Справа № 500/6809/18
Суддя: Димерлій О.О.
Дата ухвалення: 2019-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2019 р.м.ОдесаСправа № 500/6809/18

Категорія: 3.7.1 Головуючий в 1 інстанції: Адамов А.С.
П'ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Димерлій О.О.

суддів: Єщенко О.В. , Кравченко К.В.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу інспектора батальйону №1 роти №1 Управління патрульної поліції в Одеській області лейтенант поліції Зінкевич Андрія Юрійовича на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 27 листопада 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до інспектора батальйону №1 роти №1 Управління патрульної поліції в Одеській області лейтенант поліції Зінкевич Андрія Юрійовича, третя особа: Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови,-

ВСТАНОВИЛА:

18.10.2018 року ОСОБА_2 (далі по тексту - ОСОБА_2, позивач) звернувся до суду із вищевказаним позовом про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАВ №622273 від 25.09.2018 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121 КУпАП та накладення адміністративного стягнення в розмірі 340 грн. і закриття провадження по справі.

Вважає вказану постанову необґрунтованою та винесеною із порушенням норм процесуального права. Так, з постанови убачається, що 25.09.2018 року о 21 год. 45хв. в м. Ізмаїл, по пр. Суворова, він керував автомобілем НОМЕР_1, з неосвітленим державним номерним знаком у темну пору доби, а також не пред'явив для перевірки аптечку, передбачену для даного типу транспортного засобу, вогнегасник та знак аварійної зупинки, чим порушив п. 2.4 (б), п. 31 ПДР України, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 121 КУпАП України. Позивач зазначає про те, що при зупинці, інспектор не назвався, не пред'явив своє посвідчення, не пояснив причину зупинки, перевірки та огляду його транспортного засобу. Діями інспектора порушено його права та законні інтереси. Своїми діями інспектор Зінкевич А.Ю. грубо порушив правила етичної поведінки працівників апарату МВС України, ЗУ «Про поліції», а саме: проявив до нього неповагу, був грубий, провокував на сварку. Права та обов'язки йому роз'яснені не було. Винесена відповідачем постанова не містить відомостей щодо здійснення фіксації правопорушення, відсутні докази порушення ним ПДР, не з'ясовані усі обставини. Звинувачення не може ґрунтуватися лише на припущеннях працівника патрульної поліції. Якщо ж поліцейський встановив докази, які вказують на вчинення правопорушення і посилається на них, водій має право ознайомитися з цими доказами, навіть якщо це відеозапис нагрудної камери інспектора. У разі відмови поліцейського надати водію для ознайомлення такий відеозапис, можна вважати, що такого доказу не існує. Разом з тим, при вирішенні справи, поліцейський не врахував, що, сталося так, не з його вини, в дорозі виникли несправності, а саме на транспортному засобі перегоріла одна лампа підсвітки державного номеру, яку він замінив на місці в присутності інспектора, скориставшись п. 31.5 ПДР України, яким передбачено, що у разі виникнення в дорозі несправностей, зазначених у п. 31.4 ПДР, водій повинен вжити заходів для їх усунення, а якщо це зробити неможливо рухатися якомога коротшим шляхом до місця стоянки або ремонту, дотримуючись запобіжних заходів з виконанням вимог пунктів 9.9 і 9.11 ПДР. Також, поліцейський не взяв до уваги його пояснення щодо того, що дане правопорушення є не тяжким, не призвело до будь-яких негативних наслідків, тому він просив за малозначністю звільнити його від покарання та обмежитись усним зауваженням.

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 27 листопада 2018 року позов ОСОБА_2 до інспектора батальйону №1 роти №1 Управління патрульної поліції в Одеській області лейтенанта поліції Зінкевич Андрія Юрійовича, третя особа Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції, про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, задоволено частково.

Скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАВ №622273 від 25.09.2018 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 121КУпАП та накладення адміністративного стягнення в розмірі 340грн.,прийняту інспектором батальйону №1 роти №1 Управління патрульної поліції в Одеській області лейтенанта поліції Зінкевич А.Ю. і надіслати справу на новий розгляд до відділу патрульної поліції у м. Ізмаїл УПП в Одеській області ДПП.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, інспектор батальйону №1 роти №1 Управління патрульної поліції в Одеській області лейтенант поліції Зінкевич А.Ю. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права та не повне з'ясування обставин справи, просить скасувати рішення від 27.11.2018 року з прийняттям нового судового рішення - про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

В своїй скарзі апелянт зазначає, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки обставинам справи, що призвело до безпідставного висновку про незаконність постанови ЕАВ №622273 від 25.09.2018 року.

