Справа № 540/2414/18
Суддя: Кисильова О.Й.
Дата ухвалення: 2019-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2019 р.м. ХерсонСправа № 540/2414/18
Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Кисильової О.Й.,

розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Херсонського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Херсонської області про визнання рішення протиправним та зобов'язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_2 (далі - позивач) звернулася до суду із адміністративним позовом до Херсонського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Херсонської області (далі - відповідач), в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 31.01.2018 року № 12 про відмову в поновленні пенсії за віком та зобов'язати відповідача поновити виплату пенсії за віком з дня подачі заяви - 23.10.2017 року.

Ухвалою від 30.11.2018 року позовна заява залишена без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків.

Ухвалою від 11.01.2019 року у справі відкрите спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). При відкритті провадження у справі суд дійшов висновку, що строк звернення до суду позивачем не пропущено.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_2 є громадянкою України, яка у 1997 році виїхала на постійне місце проживання до Ізраїлю. До 01.12.1997 року позивач отримувала пенсію, виплата якої була припинена у звязку з виїздом за кордон на постійне місце проживання. 23.10.2017 року, повернувшись в Україну, позивач звернулась до пенсійного органу з заявою про поновлення виплати пенсії. Проте, не дочекавшись відповіді, виїхала до Ізраїлю та отримала відповідь відповідача лише у листопаді 2018 року, коли знову приїхала в Україну. Рішення відповідача про відмову в поновленні виплати пенсії грунтується на тому, що позивач не надала документу, що засвідчує місце проживання (реєстрації) особи на території України. Позивач не погоджується із таким рішенням відповідача, з огляду на наступне. Так, рішенням Конституційного Суду України від 07.10.2009 року № 25-Рп/2009 визнано неконституційним положення п. 2 ч. 1 ст. 49, другого речення ст. 51 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року № 1058-ІV. Тобто, виплата пенсії повинна проводитися в будь-якому разі незалежно від місця проживання пенсіонера. Позивач зауважила, що п. 2.9 Порядку № 22-1 встановлює, що особа, яка звертається за пенсією повинна предявити паспорт (або інший документ, що засвідчує особу, місце проживання (реєстрації) та вік). Згідно із п. 2.22 Порядку № 22-1 за документ, що засвідчує місце проживання особи приймається: паспорт або довідка відповідних органів з місця проживання (реєстрації), у тому числі органів місцевого самоврядування. Відповідно до ст. 5 Закону України "Про громадянство України" документами, що підтверджують громадянство України, зокрема, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон. На підставі викладеного позивач зазначає, що відмова пенсійного органу є протиправною та просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

04.02.2019 року відповідач подав відзив на позов, за змістом якого ГУ ПФУ в Херсонській області не погоджується з вимогами позивача, з огляду на наступне. 23.10.2017 року ОСОБА_2 звернулася до відповідача з заявою про поновлення виплати пенсії. Відповідно до ст. 92 Закону України "Про пенсійне забезпечення" громадянам, які виїхали на постійне проживання за кордон, пенсії не призначаються, за винятком призначених внаслідок трудового каліцтва або професійного захворювання. Вказані положення є чинними так як неконституційними не визнавалися та є обов'язковими для всіх громадян, підприємств, установ та організацій і підлягають застосуванню на всій території України. Відповідач стверджує, що вирішення питання пенсійного забезпечення осіб, які обрали місцем проживання різні країни світу, здійснюється на підставі міжнародних договорів, укладених Україною з державою, в якій постійно проживає особа. На даний час двосторонніх угод між Україною та Ізраїлем щодо соціального забезпечення громадян іншої країни не укладено. Крім того, при зверненні із заявою про поновленнявиплати пенсії, позивач подала копія паспорту для виїзду за кордон; копію картки платника податків; довідку від 03.11.2017 року № 66, видану ОСББ "Таврія" про проживання ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1. Втім, відповідно до п. п. 2.9 Порядку № 22-1 подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна предявити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік). Згідно із пунктом 2.22 Порядку № 22-1 документ, що засвідчує місце проживання особи, приймаються: паспорт або довідка відповідних органів з місця проживання (реєстрації), у тому числі органів місцевого самоврядування. Відтак, оскільки позивач не надала оригінал паспорту громадянина України або інший документ з відміткою про реєстрацію, що є обовязковою умовою для призначення (поновлення) виплати пенсії, а відомості вказані в довідці № 66 різняться з даними, зазначеними в копії документу, який дає право на виїзд з України, в'їзд в Україну та посвідчує особу громадянина України під час перебування за межами України, тому відсутні підстави для поновлення виплати пенсії. Разом з тим, відповідач зазначає, що позивачем пропущений встановлений ст. 122 КАС України шестимісячний строк звернення до суду, оскільки при зверненні 23.10.2017 року з заявою про поновлення виплати пенсії ОСОБА_2 зазначала про припинення пенсійних виплат відбулося у грудні 1997 року, але до суду звернулась лише у січні 2019 року, тобто після спливу шестимісячного терміну. Таким чином, відповідач зазначає, що у спірних правовідносинах орган Пенсійного фонду України здійснює свої повноваження в межах повноважень та у спосіб, що передбачений законодавством України. Просить відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Пунктом 2 частинами 1 статті 263 КАС України визначено, що суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи, зокрема, щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Згідно із ч.ч. 2, 3 ст. 263 КАС України справи, визначені частиною першою цієї статті, суд розглядає у строк не більше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. Заявами по суті справи є позов та відзив.

