Справа № 161/20382/18
Суддя: Дмитрук Валентин Васильович
Дата ухвалення: 2019-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2019 року ЛуцькСправа № 161/20382/18

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Дмитрука В.В.,

з участю секретаря судового засідання Гринчук Я.О.,

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Ледвовка В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Першого відділу державної виконавчої служби міста Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області про визнання незаконною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Луцького міськрайонного суду Волинської області з позовом в порядку адміністративного судочинства з позовом до старшого державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби міста Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області П'ясецького Р.В. з вимогами визнати протиправною та скасувати постанову винесену державним виконавцем про накладення штрафу у розмірі 3400 гривень у виконавчому провадженні №57304812 від 05.12.2018 при виконанні виконавчого листа №161/18806/17, виданого 25.09.2018 Луцьким міськрайонним судом Волинської області про зобов'язання вселити ОСОБА_5 в квартиру АДРЕСА_1.

20.12.2018 ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області дану адміністративну справу передано на розгляд Волинського окружного адміністративного суду.

01.02.2019 справу прийнято до розгляду Волинським окружним адміністративним судом та здійснено заміну первісного відповідача - старшого державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби міста Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області П'ясецького Р.В. на належного (із врахуванням вимог ч.3 ст.287 КАС України) - Перший відділ державної виконавчої служби міста Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з мотивувальної частини оскаржуваної постанови не вбачається в чому полягає порушення позивачем вимог ст.75 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки ним не отримувалось як жодного повідомлення державного виконавця про проведення виконавчих дій, так і власне постанови про відкриття виконавчого провадження, а відтак відсутні підстави для застосування штрафу.

Відповідач надіслав до суду відзив, в якому позов не визнав, просив в його задоволенні відмовити, мотивуючи тим, що при проведенні виконавчих дій у виконавчому провадженні посадовими особами ДВС повністю дотримано вимог Закону України «Про виконавче провадження», в той час як боржником будь-яких дій, спрямованих на добровільне та примусове виконання рішення суду не вчинялось, а відтак оскаржувана постанова винесена правомірно.

В судових засіданнях 08.02.2019 та 11.02.2019 позивач позовні вимоги підтримав повністю, додатково зазначивши, що про проведення виконавчих дій він повідомлявся державним виконавцем у телефонному режимі безпосередньо перед їх проведенням, окремих повідомлень йому не було надіслано, перешкод для примусового виконання судового рішення він не чинив, в той же час добровільне його виконання фактично не було можливим, оскільки в квартирі з ним проживають мати, цивільна дружина та неповнолітня дитина, а її невелика площа не дозволяє розміщення ще однієї особи.

Представник відповідача в судових засіданнях 08.02.2019 та 11.02.2019 проти задоволення позовних вимог заперечив з підстав, викладених у відзиві на позов.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, подані сторонами заяви по суті справи, суд встановив наступне.

25.09.2018 Луцьким міськрайонним судом Волинської області видано виконавчий лист №161/18806/17 про вселення громадянина ОСОБА_5 у квартиру АДРЕСА_2 та визначення порядку користування квартирою, боржником за яким визначено ОСОБА_1.

02.10.2018 Першим відділом державної виконавчої служби міста Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області за цим виконавчим листом відкрито виконавче провадження №57304812.

У п.2 постанови про відкриття виконавчого провадження державним виконавцем зобов'язано боржника виконати рішення суду протягом 10 робочих днів.

Постанова про відкриття виконавчого провадження від 02.10.2018 ВП №57304812 згідно з повідомленням про вручення рекомендованого поштового відправлення від 02.10.2018 №43 7 отримана позивачем 03.10.2018.

20.11.2018 старшим державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу на ОСОБА_1 за невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії.

05.12.2018 старшим державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу в подвійному розмірі на ОСОБА_1 за повторне невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, в розмірі 3400 гривень.

Відповідно до ст.63 Закону України «Про виконавче провадження» за рішеннями, за якими боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Відповідно до ст.75 Закону у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Таким чином, Законом прямо передбачене повноваження державного виконавця на винесення постанови про накладення штрафу за невиконання судового рішення.

