Справа № 643/10615/17
Суддя: Присяжнюк О.В.
Дата ухвалення: 2019-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2019 р.Справа № 643/10615/17
Другий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,

Суддів: Мельнікової Л.В. , Бенедик А.П. ,

за участю секретаря судового засідання - Багмет А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 23.10.2018 року (ухвалене суддею Горбуновою Я.М.) по справі № 643/10615/17 за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Адміністрації Московського району Харківської міської ради

про визнання неправомірним рішення, зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Московського районного суду м. Харкова з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Адміністрації Московського району Харківської міської ради, в якому просив: визнати неправомірним рішення відповідача від 01.07.2015 р. про зняття з позивача 50 відсоткових пільг на оплату житлово-комунальних послуг та зобов'язати відповідача інформувати АК "Харківобленерго", КП "Харківводоканал", ТОВ "Харківгаззбуд", ТОВ "Харківекоресурс" про проведення перерахунку рахунків з 01.07.2015 р. з урахуванням 50 відсотків пільг.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 23.10.2018 р. відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Московського районного суду м. Харкова від 23.10.2018 р. та прийняти постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме: Закону України "Про міліцію", Закону України "Про Національну поліцію", на не відповідність висновків суду обставинам справи, оскільки відповідачем протиправно припинено його право на пільгу у розмірі 50 % на оплату комунальних, яка надана позивачу довічно при звільненні з органів внутрішніх справ.

У судовому засіданні позивач підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

У судовому засіданні представники відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечували та просили залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ України, з яких був звільнений за вислугу років та станом здоров'я 05.10.1998 р., і йому була призначена пенсія згідно із Законом України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького та рядового складу органів внутрішніх справ".

Відповідно до довідки від 29.10.1998 р. №100/21880, виданої Фінансово-економічним управлінням УМВС України в Харківській області, ОСОБА_1 та члени його сім'ї з 05.10.1998 р. набули право на 50-відсоткову знижку по оплаті жилої площі, комунальних послуг, а також палива, відповідно до Закону України "Про міліцію".

Судовим розглядом встановлено, що на підставі заяви і декларації від 02.06.2015 р., надісланої до управління через Укрпошту, позивачу призначено субсидію для відшкодування витрат на плату житлово-комунальних послуг відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2015 р. № 106 "Про удосконалення порядку надання житлових субсидій" в межах соціальних нормативі в користування житлово-комунальними послугами та соціальної норми житла, встановлених постановою Кабінету Міністрів України від 06.08.2014 р. № 409 "Про встановлення державних соціальних стандартів у сфері житлово-комунального обслуговування" з квітня 2015 року по березень 2016 року включно. При цьому, субсидія на неопалювальний період, з травня 2015 року по вересень 2015 року склала 0,00 грн., розмір плати за житлово-комунальні послуги в межах соціальних нормативів склав 66,02 грн., середньомісячний сукупний доход сім'ї - 1430,43 грн., частка середньомісячного сукупного доходу (9,12%) - 130,46 грн. (66,02 - 130,46 = - 64,44 грн.)

З липня 2015 року позивачу зроблено перерахунок раніше призначеної субсидії у зв'язку з припиненням дії 50 відсоткової знижки по оплаті за житлово-комунальні послуги. Розмір субсидії з липня 2015 по вересень 2015 року склав 1,56 грн.

Після набрання чинності розпорядження Харківського міського голови про початок опалювального сезону з 12.10.2015 р. позивачу розрахована житлова субсидія на неповний місяць опалювального періоду. Розмір субсидії за жовтень 2015 року склав 1027,60 грн. Частка середньо місячного сукупного доходу (9,12%) не змінилась.

Надання позивачу пільг на житлово-комунальні послуги було припинено з 01.07.2015 р., оскільки протягом липня-вересня 2015 року позивач не звернувся до управління для визначення права на отримання пільг із декларацією та довідкою про доходи.

Позивач вважає таке припинення про зняття з нього 50 відсотків пільг на оплату житлово-комунальних послуг необґрунтованим, у зв'язку з чим звернувся до суду із цим позовом.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, зупиняючи застосування пільги ОСОБА_1, як пенсіонеру МВС України, у вигляді 50 відсотків знижки на оплату житлово-комунальних послуг, а також палива, діяв на підставі та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законодавством.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частинами першою та другою статті 22 Закону України "Про міліцію" передбачено, що держава гарантує працівникам міліції соціальний захист. Працівники міліції користуються пільгами при розподілі житла, встановленні квартирних телефонів, влаштуванні дітей у дошкільні заклади, вирішенні інших питань соціально-побутового забезпечення у порядку, передбаченому законодавством України.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 Закону України "Про міліцію" (в редакції, чинній на час призначення позивачу пільги), працівникам міліції та членам їх сімей надавалась 50-відсоткова знижка по оплаті жилої площі, комунальних послуг, а також палива.