Таким чином, суд розглядає адміністративну справу у письмовому провадженні без повідомлення її учасників.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд встановив наступні обставини.

Відповідно до паспорту громадянина України для виїзду за кордон № КС066688, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 24.01.2003 року перебуває на консульському обліку в Посольстві України в Державі Ізраїль.

14.12.1997 року ОСОБА_2, яка проживала за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, виїхала на постійне місце проживання до Ізраїлю.

23.10.2017 року позивач особисто звернулася до Херсонського обєднаного управління Пенсійного фонду України (правонаступник Головне управління Пенсійного фонду України) із заявою про поновлення виплати пенсії за віком, яку остання отримувала до 1997 року, як непрацюючий пенсіонер.

Згідно з розпискою-повідомленням від 23.10.2017 року, разом із заявою ОСОБА_1, зареєстрованою за № 14306/2/3304/1Д/2391, пенсійний орган прийняв наступні документи: заява про призначення /перерахунок пенсії, паспорт/посвідка, трудова книжка або документ про стаж.

За результатами розгляду заяви від 23.10.2017 року та наданих документів (копії паспорта громадянина України для виїзду за кордон, копії картки платника податків, довідки про фактичне місце проживання від 03.11.2017 року, виданої ОСББ "Таврія") комісія для розгляду питань, повязаних з призначенням (перерахунком) та виплатою пенсій відповідно до чинного законодавства України про пенсійне забезпечення на засіданні від 31.01.2018 року прийняла рішення, оформлене протоколом № 12, про відмову ОСОБА_3 у поновленні виплати пенсії.

Відповідно до протоколу № 12 підстава для відмови у поновлені пенсії відсутність документу, що засвідчує місце проживання (реєстрації) особи на території України, виданого згідно з вимогами ст. 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні".

Також зі змісту протоколу № 12 суд встановив, що припинення виплати пенсії позивачу було здійснено 01.12.1997 року у звязку з виїздом на постійне місце проживання до країни Ізраїль.

Надаючи оцінку законності відмови у поновленні виплати позивачу пенсії за віком, суд вважає за необхідне врахувати наступні обставини та положення законодавства.

Право громадянина на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом закріплене у статті 46 Конституції України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначено Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).

Відповідно до ст. 1 Закону № 1058-IV пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім'ї у випадках, визначених цим Законом.

Згідно із ч. 1 ст. 44 Закону № 1058-IV заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообовязковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності (ч. 3 ст.44 Закону № 1058-IV).

Пунктом 2 частини 1 статті 49 Закону № 1058-IV передбачено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється, зокрема, на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Відповідно до статті 51 Закону № 1058-IV у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від'їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Конституційний Суд України у рішенні від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009 пункт 2 частини першої статті 49, друге речення статті 51 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційним). Отже, зазначені положення Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України зазначеного Рішення.

У свою чергу, у рішенні від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що оспорюваними нормами Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" держава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.

Згідно із ч. 2 ст. 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11.12.2003 року № 1382-IV реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Таким чином, кожен громадянин України, включаючи пенсіонерів, має право на вибір свого місця проживання, зі збереженням усіх конституційних прав.

Аналогічна правова позиція викладена Європейським судом з прав людини у рішенні у справі "Пічкур проти України", яке набрало статусу остаточного 07.02.2014 року, та є джерелом права відповідно до статті 17 Закону України від 23.02.2006 року № 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини".

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення пенсій врегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 року № 22-1, у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07.07.2014 року №13-1 (далі Порядок № 22-1).

Пунктом 1.1 Порядку № 22-1 встановлено, що заява про призначення пенсії непрацюючим особам, а також членам сім'ї у зв'язку з втратою годувальника подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, об'єднаного управління (далі - орган, що призначає пенсію) за місцем проживання (реєстрації).

