на п.Ковтуна І.В. не могло бути, бо підписував даний договір і акт приймання майна заступник ОСОБА_7 на підставі довіреності.

Щодо покликання представника відповідача на те, що представлені до перевірки посвідчення на відрядження в розділі «Відмітки про вибуття у відрядження, прибуття в пункти призначень, вибуття з них і прибуття до місця постійної роботи» немає відмітки щодо прибуття та вибуття ОСОБА_5 на ТОВ «Марібакс», завірені підписами не ідентифікованих осіб, а на посвідченнях №13 та №129 взагалі відсутні відмітки щодо прибуття та вибуття у м. Київ на ТзОВ «Марібакс», то суд зазначає таке.

Наказом Міністерства фінансів України від 21.06.2011 №738 «Про визнання таким, що втратив чинність, наказу Державної податкової адміністрації України від 28.07.1997 №260» було скасовано форму посвідчення про відрядження. З даного часу посвідчення про відрядження оформляти не потрібно, достатньо наказу на відрядження, відповідно до якого визначається кількість днів, проведених у відрядженні. Проте, директором ТзОВ «Український Центр Енергоремонт» дане посвідчення на відрядження використовується для внутрішнього контролю за трудовою дисципліною працівників, які перебувають у відрядженні.

Таким чином, відсутність відмітки на посвідченнях про відрядження водія ОСОБА_5 не свідчить про факт відсутності перевезення товару.

Суд також зауважує, що чинним законодавством не передбачено зазначати посади та прізвища осіб, які підписуються на посвідченнях про відрядження і ставлять печатку.

Щодо покликання представника відповідача про ненадання позивачем жодних документів, що підтверджують якість та ідентифікацію товару, технічні характеристики, виробника товару, країну походження товару а саме: сертифікати відповідності товарів, паспорта заводів виробників, дозволи та свідоцтва, щодо підтвердження якості, всі необхідні висновки про відповідність технічних умов виробництва, зберігання, а також реєстрації обоє обов'язкових підтверджуючих документів (реквізити товару ДСТу, ТУ, марки, типу, заводу виробника), то суд зазначає таке.

Відповідно до пп. 20.1.2. п. 20.1 ст. 20 ПК України податкові органи мають право для здійснення функцій, визначених законом, отримувати безоплатно від платників податків, у тому числі благодійних та інших неприбуткових організацій, усіх форм власності у порядку, визначеному законодавством, довідки, копії документів, засвідчені підписом платника або його посадовою особою та скріплені печаткою (за наявності), про фінансово-господарську діяльність, отримані доходи, видатки платників податків та іншу інформацію, повязану з обчисленням та сплатою податків, зборів, платежів, про дотримання вимог законодавства, здійснення контролю за яким покладено на контролюючі органи, а також фінансову і статистичну звітність у порядку та на підставах, визначених законом.

Даним підпунктом не надано право ревізорам податкової служби перевіряти сертифікати відповідності товарів, паспорта заводів виробників, дозволи та свідоцтва, щодо підтвердження якості, висновки про відповідність технічних умов виробництва. Відповідно ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд також додатково зазначає, що ДФС України скасовано податкове повідомлення-рішення відповідача від 10.08.2018 №, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток на 1081683,75грн. При цьому, судом встановлено, що обставини, які були враховані при прийнятті оскаржуваного в суді податкового повідомлення-рішення та викладені у акті перевірки від 13.07.2018, є такими ж, як і обставини, що ураховувалися при прийнятті податкового повідомлення-рішення, скасованого ДФС України.

З огляду на викладене, в ході розгляду справи суд дійшов до висновку, що позивач належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами (складання яких передбачено умовами відповідних договорів), податковими накладними, складеними з дотриманням вимог податкового законодавства, документами, що свідчать про продаж товару, підтвердив, що господарські операції з контрагентом обумовлені діловою метою, мали реальний характер і фактично виконані.

