Справа № 161/15755/18
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2019-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2019 рокуЛьвів№ 857/1181/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді: Кухтея Р.В.

суддів: Носа С.П., Попка Я.С.

з участю секретаря судового засідання: Сердюк О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Рівненської митниці Державної фіскальної служби України на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 грудня 2018 року (ухвалене головуючим-суддею Пахолюком А.М. у м. Луцьку) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Рівненської митниці Державної фіскальної служби України про визнання протиправним та скасування рішення,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернувся в суд із зазначеним позовом, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову Рівненської митниці ДФС у справі про порушення митних №0424/20400/18 від 13.09.2018.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що дана постанова є незаконною та винесена без належного з'ясування усіх обставин справи щодо його вини та складу адміністративного правопорушення, оскільки жодних документів для митного оформлення до відповідача не подавав, жодних даних у митну декларацію не вносив та не вчиняв інших дій щодо митного оформлення вказаного в оспорюваній постанові транспортного засобу.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11.12.2018 позов було задоволено частково. Поновлено позивачу строк звернення до суду та скасовано оспорювану постанову.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Рівненська митниця ДФС подала апеляційну скаргу, в якій через неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права просить скасувати постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11.12.2018 та прийняти постанову, якою відмовити позивачу у задоволенні позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що директор ПП «Автоімпортгруп» ОСОБА_1, з метою неправомірного зменшення розміру митних платежів надав органу доходів і зборів документ, що містить неправдиві відомості стосовно дати першої реєстрації автомобіля марки «MAN», модель «TGL 8.220», як наслідок при декларуванні транспортного засобу була занижена митна вартість. Крім того, Договором про здійснення декларування вантажів юридичних осіб №27-А від 11.08.2016 передбачено, що саме замовник несе повну відповідальність за достовірність пред'явлених документів та відомостей для декларування, у зв'язку з чим позивача притягнуто до адміністративної відповідальності. Щодо Листа ТзОВ «МАН Трак Бас Юкрейн» №4 від 11.01.2018 митниця зазначає, що такий несе лише інформаційний характер, обґрунтована підстава встановлення ознак правопорушення виникла з моменту отримання Рівненською митницею відомостей від Львівської митниці. Разом з тим, позивачем не надано жодних доказів порушення посадовими особами митниці його майнових або будь-яких інших прав, як і не надано доказів порушення працівниками митниці норм законодавства під час розгляду справи про порушення митних правил.

Відзив на апеляційну скаргу від позивача не надходив.

Представники сторін в судове засідання не з'явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання.

Проте, їх неявка, в контексті положень ч.2 ст.313 КАС України, не перешкоджає розгляду справи.

Згідно ч.4 ст.229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні по справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

З матеріалів справи видно, що ПП «Автоімпортгруп» (Замовник) та ПП «А-2» (Виконавець) уклали Договір про здійснення декларування вантажів юридичних осіб №27А від 11.08.2016, п.3.2 якого передбачено, що Замовник несе повну відповідальність за достовірність пред'явлених документів та відомостей для декларування, інших митних операцій.

22.05.2017 декларантом ПП «А-2» ОСОБА_5, на підставі договору про здійснення декларування вантажів юридичних осіб №27А від 11.08.2016, укладеного з директором ПП «Автоімпортгруп» ОСОБА_1, з метою проведення митного оформлення автомобіля марки «MAN», модель «TGL 8.220», ідентифікаційний номер - НОМЕР_1, 2012 року випуску до Рівненської митниці ДФС було подано митну декларацію типу ІМ40ДЕ №UА204010/2017/211123 та реєстраційний документ на автомобіль (Zulassungsbescheinigung Teil) № VV896472 від 06.08.2012.

Листом №4 від 11.01.2018 ТзОВ «МАН Трак енд Бас Юкрейн» надало Міжрегіональній митниці ДФС інформацію про те, що автомобіль марки «MAN», ідентифікаційний номер - НОМЕР_1, був виготовлений 24.01.2012 та вперше зареєстрований 06.03.2012.

