Справа № 815/2946/18
Суддя: Лук'янчук О.В.
Дата ухвалення: 2019-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2019 р. Справа № 815/2946/18
Категорія: 10.3 Головуючий в 1 інстанції: Самойлюк Г. П.

Час і місце ухвалення: 11:28 год.,м. Одеса

Колегія суддів П'ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - Лук'янчук О.В.

суддів - Бітова А. І.

- Ступакової І. Г.

при секретарі - Черкасовій Є.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Управління соціального захисту населення в Суворовському районі м. Одеси, Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради про визнання протиправною відмови від 27.04.2018 р. у видачі посвідчення "інваліда війни" міжнародного зразка за формою, що діяла станом на 01 січня 1992 року, зобов'язання видати посвідчення "інваліда війни" міжнародного зразка за формою, що діяла станом на 01 січня 1992 року,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Управління соціального захисту населення в Суворовському районі м. Одеси, Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради в якому просив:

- визнати протиправною відмову Управління соціального захисту населення в Суворовському районі м. Одеси від 27.04.2018 року у видачі посвідчення "Інваліда війни" міжнародного зразка за формою, що діяла станом на 01 січня 1992 року гр. ОСОБА_2;

- зобов'язати Управління соціального захисту населення в Суворовському районі м. Одеси видати ОСОБА_2 посвідчення "Інваліда війни" міжнародного зразка за формою, що діяла станом на 01 січня 1992 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначається, що ОСОБА_2 є інвалідом війни та має право на отримання посвідчення інваліда війни міжнародного зразка за формою, що діяла станом на 01 січня 1992 року, для пільгового проїзду, що передбачене Угодою "Про взаємне визнання прав на пільговий проїзд для інвалідів та учасників Великої Вітчизняної війни, а також осіб, прирівняних до них" від 12.03.1993р

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2018 року позов ОСОБА_2 до Управління соціального захисту населення в Суворовському районі м. Одеси, Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради про визнання протиправною відмови від 27.04.2018 р. у видачі посвідчення "інваліда війни" міжнародного зразка за формою, що діяла станом на 01 січня 1992 року, зобов'язання видати посвідчення "інваліда війни" міжнародного зразка за формою, що діяла станом на 01 січня 1992 року, - задоволено.

Визнано протиправною відмову Управління соціального захисту населення в Суворовському районі м. Одеси від 27.04.2018 року у видачі посвідчення "Інваліда війни" міжнародного зразка за формою, що діяла станом на 01 січня 1992 року гр. ОСОБА_2.

Зобов'язано Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради видати ОСОБА_2 посвідчення "Інваліда війни" міжнародного зразка за формою, що діяла станом на 01 січня 1992 року.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради подав апеляційну скаргу, в якій зазначає про порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин справи, а тому просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що позивач вперше отримав статус « Інваліда війни» в 2001 році, тобто після 1992 року, як передбачено Угодою, а чинним законодавством України н передбачена видача посвідчень «Інваліда війни» міжнародного зразка за формою, що діяла станом на 01.01.1992 року.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, має статус інваліда війни 2 групи.

Згідно з відомостями довідки МСЕК №132775 від 24.06.1997, вперше позивач визнаний інвалідом загального захворювання 3 групи, терміном до 01.07.1999р.

Позивач пройшов переогляд та його було визнано інвалідом 3 групи терміном до 01.03.2002р, причина інвалідності пов'язана з пораненням отриманим в період бойових дій при виконанні інтернаціонального обов'язку (довідка МСЕК №004148 від 19.02.2001р.). На підставі зазначеної довідки заявнику було встановлено статус інваліда війни 3 групи та видане відповідне посвідчення.

Як було встановлено Київським апеляційним адміністративним судом при вирішенні справи № 826/675/17, згідно довідки МСЕК №004477 від 04.04.2002р, причина інвалідності пов'язана з пораненням отриманим в період бойових дій при виконанні інтернаціонального обов'язку. Інвалідність встановлена безстроково. Зазначені обставини визнаються учасниками справи та з урахуванням приписів ч.4 ст. 78 КАС України не потребують доказування.

20.04.2018р. позивач звернувся до Управління соціального захисту населення в Суворовському районі м. Одеси із заявою щодо видачі посвідчення інваліда війни за формою, чинною на 01.01.1992р.

08.06.2018р. (вх. № Б-58) позивачу на вищевказане звернення Управлінням соціального захисту населення в Суворовському районі м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради надано відповідь, якою повідомлено про відсутність правових підстав для видачі ОСОБА_2 посвідчення за формою, що діяла на 01.01.1992р., оскільки, відповідно наданих позивачем копій документів статус інваліда війни було йому встановлено після врегулювання питання встановлення статусу ветерана війни та видачі відповідного посвідчення.

Позивач вважає, що йому безпідставно відмовлено у видачі посвідчення інваліда війни зразка колишнього СРСР для пільгового проїзду територією країн-членів СНД, а тому звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для їх задоволення, оскільки позивач має статус інваліда війни 2 групи та на нього поширюється дія Угоди "Про взаємне визнання прав на пільговий проїзд для інвалідів та учасників Великої Вітчизняної війни, а також осіб, прирівняних до них", яка підписана Україною та набула чинності для неї 12.03.1993р., а відтак має право на отримання посвідчення інваліда війни міжнародного зразка за формою, що діяла станом на 01 січня 1992 року, для пільгового проїзду, що передбачене Угодою "Про взаємне визнання прав на пільговий проїзд для інвалідів та учасників Великої Вітчизняної війни, а також осіб, прирівняних до них" від 12.03.1993р.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відносини, що склалися між сторонами у справі регулюються Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII, постановою Верховної Ради України "Про введення в дію Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22 жовтня 1993 року №3552-XII, постановою Кабінету Міністрів України "Про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни" від 12 травня 1994 р. № 302 , Угодою "Про взаємне визнання прав на пільговий проїзд для інвалідів та учасників Великої Вітчизняної війни, а також осіб, прирівняних до них", яка підписана Україною та набула чинності для неї 12.03.1993р.

