Справа № 480/4814/18
Суддя: О.М. Кунець
Дата ухвалення: 2019-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2019 р. Справа № 480/4814/18

Сумський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Кунець О.М.,

за участю секретаря судового засідання - Токар Ю.В.,

представника відповідачів - Коровая С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/4814/18 за позовом ОСОБА_2 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Сумській області, Державної судової адміністрації України про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 (далі - позивач, ОСОБА_2.) звернулась до суду з позовною заявою до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Сумській області (далі - відповідач 1, ТУДСА України в Сумській області), Державної судової адміністрації України (далі - відповідач - 2, ДСА України), у якій просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність відповідачів щодо непроведення нарахування та виплати позивачу суддівської винагороди, виходячи із базового розміру посадового окладу із застосуванням коефіцієнта 1,1, визначеного п.1 ч.4 ст.135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" за період з 30 вересня 2016 по 31 грудня 2018;

- зобов'язати відповідачів нарахувати і виплатити позивачу недоплачену суддівську винагороду за період з 30 вересня 2016 по 31 грудня 2018, виходячи із базового розміру посадового окладу із застосуванням регіонального коефіцієнта 1,1, визначеного п.1 ч.4 ст.135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Свої вимоги мотивує тим, що вона працює на посаді судді Конотопського міськрайонного суду Сумської області. Юрисдикція суду поширюється на місто Конотоп і на Конотопський район Сумської області. Положеннями ч.2 ст.135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" закріплений додатковий вид доплати, пов'язаний з навантаженням судді, який здійснює правосуддя, відповідно до кількості населення, на яке поширюється юрисдикція суду, а саме: коефіцієнт 1,1 якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше 100 тисяч осіб. Зважаючи, що Конотопський міськрайонний суд Сумської області розташований у м. Конотоп, населення якого складає більше 100 тисяч осіб, позивач вважає, що за період з 2016 по 2018 роки при нарахуванні суддівської винагороди до її посадового окладу мав бути додатково застосований коефіцієнт 1,1. Проте, вказаний коефіцієнт не був застосований, чим порушені її права на отримання суддівської винагороди в розмірі, встановленому Законом України "Про судоустрій і статус суддів" та гарантії незалежності як судді.

Ухвалою суду від 27.12.2018 відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, встановлено відповідачам строк для надання відзиву на позов.

04.02.2019 відповідач надав до суду письмовий відзив, у якому відповідач проти позовних вимог заперечує та просить відмовити в їх задоволенні, зазначивши, що Конотопський міськрайонний суд Сумської області розташований у місті Конотопі, в якому кількість населення менше ста тисяч осіб. При цьому, відповідач посилається на норму п.1 ч.4 ст.135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у якій зазначено, що до базового розміру посадового окладу, визначеного частиною третьою цієї статті, додатково застосовуються регіональні коефіцієнти: 1,1 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше 100 тисяч осіб. Тому, коефіцієнт 1,1 під час нарахування суддівської винагороди не застосовується.

Водночас, відповідач звертає увагу суду, що абзацом 1 статті 22 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402 обумовлено, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом.

Положення абзацу другого пункту третього, розділу другого Прикінцеві та перехідні положення Закону про внесення змін слід тлумачити так, що ним встановлено розмір мінімальної заробітної плати, а не розмір «розрахункової величини». Це положення не змінює частину третю статті 133 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 №2453-VI у частині визначення саме мінімальної заробітної плати як величини, на основі якої обчислюється суддівська винагорода. У зв'язку з цим відсутні ознаки невідповідності цього положення частині другій статті 130 Конституції України.

Виносячи Рішення №11-р/2018 від 4 грудня 2018 Конституційний Суд України звертає увагу на те, що Законом №1402 виділено окрему категорію суддів - «судді, які не пройшли кваліфікаційного оцінювання». Внаслідок цього на сьогодні питання розміру суддівської винагороди регулюється двома законами: Законом №2453 в редакції Закону №192 для суддів, які не пройшли кваліфікаційного оцінювання, та Законом №1402 для суддів, які пройшли таке оцінювання.