З метою перевірки правильності визначення митної вартості автомобіля та розрахунку митних платежів і повноти стягнення митних платежів за митною декларацією типу ІМ40ДЕ №UА204010/2017/211123 від 22.05.2017 було сформовано та направлено запит до управління адміністрування митних платежів Рівненської митниці ДФС №118/31/17-70-20-03 від 30.05.2018.

Службовою запискою начальника управління адміністрування митних платежів повідомлено, що за митною декларацією типу ІМ40ДЕ №UА204010/2017/211123 від 22.05.2017, з врахуванням дати введення автомобіля в експлуатацію, необхідно було сплатити митні платежі в сумі 254 903 грн.

Отже, різниця між сплаченими митними платежами та розрахованими митними платежами, які підлягають сплаті становить 164 282,82 грн.

Під час розгляду справи про порушення митних правил декларант ПП «А-2» ОСОБА_5 повідомила, що всі документи, які подавались під час митного оформлення автомобіля марки «MAN», ідентифікаційний номер - НОМЕР_1, 2012 року випуску, їй надав директор ПП «Автоімпортгруп» ОСОБА_1, а у відповідності до п.3.2 Договору про здійснення декларування вантажів юридичних осіб №27А від 11.08.2016, саме останній має нести повну відповідальність за достовірність пред'явлених документів та відомостей для декларування.

13.08.2018 заступником начальника Рівненської митниці ДФС було винесено постанову у справі про порушення митних правил № 0424/20400/18, якою ОСОБА_1 було визнано винним у порушенні митних правил, передбачених ст.485 МК України та накладено штраф у розмірі 300 % несплаченої суми митних платежів, що становить 492 848,46 грн.

Задовольняючи частково адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що під час оформлення транспортного засобу позивач визначив розмір митних платежів, виходячи з дати першої реєстрації автомобіля, як такого, що використовується до 5 років, діяв добросовісно, без жодного умислу щодо заявлення неправдивих відомостей про імпортований транспортний засіб, адже пред'явив до митного оформлення виключно ті документи, які були йому передані продавцем автомобіля та які ніким не скасовані чи визнані недійсними, що безумовно свідчить про відсутність в діях позивача, як декларанта та директора ПП «Автоімпортгруп» прямого умислу на вчинення інкримінованого правопорушення.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи, з огляду на наступне.

Згідно ст.54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов'язаний, зокрема, здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; проводити в порядку, визначеному статтями 345-354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.

Статтею 352 МК України передбачено, що посадовими особами органів доходів і зборів під час проведення перевірок можуть бути використані: документи, визначені цим Кодексом; податкова інформація; експертні висновки; судові рішення; отримані від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджені відомості щодо вартісних, кількісних або якісних характеристик, країни походження, складу та інших характеристик, які мають значення для оподаткування товарів, їх ввезення (пересилання) на митну територію України або на територію вільної митної зони чи вивезення (пересилання) за межі митної території України або території вільної митної зони, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення; інші матеріали, отримані в порядку та спосіб, передбачені цим Кодексом або іншими законами України.

З метою здійснення митного контролю органи доходів і зборів мають право направляти письмові запити та отримувати інформацію, щодо переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через кордон України, випуску товарів та їх використання на митній території України. Для підготовки висновків можуть бути використані матеріали, отримані від суб'єктів зовнішньоекономічної на запит органу доходів і зборів в порядку ст.334 МК України.

Аналіз наведених норм свідчить про можливість митного контролю після завершення митного оформлення за умови обґрунтованої підозри, що під час пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України було допущено порушення законодавства України.

Відповідно до ст.52 МК України, заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов'язані : заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Порядок переміщення транспортного засобу через митний контроль врегульовано Правилами митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України, затверджений наказом Державної митної служби України №1118 від 17.11.2005 (у редакції наказу Держмитслужби №229 від 17.03.2008) (далі - Правила №1118).

