Справа № 500/2465/18
Суддя: Дерех Надія Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/2465/18

05 лютого 2019 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі:

головуючої судді Дерех Н.В.

за участю:

секретаря судового засідання Заблоцька І.І.

позивача СПД ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача Сторчак О.З.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін адміністративну справу за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Тернопільській області про визнання недійсними та скасування припису та постанови,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 (надалі, позивач, ФОП ОСОБА_1.) звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовом до Управління Держпраці у Тернопільській області (надалі, відповідач), в якому просив визнати недійсним та скасувати припис Управління Держпраці у Тернопільській області ТР1408/40/АВ/П від 08.10.2018 року, постанову Управління Держпраці у Тернопільській області №ТР1408/40/АВ/ТД-ФС від 25.10.2018 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що висновки, які зроблені відповідачем не відповідають дійсним обставинам. При цьому вказав, що інспекційне відвідування відбулося 05.10.2018 року в присутності самого позивача, який у місці проведення та здійснення ним підприємницької діяльності самостійно здійснював функції продавця біля касового апарату. Позивач пояснив, що ОСОБА_4 безпосередньо не здійснювала жодних функцій, а тому твердження в акті щодо безпосереднього виконання нею обов'язків чи надання послуг є безпідставні. Також, позивач не заперечує факту знаходження ОСОБА_4 в момент перевірки в магазині, однак підстави її знаходження є повністю обґрунтованими так як вона проходила стажування. Просить врахувати, що з громадянкою ОСОБА_4 було укладено цивільно-правовий договір про надання торгово-консультаційних послуг. Вважає винесений відповідачем припис та постанову про накладення штрафу протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 20.11.2018 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання у справі призначено на 18.12.2018 року о 10:00 год.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 18.12.2018 року розгляд справи відкладено до 17.01.2019 року 11:00 год.

Представник відповідача подав до суду відзив на адміністративний позов, в якому зазначив, що під час здійснення інспекційного відвідування фізичної особи - підприємця о 10 год. 45 хв. 05.10.2018 року у магазині "ІНФОРМАЦІЯ_1" за адресою АДРЕСА_1, виявлено та зафіксовано засобами фототехніки одну особу, яка виконувала обов'язки продавця продуктів і назвалась ОСОБА_4. Представник відповідача вказав, що в письмовому поясненні від 05.10.2018 року, яке надала ОСОБА_4 зазначено, що вона стажується на посаду продавця у ФОП ОСОБА_1 у магазині "ІНФОРМАЦІЯ_1" по АДРЕСА_1 з 05.10.2018 року. Під час проведення інспекційного відвідування, позивач надав цивільно-правовий договір №1 від 01.10.2018 року, укладений з ОСОБА_4, однак в зазначеному договорі не визначено обсяг виконуваної роботи, а обумовлюється лише зобов'язання виконувати відповідні послуги, кількісно-якісні характеристики виконання робіт (надання послуг), місце їх виконання в договорах відсутні. В договорі не зазначається, який саме конкретно результат роботи повинен передати виконавець замовнику. Отже, у зазначеному договорі фактично наявні ознаки трудового договору (трудових відносин), передбачені статтею 24 Кодексу законів про працю України. Таким чином, вважають, що позивач, всупереч вимогам частини третьої статті 24 Кодексу законів про працю України, допустив особу до виконання трудових обов'язків продавця без укладення трудового договору (оформлення наказу) та повідомлення до відповідного територіального органу фіскальної служби, а тому винесений припис та постанова є правомірними.

17.01.2019 року оголошено перерву до 05.02.2019 року о 10:00 год., розгляд справи продовжено на 1 місяць.

Позивач та представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили задовольнити позов повністю.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечила, просила відмовити у його задоволенні повністю.

Судом встановлено, що посадовими особами Управління Держпраці у Тернопільській області у період з 05.10.2018 року по 10.10.2018 року проведено інспекційне відвідування фізичної особи-підприємця ОСОБА_1. Підставою для проведення інспекційного відвідування був лист ДФС від 04.10.2018 року щодо розбіжностей між наявними робочими місцями та кількістю офіційно зареєстрованих найманих працівників, зокрема, щодо ФОП ОСОБА_1

Інспекційне відвідування проведено головним державним інспектором ОСОБА_5 у відповідності до Наказу Управління Держпраці у Тернопільській області №625 від 04.10.2018 року, Направлення на проведення заходу державного контролю за додержанням законодавства про працю (інспекційного відвідування) від 04.10.2018 року №ТР1408/40.

За результатами проведеного інспекційного відвідування складений Акт інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю №1408/40/АВ від 08.10.2018 року. Вказаним Актом виявлено, що в порушення вимог частини третьої статті 24 Кодексу законів про працю України, Постанови КМУ №413 від 17.06.2015 року, ФОП ОСОБА_1 допустив громадянку ОСОБА_4 до виконання трудових обов'язків продавця у магазин "ІНФОРМАЦІЯ_1" за адресою АДРЕСА_1 без укладення трудових договорів (оформлених наказом) та без повідомлення до відповідного територіального органу фіскальної служби.