Згідно Бюджетного кодексу України та інших Законів України, ТУ ДСА України в Сумській області, може здійснювати виплати в межах затвердженого фонду оплати праці для відповідного місцевого суду та не наділено правом самостійно, без правового врегулювання та фінансової можливості, тобто збільшення видатків з Державного бюджету України, здійснювати перерахунок розміру суддівської винагороди за спірний період позивачеві.

Більше того, законодавець чітко визначив механізм реалізації вказаних правових норм щодо розміру суддівської винагороди, зумовленої зміною правового регулювання розмірів посадових окладів суддів.

Таким чином, відповідач-1 вважає, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності Територіального управління Державної судової адміністрації України в Сумській області щодо нездійснення нарахування Позивачу суддівської винагороди за період з 30 вересня 2016 року до 31 грудня 2018 року (а.с.25-27, 54-56).

У судове засідання позивача не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи належним чином повідомлена (а.с.52). 04.02.2019 до суду надійшла заява позивача про розгляд справи без її участі (а.с.59).

Представник відповідачів у судовому засіданні заперечив проти вимог позивача, просив відмовити у задоволенні позову.

Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 працює на посаді судді Конотопського міськрайонного суду з 14.06.2002 (а.с.9).

07.12.2018 позивач звернулася до начальника територіального управління Державної судової адміністрації України в Сумській області із заявою про нарахування та виплату їй недоплаченої суддівської винагороди за період з 01.01.2016 по 31.12.2018, виходячи із базового розміру посадового окладу, визначеного ч.3 ст.135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", із застосування регіонального коефіцієнта 1,1 (а.с.10).

11.12.2018 відповідач-1 на звернення ОСОБА_2 надав лист №04-1689/18, до якого додав копію відповіді ДСА України (відповідач-2) від 15.03.2017 №10-2154/17 (а.с.11).

У листі відповідача-2зазначено, що відповідно до ч.4 ст.135 Закону України "Про судоустрій і статут суддів" до базового розміру посадового окладу, визначеного частиною третьою цієї статті, додаткового застосовуються регіональні коефіцієнти.

Якщо суддя здійснює правосуддя в суді, що р о з т а ш о в а н и й у населеному пункті з кількістю населення щонайменше сто тисяч осіб, застосовується коефіцієнт 1,1. Враховуючи, що Конотопський міськрайонний суд Сумської області розташований у м. Конотопі, в якому кількість населення менша ста тисяч осіб, коефіцієнт 1,1 під час нарахування суддівської винагороди суддям не застосовується (а.с.12).

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 130 Конституції України визначено, що розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

Відповідно до ч.1 ст.135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Частиною 2 ст.135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається с посадового окладу та доплат.

Пунктом 1 частини 4 статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що до базового розміру посадового окладу, визначеного частиною третьою цієї статті, додатково застосовуються регіональні коефіцієнти: 1,1 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що р о з т а ш о в а н и й у населеному пункті з кількістю населення щонайменше 100 тисяч осіб.

З матеріалів справи вбачається, що Конотопський міськрайонний суд Сумської області р о з т а ш о в а н и й у місті Конотопі, в якому кількість населення менше 100 тисяч осіб (а.с.14).

Згідно листа Державної судової адміністрації України від 15.03.2017 №10-2154/17 якщо суддя здійснює правосуддя в суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше сто тисяч осіб, застосовується коефіцієнт 1.1. Враховуючи, що Конотопський міськрайонний суду Сумської області розташований у м. Конотопі, в якому кількість населення менше сто тисяч осіб, коефіцієнт 1,1 під час нарахування суддівської винагороди суддям не застосовується (а.с.12).

Таким чином, Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Сумській області правомірно не застосовує коефіцієнт 1,1 при визначенні суддівскої винагороди ОСОБА_2

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Сумській області, Державної судової адміністрації України про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241- 246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Сумській області, Державної судової адміністрації України про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційні скарги до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подаються через Сумський окружний адміністративний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 11.02.2019 року.

Суддя О.М. Кунець