Так, згідно п.7 Правил №1118, власник ТЗ або вповноважена особа, який переміщує ТЗ через митний кордон України, пред'являє його митному органу для проведення митного огляду й подає оригінали та ксерокопії таких документів, зокрема, що підтверджують право власності на ТЗ або користування ним (у тому числі з правом розпорядження); реєстраційних (технічних) документів на транспортний засіб (якщо він перебував на обліку в реєстраційному органі іноземної держави чи України) з відмітками про зняття транспортного засобу з обліку, якщо такі документи видаються реєстраційним органом; митної декларації - у разі потреби; ВМД (у разі транзиту ТЗ, нового або знятого з обліку в реєстраційному органі, через митну територію України); що підтверджують право на надання пільг в оподаткуванні (у разі митного оформлення ТЗ з наданням пільг в оподаткуванні); паспортних документів та інших документів, визначених законодавством України та міжнародними договорами України, що дають право на перетин державного кордону, та/або паспорта громадянина (посвідчення особи з відміткою про місце проживання); посвідки чи іншого документа про постійне (тимчасове) проживання в Україні або за кордоном тощо; довідки про ідентифікаційний номер громадянина (за наявності).

Згідно п.8 вищевказаних Правил, визначення року виготовлення ТЗ здійснюється на основі даних його виробника, що містяться в ідентифікаційному номері ТЗ. Міжнародною організацією стандартизації (ISO) запроваджено з 1976 року міжнародний стандарт ідентифікаційних позначень автомобіля - ISO 3779-1983, гармонізований з державним стандартом України ДСТУ 3525-97 обов'язкового застосування в Україні, які складаються з міжнародного коду виробника ТЗ (перші три символи), описової частини (подальші шість символів) і розпізнавальної частини (останні вісім символів), за яким визначається ідентифікаційний номер ТЗ. Ідентифікаційний номер індивідуальний для кожного ТЗ.

У разі визначення року виготовлення ТЗ необхідно враховувати те, що за міжнародним стандартом ISO 3779-1983 виробники ТЗ зазначають в ідентифікаційному номері або календарний, або модельний рік виготовлення ТЗ, тобто наступний модельний рік починається після 1 липня поточного календарного року.

Стандартом ISO 3779-1983 для кодування модельних років виготовлення ТЗ рекомендовано використання 10-го символу в 17-значному ідентифікаційному номері та символів, наведених у таблиці 4.4 додатка 4 до Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України №142/5/2092 від 24.11.2003, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 24.11.2003 за №1074/8395.

Календарний і модельний роки виготовлення можуть також визначатися за розпізнавальною частиною ідентифікаційного номера (останні 8 знаків).

Більшість виробників ТЗ зазначають рік виготовлення 10-м символом у 17-значному ідентифікаційному номері. Разом з тим, існують виробники ТЗ, що зазначають рік виготовлення знаком, розміщеним в іншому місці ідентифікаційного номера ТЗ. Деякі виробники формують ідентифікаційний номер ТЗ, у якому рік виготовлення взагалі не зазначається.

За рік виготовлення ТЗ приймається календарна дата його виготовлення (день, місяць, рік).

Якщо в ідентифікаційному номері нового ТЗ не міститься повна інформація про календарну дату його виготовлення, то такою датою вважається дата виготовлення, зазначена в технічних документах виробника ТЗ.

Якщо календарну дату виготовлення ТЗ, який перебував у користуванні, визначити за його ідентифікаційним номером неможливо, то за основу береться рік виготовлення, визначений за його ідентифікаційним номером, з урахуванням календарної дати першої реєстрації ТЗ.

Датою першої реєстрації ТЗ, який перебував у користуванні, є дата, зазначена в спеціальній графі технічного паспорта (свідоцтва про реєстрацію), наприклад, паспорта німецького зразка, або дата видачі технічного паспорта (свідоцтва про реєстрацію).

У разі відсутності даних про дату першої реєстрації, коли модельний чи календарний рік виготовлення ТЗ, зазначений в ідентифікаційному номері, збігається з роком початку його експлуатації, датою виготовлення вважати 1 січня року, зазначеного в ідентифікаційному номері ТЗ.

Якщо встановлений за ідентифікаційним номером модельний рік виготовлення не збігається з роком початку експлуатації ТЗ, який зазначено в реєстраційному документі, й перевищує його, датою виготовлення вважати 1 липня зазначеного в реєстраційних документах року.

Якщо встановлений за ідентифікаційним номером календарний або модельний рік виготовлення не збігається з роком початку експлуатації ТЗ, який зазначено в реєстраційному документі, і є меншим за нього, датою виготовлення вважати 1 січня календарного року, зазначеного в ідентифікаційному номері.