Посадовими особами Управління Держпраці у Тернопільській області винесено Припис про усунення виявлених порушень №ТР1408/40/АВ/П, який підписаний позивачем 08.10.2018 року без застережень.

Відповідачем надіслано на адресу позивача повідомлення від 17.10.2018 року №3529/01-05-12.3/18, в якому було зазначено про розгляд справи 25.10.2018 року о 10:30 год. в приміщенні Управління Держпраці у Тернопільській області за адресою: вул.Шпитальна, 7, м.Тернопіль, 7 поверх.

25.10.2018 року Управлінням Держпраці у Тернопільській області винесено постанову про накладення штрафу уповноваженими особами №ТР1408/40/АВ-ТД-ФС, яким застосовано до позивача штраф у розмірі 111690,000 грн. Вказана Постанова надіслана позивачу 26.102018 року.

Не погоджуючись з приписом та Постановою Управління Держпраці у Тернопільській області, позивач звернувся з позовом до суду.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Відповідно до статті 259 Кодексу законів про працю України (надалі КЗпП України), державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 2 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 року №295 передбачено, що державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці Держпраці та її територіальних органів.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 року №413 встановлено, що повідомлення про прийняття працівника на роботу подається власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом (особо) чи фізичною особою до територіальних органів Державної фіскальної служби за місцем обліку їх як платника єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за формою згідно з додатковим до початку роботи працівника за укладеним трудовим договором.

У відповідності до статті 21 КЗпП України, трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Статтею 24 КЗпП України передбачено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов'язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров'я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.

В свою чергу, загальне визначення цивільно-правового договору наведено у ст. 626 Цивільного кодексу України. Так, вказаною нормою встановлено, що договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Суд зазначає, що основною ознакою, що відрізняє цивільні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату.

Виконавець, який працює за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, хоча і може бути з ними ознайомлений, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик, працівник не зараховується до штату установи (організації), не вноситься запис до трудової книжки та не видається розпорядчий документ про прийом його на роботу на певну посаду.

З аналізу наведених норм вбачається, що трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов'язаний виконувати не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт.

Ще одна відмінність між зазначеними договорами полягає в тому, що за трудовим договором працівника приймають на роботу (посаду), включену до штату підприємства, для виконання певної роботи (певних функцій) за конкретною кваліфікацією, професією, посадою. Працівникові гарантується заробітна плата, встановлені трудовим законодавством гарантії, пільги, компенсації, тощо. Наведена правова позиція зазначена в Постановах Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі №820/1432/17, від 26.09.2018 року у справі №822/723/17.

Крім того, на думку суду, відповідальність працівника за трудовим договором регулюється лише імперативними нормами, тобто нормами КЗпП України та інших актів трудового законодавства, що не можуть змінюватися сторонами у договорі, а відповідальність виконавця послуг у цивільно-правових відносинах визначається сторонами у договорі або чинним законодавством України, зокрема нормами ЦК України.

Як вбачається з матеріалів даної справи, інспекційне відвідування розпочато 05.10.2018 року о 10:45 год. та день завершення - 08.10.2018 року о 16:00 год. Під час такого інспекційного відвідування засобами фотозйомки 05.10.2018 року зафіксовано в магазині "ІНФОРМАЦІЯ_1", що знаходиться у АДРЕСА_1, жінку за прилавком магазину, яка назвалась ОСОБА_4.

В ході інспекційного відвідування інспектору праці надано цивільно-правовий договір від 01.10.2018 року №1 укладений з ОСОБА_4 терміном на 2 місяці.

05.10.2018 року, в час початку інспекційного відвідування інспектору також надано заяву про прийняття на роботу ОСОБА_4, яка датована 04.10.20.18 року щодо прийняття її на роботу продавцем з 05.10.2018 року; трудовий договір від 05.10.2018 року та повідомлення про прийняття працівника на роботу, яке згідно квитанції №2 надійшло в орган ДФС 09.10.2018 року в 17:32:55 год. після проведення інспекційного відвідування.

З огляду на вищенаведене, суд не приймає до уваги лист ФОП ОСОБА_1 від 10.10.2019 щодо виконання вимог припису, оскільки станом на момент проведення інспекційного відвідування позивачем не були належним чином оформлені трудові відносини з ОСОБА_4, таким чином, даний припис є правомірний. У свою чергу, припис є обов'язковою для виконання у визначені строки письмова вимога посадової особи органу державного нагляду (контролю) суб'єкта господарювання щодо усунення порушень вимог законодавства.

Проте, у сукупності обставин даної справи, суд приймає до уваги пояснення свідка ОСОБА_5, яка у судовому засіданні зазначила, що особа, яка перебувала у магазині "ІНФОРМАЦІЯ_1" по АДРЕСА_1, м.Тернопіль та представилась як ОСОБА_4 17.01.1956 року, проходила стажування на посаду "ІНФОРМАЦІЯ_1" у вказаному магазині.