Згідно із ч. 6 ст. 22 Закону України "Про міліцію", за працівниками міліції, звільненими зі служби за віком, хворобою або вислугою років, зберігається право на пільги згідно з цим Законом.

Законом України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28.12.2014 р. внесені зміни в Закон України "Про міліцію" і частина сьома статті 22 викладена у новій редакції, згідно якої пільги, передбачені частинами четвертою, п'ятою та шостою цієї статті, надаються за умови, якщо розмір середньомісячного сукупного доходу сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців не перевищує величини доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до вказаного Закону Кабінетом Міністрів України 04.06.2015 р. прийнято постанову № 389, яка набрала чинності 01.07.2015 р. та якою затверджено Порядок надання пільг окремим категоріям громадян з урахуванням середньомісячного сукупного доходу сім'ї (в подальшому - Порядок). Вказаним Порядком визначено механізм реалізації права на отримання пільг з оплати послуг за користування житлом (квартирна плата, плата за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), комунальних послуг (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, вивезення побутових відходів), паливом, скрапленим газом, телефоном, а також послуг із встановлення квартирних телефонів (далі - пільги) залежно від середньомісячного сукупного доходу сім'ї осіб, які мають право на пільги згідно із законодавчими актами.

Згідно пункту 2 Порядку, дія останнього поширювалась на осіб, які мають право на пільги за соціальною ознакою згідно із Законом України "Про міліцію".

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що у період з часу призначення позивачу пільги та до 01.07.2015 р. чинним законодавством встановлювалось право певного кола осіб відповідно до Закону України "Про міліцію" на отримання 50 відсоткової знижки по оплаті жилої площі, комунальних послуг, а також палива.

Механізм реалізації вказаного права підзаконними нормативно-правовими актами не встановлювався. З набранням чинності Законом України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" внесено зміни до Закону України "Про міліцію", за змістом яких право на отримання працівниками міліції та членами їх сімей, а також працівниками міліції, звільненими зі служби за віком, хворобою або вислугою років, 50-відсоткової знижки плати за користування житлом та комунальними послугами, за паливо збережено, за змістом і колом осіб не звужено. Між тим, законодавцем встановлено умову, за наявності якої вказана пільга призначається, а саме: якщо розмір середньомісячного сукупного доходу сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців не перевищує величини доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу.

Кабінетом Міністрів України на виконання зазначеної норми закону затверджено механізм реалізації права на отримання зазначеного виду пільг, яким врегульовано в тому числі види доходів, які враховуються до складу сукупного доходу сім'ї пільговика.

Пунктом 10 "Порядку надання пільг окремим категоріям громадян з урахуванням середньомісячного сукупного доходу сім'ї" передбачає, що уразі коли середньомісячний дохід сім'ї пільговика в розрахунку на одну особу не перевищує величину доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу (в 2015 році -1710 грн.) пільговик має право на отримання пільг протягом шести місяців з місяця визначення відповідного права, а у разі визначення права у липні-вересні 2015 року - протягом шести місяців починаючи з 01.07.2015 р.

Пунктами 8 та 9 Порядку передбачено, що для визначення права на отримання пільг, пільговики подають до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення декларацію про доходи сім'ї пільговика за встановленою формою, а також довідки про доходи свої та членів сім'ї за шість місяців, що передують місяцю звернення, або документи, що підтверджують відсутність доходів за такий період.

Структурний підрозділ з питань соціального захисту населення протягом десяти днів з дня отримання інформації, визначає середньомісячний сукупний дохід сім'ї в розрахунку на одну особу шляхом ділення загальної суми грошових доходів кожного члена сім'ї пільговика за попередні шість місяців на 6 і на кількість членів сім'ї.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що протягом липня-вересня 2015 року позивач не звертався до управління для визначення права на отримання пільг із декларацією та довідкою про доходи, що не спростовується матеріалами справи.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.2016 р. № 36 до пункту 2 Порядку надання пільг окремим категоріям громадян з урахуванням середньомісячного сукупного доходу сім'ї було внесено зміни та слова "Про міліцію" (звільнені із служби за віком, хворобою або вислугою років працівники міліції, особи начальницького складу податкової міліції, особи рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби; діти (до досягнення повноліття) працівників міліції, осіб начальницького складу податкової міліції, рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби, загиблих або померлих у зв'язку з виконанням службових обов'язків, непрацездатні члени сімей, які перебували на їх утриманні), виключено.