При цьому, саме на боржника покладається обов'язок повідомлення державного виконавця про його виконання. Так, відповідно до частини четвертої ст.19 Закону України «Про виконавче провадження» сторони зобов'язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником.

В цьому випадку, перевірка державним виконавцем факту виконання рішення боржника полягає саме у перевірці наявності повідомлень від боржника про самостійне виконання рішення.

Згідно з положеннями ст. 129 Конституції України обов'язковість рішення суду визначено однією із основних засад судочинства.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Конституційний Суд України у своєму рішенні N 18-рп/2012 від 13.12.2012 вказав, що виконання судового рішення є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.

Розглядаючи справу N 5-рп/2013, Конституційний Суд України у своєму рішенні від 26.06.2013 зазначив, що право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов'язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п. 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 №11-рп/2012).

З наведених приписів Конституції України та рішень Конституційного Суду України вбачається декларування законодавцем безумовного права кожного, на чию користь ухвалено судове рішення, на його виконання.

Відповідно до ч. ч. 2, 4 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України. Обов'язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Висновки державного виконавця про невиконання судового рішення не спростовуються позивачем, оскільки ним не заперечується факту невиконання рішення суду станом на 05.12.2018 в добровільному порядку.

Щодо поважності причин, які зумовлюють неможливість виконання судового рішення, то це також обов'язок боржника повідомляти про них державного виконавця. В той же час, обставини, в зв'язку з якими добровільне виконання рішення суду було неможливе, наведені позивачем в судовому засіданні, не є такими, що можуть бути визнані судом поважними.

Суд констатує, що після винесення постанови про накладення штрафу від 20.11.2018 старшим державним виконавцем Першого відділу ДВС м.Луцьк ГТУЮ у Волинській області П'ясецьким Р.В. було складено акт про неможливість проведення виконавчих дій за адресою: АДРЕСА_1 з огляду на відсутність боржника, який був повідомлений про час та місце їх проведення, та відсутність реакції на спроби потрапити до спірної квартири, що свідчить про подальше невиконання ОСОБА_1 рішення суду.

Водночас, посилання позивача на незаконність накладення на нього штрафу в подвійному розмірі постановою від 05.12.2018, оскільки усі постанови, що були винесені в ході виконавчого провадження ВП №57304812 (в тому числі й постанова від 20.11.2018 про накладення штрафу) були отримані ним лише 18.12.2018 після ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, суд не приймає до уваги, з огляду на наступне.

Положеннями частин 2-3 статті 63 передбачено повторну перевірку державним виконавцем виконання боржником рішення суду протягом 10 робочих днів на наступний робочий день після закінчення такого строку, який встановлюється в постанові про накладення штрафу (первинній) не з моменту отримання боржником такої постанови, а з моменту її винесення державним виконавцем, що свідчить про наявність права останнього у випадку повторного встановлення невиконання судового рішення боржником застосувати штраф у подвійному розмірі, незалежно від дати отримання/підстав неотримання боржником первинної постанови про накладення на нього штрафу, в даному випадку - постанови від 20.11.2018 про накладення штрафу в розмірі 1700 гривень.

При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з положеннями частини першої статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур'єром, а отже докази як щодо надіслання постанови від 20.11.2018 боржнику, так і її отримання останнім обмежені виключно супровідним листом до постанови від 20.11.2018 №57950 (а.с.61).

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що станом на момент винесення оскаржуваної постанови - 05.12.2018, позивачем не виконано вимог, встановлених виконавчим листом від 25.09.2018 №161/18806/17, що свідчить про обґрунтованість винесення державним виконавцем постанови про накладення штрафу від 05.12.2018.

Оцінюючи наявні докази, суд дотримується позиції, вказаної у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України», відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом».

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст.74 КАС України).

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На підставі ч. 1, 2, 3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Проаналізувавши надані сторонами докази та норми чинного законодавства України, суд дійшов висновку, що відповідач, який є суб'єктом владних повноважень, свою позицію довів та обґрунтував. Натомість, позивач не довів протиправність дій державного виконавця щодо винесення ним оскаржуваної постанови про накладення штрафу.

Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги необґрунтованими, а позов таким, що задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246, 287 КАС України, на підставі Закону України «Про виконавче провадження», суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя В.В. Дмитрук