Таким чином, із урахуванням встановлених обставин у справі та доказів, якими вони обґрунтовуються, суд вважає, що висновки відповідача, викладені в акті перевірки, не підтверджуються належними та допустимими доказами, а тому, позивач не порушив вимоги податкового законодавства в межах спору.

При цьому, суд не бере до уваги покликання ГУ ДФС у Львівській області на окремі неточності в наданих позивачем документах, оскільки такі неточності не є суттєвими у сукупності, не тягнуть за собою недійсність таких документів, а тому не можуть свідчити про безтоварність господарських операцій, які ними підтверджуються. Натомість оцінка здійсненим господарським операціям повинна даватись на підставі комплексного всебічного аналізу матеріалів справи та фактичних обставин.

Суд зазначає, що сумнівність господарських операцій позивача обґрунтовується податковим органом виключно інформацією, викладеною в інформаційних базах даних податкового органу. Водночас, така інформація не ґрунтується на фактах, які встановлені за результатами документальних перевірок контрагента позивача, а лише містить припущення податкового органу про неможливість здійснення ними господарської діяльності.

Чинне законодавство не ставить умовою дійсності правочинів, а також виникнення податкових зобовязань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, фактичного знаходження їх за місцем реєстрації та наявності чи відсутності основних фондів або спеціальних дозволів у останніх.

Платник не несе відповідальності за дії всіх підприємств та організацій, що беруть участь у багатостадійному процесі сплати податків до бюджету. Податкові органи не вправі тлумачити поняття добросовісності платника як таке, що породжує у останнього додаткові обовязки, не передбачені чинним законодавством.

Крім того, у комерційній діяльності щодо виконання робіт та послуг не завжди вимагається наявність задекларованих власних основних засобів та значної кількості персоналу; звичаями ділового обороту встановлені й інші можливості залучення матеріальних ресурсів без реєстрації в уповноважених органах (як-от - на умовах оренди, найму за цивільними договорами тощо); до того ж податковою інспекцією не доведено неможливості виконання спірним постачальником наявними у нього силами та засобами з урахуванням видів та обсягів виконаних робіт.

Також, суд зазначає, що у разі, якщо на час здійснення господарських операцій, за якими податковий орган не визнає обґрунтованим віднесення позивачем до податкового кредиту сум податку на додану вартість, постачальник був включений до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а також мав свідоцтво про реєстрацію платника податку на додану вартість, покупець не може нести відповідальність ні за несплату податків продавцями та їх постачальниками, ні за можливу недостовірність відомостей про них, наведених у зазначеному реєстрі, за умови необізнаності щодо неї.

Відповідно до ч.2 ст.8 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно з ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 09.01.2007 у справі «Інтерсплав проти України» зазначив, що якщо державні органи мають інформацію про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб'єкта, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справі «БУЛВЕС»АД проти Болгарії» (заява № 3991/03) платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ вдруге, а також: сплачувати пеню. На думку суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між: вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

Таким чином, суд дійшов висновку, що податкове повідомлення-рішення від 10.08.2018 № прийняте відповідачем, є протиправним та підлягає скасуванню.

Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, на підставі наявних у справі доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю.

Судові витрати відповідно до ст. 139 КАС України підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління ДФС у Львівській області .

Керуючись ст.ст. 72, 73, 242-246, 250, 257-262 КАС України, суд, -

в и р і ш и в :

адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Львівській області від 10.08.2018 №.

Стягнути з Головного управління ДФС у Львівській області (місцезнаходження: 79003, м. Львів, вул. Стрийська, 35, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Український Центр Енергоремонт» (місцезнаходження: 82100, Львівська область, м.Дрогобич, вул.Раневицька, 14, ) судовий збір в сумі 18253 (вісімнадцять тисяч двісті пятдесят три)грн.05коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду із врахуванням п.п 15.5 п.5 розділу VII Перехідних положень КАС України протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 13.02.2019.

Суддя Лунь З.І.