Відповідно до приписів ст. 311 КАС України встановлено, що суд апеляційної інстанції, може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд за їх участю, а також у разі неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, за необхідне розглянути справу без участі сторін за наявними матеріалами справи .

З матеріалів справи убачається, що інспектором батальйону №1 роти №1 Управління патрульної поліції в Одеській області лейтенантом поліції Зінкевичем А.Ю. була прийнята постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серія ЕАВ №622273 від 25.09.2018 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121 КУпАП та накладення адміністративного стягнення в розмірі 340 грн.

В постанові серії ЕАВ №622273 від 25.09.2018 року відповідача зазначено, що ОСОБА_2, 25.09.2018 року о 21 год. 45хв. в м. Ізмаїл, по пр. Суворова, керував автомобілем НОМЕР_1, з неосвітленим державним номерним знаком у темну пору доби, а також не пред'явив для перевірки аптечку, передбачену для даного типу транспортного засобу, вогнегасник та знак аварійної зупинки, чим порушив п. 2.4 (б), п. 31 ПДР України, за що передбачена відповідальність, згідно ст. 36 КУпАП, - ч. 1 ст. 121 КУпАП України.

Суд першої інстанції, задовольняючи частково позов дійшов до висновку, що відповідачем не доведено правомірності прийнятого ним рішення і не надано відповідних доказів на підтвердження факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП, матеріали справи про адміністративне правопорушення суду не надано, а тому оскаржувана постанова підлягає скасуванню як протиправна з направленням справи, згідно п. 2 ч. 1 ст. 293 КУпАП, на новий розгляд, в ході якого слід забезпечити її розгляд та прийняття рішення у відповідності до вимог КУпАП.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції. При цьому, апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Єдиний порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України від 30.06.1993 № 3353-XII "Про дорожній рух" визначений Правилами дорожнього руху (далі ПДР України), затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (зі змінами та доповненнями).

Згідно п. 2.4. «б» Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (із змінами) на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також дати можливість перевірити номери агрегатів і комплектність транспортного засобу.

Пунктом 31 ПДР передбачено технічний стан транспортних засобів та їх обладнання.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобовязаний зясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також зясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 1995 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Згідно ст. 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова виконавчого органу сільської, селищної, міської ради по справі про адміністративне правопорушення приймається у формі рішення.

Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, імя та по батькові,посада посадової особи),який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа(прізвище, імя та по батькові(за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених підчас розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксованов момент вчинення правопорушення(марка,модель,номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягненнята порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Згідно ч. 1 ст. 121 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що відповідач в постанові серії ЕАВ №622273 від 25.09.2018 року зазначив, що позивач керував транспортним засобом з неосвітленим номерним знаком у темну пору доби, також не пред'явив для перевірки аптечку, передбачену для даного типу транспортного засобу, вогнегасник, знак аварійної зупинки, чим порушив п. 2.4 «б», п. 31 ПДР України повторне протягом року вчинення будь-якого з порушень, передбачених ч.1-2 ст. 121. У постанові зазначено, що вказані порушення підпадають під дію ч.1 ст.121 КУпАП.

При цьому, суд апеляційної інстанції зауважує, що відповідач в постанові серії ЕАВ №622273 від 25.09.2018 року не зазначив нормативний акт, який передбачає відповідальність за адміністративне правопорушення у вигляді саме непред'явлення аптечки, вогнегаснику, знаку аварійної зупинки. Зазначено, що цими діями позивач порушив п. 2.4 (б) ПДР України, яка, як встановлено вище, передбачає, що на вимогу поліцейського водій, зокрема, дати можливість перевірити комплектність транспортного засобу. Однак ч.1 ст.121 КУпАП не передбачає відповідальність за ненадання можливості поліцейському перевірити комплектність транспортного засобу, а передбачає відповідальність саме за керування водієм транспортним засобом, що має, зокрема, інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється. Факт наявності таких технічних несправностей, як і факт керування при відсутності аптечки, вогнегаснику, знаку аварійної зупинки, що забороняється п.31.4.7 ПДР України, інспектором у постанові не встановлено, зворотне з постанови не вбачається (ні з опису правопорушення, ні з зазначеної у постанові норми, яку начебто порушив позивач).