За приписами пункту 2.1 Порядку № 22-1 документи, які додаються до заяви про призначення пенсії за віком: документ про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків або свідоцтво про загальнообов'язкове державне соціальне страхування; документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637; для підтвердження заробітної плати відділом персоніфікованого обліку надаються індивідуальні відомості про застраховану особу за період з 01.07.2000 року. За бажанням пенсіонера у період до 01.01.2016 року ним може подаватись довідка про заробітну плату (дохід) до 01.07.2000 року (додаток 1) із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам.

Документи, необхідні для призначення пенсії, можуть бути подані як в оригіналах, так і копіях, посвідчених нотаріально або адміністрацією підприємства, установи, організації, що подає документи заявника для призначення пенсії, чи органом, що призначає пенсію. Документи про стаж, вік та заробітну плату подаються тільки в оригіналах. У разі якщо підтвердженням страхового стажу є трудова книжка, надається копія з неї, завірена адміністрацією підприємства, установи, організації за місцем останньої роботи або органом, що призначає пенсію (п. 2.23 Порядку № 22-1).

Пунктом 2.9 Порядку № 22-1 передбачено, що особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред'явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік).

Суд наголошує, що підставою відмови у поновленні ОСОБА_3 пенсії у рішенні від 31.01.2018 року зазначено відсутність документу, що засвідчує місце проживання (реєстрації) особи на території України , виданого згідно з вимогами ст. 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні".

Так, стаття 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11.12.2003 року № 1382-IV (далі Закон № 1382-IV) передбачає визначення термінів, які наводяться у вказаному Законі.

Зокрема, у абзаці 9 ст. 3 Закону № 1382-IV зазначено, що документи, до яких вносяться відомості про місце проживання, - це паспорт громадянина України, тимчасове посвідчення громадянина України, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист.

У статті 5 Закону України "Про громадянство України" від 18.01.2001 року № 2235-III наведено вичерпний перелік документів, які підтверджують громадянство України, серед яких, зокрема, паспорт громадянина України та паспорт громадянина України для виїзду за кордон.

Суд зауважує, що вказані документи підтверджують один і той же факт - наявність громадянства, та не вирізняються за пріоритетністю або призначенням.

Таким чином, суд вважає, що місце проживання особи не визначає обсяг її конституційних прав та свобод, відтак право громадянина на одержання пенсії не може бути обмеженим такою умовою, як постійне проживання в Україні.

Отже, з урахуванням наведеного вище, суд дійшов висновку про подання позивачем до пенсійного органу всіх документів, необхідних для поновлення пенсії.

Натомість, вимога пенсійного органу у наданні документу, що засвідчує місце проживання (реєстрації) особи на території України, висловлена, особі, яка завідомо перебуває на консульському обліку в Посольстві України в Державі Ізраїль, як така, що там постійно проживає, розцінюється судом, як відверте ухилення органу державної влади від виконання передбачених Конституцією України взятих на себе Державною зобовязань перед громадянами України, незалежно від їх місця проживання або будь-яких інших особливостей.

Суд звертає увагу, що жодних інших підстав для відмови у поновленні виплати пенсії відповідачем в оскаржуваному рішенні не наведено.

За таких обставин суд дійшов висновку про наявність підстав для поновлення ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, пенсії за віком з дати звернення до пенсійного органу, тобто з 23.10.2017 року.

Згідно із частиною 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач належними та допустимими доказами не довів правомірності свого рішення про відмову у поновленні пенсії позивачу.

З огляду на викладене вище, суд задовольняє позовні вимоги ОСОБА_1 у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 143, 242-246, 250, 255 КАС України, суд, -

вирішив:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Херсонського обєднаного управління Пенсійного фонду України Херсонської області від 31.01.2018 року, оформлене протоколом № 12 про відмову у поновленні ОСОБА_3 (рнокпп НОМЕР_1, 73000, АДРЕСА_2) виплату пенсії за віком.

Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України Херсонської області (, місцезнаходження: вул. Комкова, 76 а, м. Херсон, 73027) поновити виплату ОСОБА_3 (рнокпп НОМЕР_1, 73000, АДРЕСА_2) пенсії за віком з дня подачі заяви - 23.10.2017 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України Херсонської області (, місцезнаходження: вул. Комкова, 76 а, м. Херсон, 73027) на користь ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1, 73000, АДРЕСА_2) судові витрати зі сплати судового збору у сумі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П'ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Кисильова О.Й.

кат. 112010200