Суд зазначає, що посада "ІНФОРМАЦІЯ_1" внесена в Класифікатор професій і посад ДК 003:2010, затверджена наказом Держспоживстандарту України від 28.07.2010року №327 (зі змінами)

Крім того, із на даного у ході інспекційного відвідування цивільно - правового договору №1 від 01.10.2018 року, вбачається, що виконавець (ОСОБА_4), зобов'язується особисто надати Замовнику послуги (виконати роботу) в обсязі і на умовах передбачених даним договором, а Замовник (ФОП ОСОБА_1.) зобов'язується прийняти та оплатити дані послуги (роботи) (п.п.1.1).

В цьому пункті обсяг виконуваної роботи не визначено у вигляді конкретних фізичних величин, які підлягають вимірюванню та можуть бути відображені в акті їх приймання, як повинно бути зазначено в цивільно-правовому договорі. У даному договорі серед обов'язків Виконавця передбачено надання торгово - консультаційних послуг, що за своїм змістом входить до обов'язків посади "ІНФОРМАЦІЯ_1", а не видом робіт чи послуг, що вбачається зі змісту Національного класифікатора України професій ДК 003:2010 (довідник кваліфікаційних характеристик професій працівників).

В той же час, що у своїх поясненням ОСОБА_4 зазначила, що стажується в магазині "ІНФОРМАЦІЯ_1", АДРЕСА_1, у підприємця ОСОБА_1 з 05.0.2018 року на посаду "Продавця".

Управління Держпраці у Тернопільській області 08.10.2018 року отримано пояснення ОСОБА_1, який пояснив, що 05.10.2018 року ОСОБА_4 стажувалась на посаду продавця в магазині "ІНФОРМАЦІЯ_1" по АДРЕСА_1 ОСОБА_4 не надала повністю всіх документів для оформлення трудових відносин. Також зазначив, що трудові відносини з ОСОБА_4 оформляться найближчим часом згідно чинного законодавства.

Суд зазначає, що у контексті Закону України "Про зайнятість населення", студенти вищих та учні професійно-технічних навчальних закладів, що здобули професію (кваліфікацію) за освітньо-кваліфікаційним рівнем "кваліфікований робітник", "молодший спеціаліст", "бакалавр", "спеціаліст" та продовжують навчатися на наступному освітньо - кваліфікаційному рівні, мають право проходити стажування за професією (спеціальністю), за якою здобувається освіта, на підприємствах, в установах та організаціях незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, на умовах, визначених договором про стажування у вільний від навчання час. Метою стажування є набуття досвіду з виконання професійних завдань та обов'язків, удосконалення професійних знань, умінь та навичок, вивчення та засвоєння нових технологій, техніки, набуття додаткових компетенцій. Порядок укладення договору про стажування та типову форму договору затверджує Кабінет Міністрів України. Строк стажування за договором не може перевищувати шести місяців.

Аналізуючи норми чинного законодавства та обставини даної справи у сукупності, суд вважає, що в даному випадку не могло мати місце стажування.

Всупереч вищезазначеному, наказ позивачем про прийом на роботу ОСОБА_4 не видано, трудовий договір, відповідно до вимог ст. 24 КЗпП України, з нею не укладено, повідомлення до центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу не надано, а також не було вчинено запис у трудову книжку ОСОБА_4

Згідно з частинами першою, другою статті 265 КЗпП України, посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством. Юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення (абзац другий частини другої статті 265 КЗпП України).

В свою чергу, механізм накладення на суб'єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 КЗпП України та частинами другою - сьомою статті 53 Закону України «Про зайнятість населення» визначено постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення» від 17 липня 2013 року № 509.

Таким чином, враховуючи положення ст. 2 КАС України, у межах спірних правовідносин позивачем не дотримано вимог статті 24 КЗпП України в частині обов'язкового укладання трудових договорів у письмовій формі шляхом укладення договору (контракту), або видання наказу, або розпорядження та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, відповідачем під час прийняття оскаржуваної постанови про накладення штрафу дотримано вимоги Порядку № 509, а отже спірна Постанова та припис є правомірними а тому правові підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Суд також приймає до уваги той факт, що відповідач повідомив ФОП ОСОБА_1 про час і місце розгляду справи, що підтверджує виконання відповідачем норм пункту 6 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення.

У відповідності до частини першої та другої ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Виходячи із наведеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги до задоволення не підлягають.

У відповідності до норм ст.139 КАС України, судові витрати не підлягають до відшкодування, оскільки у задоволенні позову відмовлено повністю.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Тернопільській області про визнання недійсними та скасування припису та постанови - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 08 лютого 2019 року.

Головуюча суддя Дерех Н.В.

копія вірна

Суддя Дерех Н.В.