Крім того, відповідачем не конкретизовано, який саме пункт розділу 31 ПДР України, було порушено позивачем, обмеживши лише зазначенням загального розділу 31 Технічний стан транспортних засобів та їх обладнання.

Також відповідач не вказав, за якою частиною якої статті КУпАП були кваліфіковані дії позивача за керування транспортним засобом з неосвітленим номерним знаком у темну пору доби, і наклав на позивача адміністративне стягнення за ч. 1 ст. 121 КУпАП, в той час як відповідальність за керування ТЗ з неосвітленим номерним знаком, передбачена ч.6 ст.121 КУпАП, однак на вказану норму відсутнє посилання в постанові.

До того ж з оскарженої постанови не вбачається, на підставі чого та для відповідачем зроблено посилання на повторне протягом року вчинення будь-якого з порушень, передбачених ч.ч.1-2 ст.121 КУпАП, чим таке посилання підтверджується та які має наслідки.

Стаття 36 КУпАП передбачає, що при вчиненні однією особою двох або більше адміністративних правопорушень адміністративне стягнення накладається за кожне правопорушення окремо. Якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.

При цьому колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що в фабулі постанови ЕАВ №622273 від 25.09.2018 року зазначено про вчинення позивачем двох порушень, на відео інспектор зазначає, що він «об'єднує два порушення», з посиланням на статтю 36 КУпАП. Однак при цьому, в оскарженій постанові взагалі відсутнє посилання на застосування відповідачем ст.36 КУпАП, не зазначено, якими саме нормами передбачені санкції за обидва правопорушення.

Постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб'єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов'язки для особи, щодо якої він винесений. Таке рішення суб'єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб'єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб'єкта владних повноважень.

В контексті наведеного слід відмітити, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об'єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб'єктом владних повноважень (в даному випадку - інспектором патрульної поліції) при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює,а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об'єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.

При цьому слід зазначити, що з огляду на усталену прецедентну практику Європейського суду з прав людини (справи "Гурепка проти України" ("Gurepka v. Ukrain", 06.09.2005, no. 61406/00), "Гурепка проти України (№ 2)" "Gurepka v. Ukraine (no. 2)", 08.04.2010, no. 38789/04), "Лучанінова проти України" ("Luchaninova v. Ukraine", 09.06.2011, no. 16347/02), "Вєренцов проти України" ("Vyerentsov v. Ukraine",11.04.2013, no. 20372/11) та інші), який тлумачить поняття "кримінальний" автономно, тобто незалежно від національної термінології, при розгляді справ про адміністративні правопорушення, національні органи влади мають дотримуватися закріплених у ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод гарантій: бути негайно і детально поінформованим зрозумілою мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього; мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту; захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя; допитувати свідків обвинувачення або вимагати, щоб їх допитали, а також вимагати виклику й допиту свідків захисту на тих самих умовах, що й свідків обвинувачення.

Отже, для встановлення "обґрунтованості висунутого обвинувачення" у справі мають міститися достатньо переконливі, чіткі і узгоджені між собою докази, які в сукупності доводять винність особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, згідно з принципом доведеності вини "поза розумним сумнівом".

Відповідно до приписів ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно ст.252 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб'єкта владних повноважень без змін,а позовну заяву без задоволення; 2)скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу(посадової особи); 3)скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною другою вказаної статті визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що відповідачем не надано суду достатньо належних доказів, які б спростували заявлені позовні вимоги, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції щодо скасування постанови серії ЕАВ №622273 від 25.09.2018 року.

Отже, з урахуванням встановленого суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про протиправність постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАВ №622273 від 25.09.2018 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.1ст.121КУпАП та накладенням адміністративного стягнення в розмірі 340грн., прийняту інспектором батальйону №1 роти №1 Управління патрульної поліції в Одеській області лейтенанта поліції Зінкевичем А.Ю. і надісланням справи на новий розгляд до відділу патрульної поліції у м. Ізмаїл УПП в Одеській області ДПП

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.

Керуючись ст. 139, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу інспектора батальйону №1 роти №1 Управління патрульної поліції в Одеській області лейтенант поліції Зінкевич Андрія Юрійовича - залишити без задоволення, рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 27 листопада 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до інспектора батальйону №1 роти №1 Управління патрульної поліції в Одеській області лейтенант поліції Зінкевич Андрія Юрійовича, третя особа: Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови серії ЕАВ № 622273 від 25.09.2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Димерлій О.О.
Судді Єщенко О.В. Кравченко К.В.