У разі неможливості визначення року виготовлення ТЗ за ідентифікаційним номером роком виготовлення вважати рік, що значиться в реєстраційних і технічних документах на ТЗ.

Датою початку користування ТЗ, що були в користуванні та ввозяться на митну територію України, уважається дата першої реєстрації ТЗ, визначена в реєстраційних документах, які видані уповноваженими державними органами та дають право експлуатувати ці ТЗ на постійній основі. У разі відсутності реєстраційних документів першої реєстрації ТЗ датою початку користування вважати перший день першого місяця року, зазначеного в ідентифікаційному номері ТЗ, а за відсутності в ідентифікаційному номері року виготовлення - 1 січня року виготовлення, зазначеного в реєстраційних документах.

Судом першої інстанції встановлено та відповідачем не спростовано жодними доказами, що документи наведені вище, які було додано декларантом до митної декларації стверджують, що вперше транспортний засіб був зареєстрований (введений в експлуатацію) саме 06.08.2012.

Також, з матеріалів справи слідує, що у позивача на момент подання декларації інших даних стосовно дати випуску транспортних засобів не було.

Колегія суддів зазначає, що жодними нормативними актами не передбачено обов'язок декларанта перевіряти дані, що зазначені в товарно-супровідних документах при заповненні митних декларацій.

Щодо покликання відповідача при винесенні спірної постанови на лист ТзОВ «МАН Трак енд Бас Юкрейн» №4 від 11.01.2018, згідно якого встановлено, що фактичний рік виготовлення автомобіля «MAN», модель «TGL 8.220», ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 є 24.01.2012, а дата першої реєстрації 06.03.2012, колегія суддів зазначає, що такі відомості є інформативними і не можуть бути повністю достовірними, оскільки митна вартість транспортних засобів, рік виготовлення, а також об'єми і типи двигунів, технічні характеристики, інші відомості про транспортні засоби, можуть бути визначені при наявності технічних паспортів транспортних засобів, документів, що містять відомості про вартість, а також шляхом проведення огляду транспортного засобу із визначенням технічних характеристик, комплектації транспортного засобу, ознак, що характеризують ступінь зносу, пошкоджень, дефектів.

Відповідно до ч.1 ст.486 МК України, завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 486 МК України щодо своєчасного, всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил згідно ст.489 МК України зобов'язана з'ясувати, зокрема, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст.458 МК України, порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред'явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

За змістом ст.ст.458, 487 МК України, ст.ст.9-11 КУпАП підставою для визнання особи винною в порушенні митних правил, як різновиду адміністративного правопорушення, є встановлення у вчиненому нею діянні всіх ознак складу такого правопорушення, в тому числі ознак суб'єктивної та об'єктивної сторони складу правопорушення.

Статтею 485 МК України передбачена адміністративна відповідальність за заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв'язку з якими було надано такі пільги.

Зі змісту даної норми випливає, що склад порушення, передбаченого ст.485 МК України обумовлює наявність в діях особи особливої мети - ухилення від сплати податків та зборів, або зменшення їх розміру, та вини у формі прямого умислу.

Правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків (ст.10 КУпАП), а вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити (ст. 11 КУпАП).

Підсумовуючи наведені правові норми, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що статтею 485 МК України передбачено наявність спеціальної протиправної мети неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру, що свідчить про те, що це правопорушення може бути вчинено тільки з умисною формою вини, а тому пред'являючи до митного оформлення документи, які були йому передані продавцем автомобіля та які ніким не скасовані чи визнані недійсними, не може свідчити про наявність у діях директора ПП «Автоімпортгруп» ОСОБА_1 свідомих намірів на зменшення сплати митних платежів, відповідно й слугувати доказом його винуватості у порушенні митних правил.

З врахуванням наведеного вище, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що оспорювана постанова підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення закриттю.

Згідно ч.1 ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному з'ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, прийнята відповідно до норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому відсутні підстави для скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Рівненської митниці Державної фіскальної служби України залишити без задоволення, а рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 грудня 2018 року по справі №161/15755/18 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Р. В. Кухтей
судді С. П. Нос
Я. С. Попко