У зв'язку з набранням 07.11.2015 р. чинності Законом України "Про Національну поліцію", відповідно втратив чинність Закон України "Про міліцію", відповідно до статті 22 якого позивач мав право на 50-відсоткову знижку по сплаті за користування житлом та комунальними послугами, за паливо.

Згідно абзаців 2 та 3 пункту 15 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію" встановлено, що за колишніми працівниками міліції, у тому числі пенсіонерами, а також членами їхніх сімей, іншими особами зберігаються пільги, компенсації і гарантії, передбачені цим Законом для колишніх поліцейських, членів їхніх сімей, інших осіб.

Таким чином, наведеною нормою прямо закріплено застереження щодо можливості збереження за пенсіонерами МВС та членів їхніх сімей лише тих пільг, які наразі передбачені Законом України "Про Національну поліцію" для колишніх поліцейських, членів їхніх сімей, інших осіб.

Закон України "Про Національну поліцію" не містить норми, яка передбачає надання колишнім поліцейським, членам їхніх сімей пільги на оплату житлово-комунальних послуг, які позивач мав відповідно до Закону України "Про міліцію", а тому відсутні законні підстави для їх поновлення, що в свою чергу свідчить про правомірність дій відповідача в частині припинення виплати вищезазначених пільг з 07.11. 2015 р.

Враховуючи те, що останнім в часі є Закон України "Про Національну поліцію", то пріоритетними в даному випадку є положення саме цього Закону.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права, викладений у постанові Верховного Суду від 20.02.2018 р. (справі № 484/655/16-а).

Із врахуванням вищевикладеного суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність у відповідача правових підстав для надання позивачу пільг на оплату житлово-комунальних послуг з 01.07.2015 р., оскільки позивач протягом липня-вересня 2015 року не звертався до управління для визначення права на отримання пільг із декларацією та довідкою про доходи, а з 07.11.2015 р. такі пільги не передбачені чинним законодавством, зокрема і Законом України "Про Національну поліцію", у зв'язку з чим позовні вимоги необґрунтовані та у їх задоволенні необхідно відмовити.

Наявність у позивача пільг, які в подальшому скасовані у встановленому законом порядку, не є позбавленням позивача права власності, оскільки зміни у законодавстві відбулись у встановленому Конституцією України порядку, докази протилежного відсутні. Також апеляційний суд зазначає, що у цьому випадку позивач не несе і надмірного тягаря у вигляді обов'язку оплачувати послуги в повному обсязі, оскільки на законодавчому рівні врегульоване питання щодо можливості отримання субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива, зокрема Постановою Кабінету Міністрів України № 848 від 21.10.1995 р. Позивач не обмежений у праві, за наявності певних обставин, скористатись можливістю оформлення субсидій.

Доводи апелянта, що рішенням суду першої інстанції та діями відповідача звужено соціальні права позивача на пільги, тоді як Конституцією України не допускається звуження змісту і обсягу існуючих прав і свобод, суд апеляційної інстанції вважає необгрнутованими, оскільки Законом України "Про Національну поліцію", на підставі якого втратив чинність Закону України "Про міліцію", встановлено нові соціальні гарантії для поліцейських, які поширюють свою дію і на колишніх працівників міліції, які мають право на пільги та соціальний захист, передбачений Законом України "Про Національну поліцію".

Щодо інших доводів апелянта, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Однак, згідно із п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов'язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Таким чином, суд переглянувши, у межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, ретельно дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення відповідно до вимог матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Московського районного суду м. Харкова від 23.10.18 р. - без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 21.01.2019 р. відстрочено ОСОБА_1 сплату судового збору за подання апеляційної скарги до ухвалення судового рішення по цій справі, у зв'язку з чим, відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати за подання апеляційної скарги у розмірі 704 гривні підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь Державного бюджету України.

Керуючись ст. ст. 9, 139, 243, 308, 316, 322, 325, 326, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 23.10.2018 року по справі № 643/10615/17 - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Державного бюджету України судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 704 (сімсот чотири) гривні.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя О.В. Присяжнюк
Судді Л.В. Мельнікова А.П. Бенедик
Повний текст постанови складено 11.02.2019 року