Україною разом із іншими країнами-учасницями 12 березня 1993 року було укладено Угоду про взаємне визнання прав на пільговий проїзд для інвалідів та учасників Великої Вітчизняної війни, а також осіб, прирівняних до них (далі - Угода).

Дія цієї Угоди поширюється на інвалідів та учасників Великої Вітчизняної війни, а також осіб, прирівняних до них, для яких встановлені пільги на проїзд на відповідних видах транспорту, згідно з додатками 1, 2, 3 (стаття 1).

Інвалідам Великої Вітчизняної війни I та II груп та особам, прирівняним до них, надається право безкоштовного проїзду залізницею чи на суднах транзитних та місцевих ліній річкового флоту територіями держав-учасниць цієї Угоди один раз на рік (туди та назад) та з 50-відсотковою знижкою повітряним, водним чи міжміським автомобільним транспортом (стаття 2).

Особам, зазначеним у статтях 2 і 3 цієї Угоди, за їхнім бажанням, замість належного їм проїзду з 50-відсотковою знижкою один раз на рік (туди і назад) залізничним, водним, повітряним або міжміським автомобільним транспортом надається безоплатний проїзд один раз на два роки (туди і назад) зазначеними видами транспорту (стаття 4).

Інвалідам і учасникам Великої Вітчизняної війни, а також особам, прирівняним до них, та іншим особам, відповідно до додатка 3, надається право безоплатного проїзду в міському та приміському пасажирському транспорті незалежно від місця їх проживання (стаття 5).

До категорій громадян, прирівняних за пільгами на проїзд у міжміському транспорті до інвалідів Великої Вітчизняної війни належать інваліди з числа військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, отриманих під час захисту колишнього Союзу РСР або під час виконання інших обов'язків військової служби, або внаслідок хвороби, пов'язаної з перебуванням на фронті в інші періоди, а також інваліди з числа партизан громадянської війни (пункт 2 Додатку № 1 до Угоди).

До категорії осіб, прирівняних за пільгами на проїзд у міжміському транспорті до учасників Великої Вітчизняної війни належать військовослужбовці, робітники та службовці, які отримали поранення, контузії чи каліцтва у бойових діях в Афганістані або інших країнах, в яких велись бойові дії (пункт 5 Додатку № 2 до Угоди).

Відповідно до пункту 1.6 Додатку № 3 до Угоди особи, які мають право безоплатного проїзду на всіх видах міського пасажирського транспорту (крім таксі) та на автомобільному транспорті загального користування (крім таксі) в сільській місцевості в межах адміністративного району за місцем проживання: особи з числа колишніх військовослужбовців-інтернаціоналістів, які брали участь у бойових діях в Республіці Афганістан, на території інших країн.

Згідно пункту 3.2 Додатку № 3 до Угоди особи, які мають право безоплатного проїзду в автобусах приміського сполучення: особи з числа колишніх військовослужбовців-інтернаціоналістів, які брали участь у бойових діях в Республіці Афганістан, на території інших країн.

Як вбачається з зазначеної Угоди, її мета - взаємне визнання державами-учасницями прав інвалідів не тільки Великої Вітчизняної війни, але і осіб, які прирівняні до них.

Зазначені пільги були надані законодавством колишнього СРСР та в подальшому закріплені й у Законі України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 № 3551-XII (далі - Закон №3551-ХІІ)

Згідно частини другої статті 4 Закону №3551-ХІІ до ветеранів війни належать: учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни, учасники війни.

Згідно пункту частини другої статті 7 Закону №3551-ХІІ до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать також особи з інвалідністю з числа учасників бойових дій на території інших держав, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, пов'язаних з перебуванням у цих державах.

У пункті 6 Рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 № 20-рп/2004 зазначено, що за Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав.

Пільги та гарантії ветеранам війни, у тому числі щодо безкоштовного проїзду, проїзду зі знижкою встановлюються розділом ІІІ Закону №3551-ХІІ.

Як вбачається із матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, Київським апеляційним адміністративним судом при вирішенні справи №826/675/17, було встановлено, що позивачу встановлено інвалідність ІІ групи внаслідок поранення, отриманого в період бойових дій при виконанні інтернаціонального обов'язку (в ОАР). Зазначені обставини визнаються учасниками справи та з урахуванням приписів ч.4 ст. 78 КАС України не потребують доказування.

Таким чином, на позивача безумовно поширюється дія Угоди про що зазначалося також і судом першої інстанції.

При цьому, колегія суддів наголошує на тому, що згідно частини третьої статті 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до частин другої, третьої статті 2 Закону №3551-ХІІ права та пільги для ветеранів війни і членів їх сімей, встановлені раніше законодавством України і законодавством колишнього Союзу РСР, не можуть бути скасовані без їх рівноцінної заміни. Нормативні акти органів державної влади та органів місцевого самоврядування, які обмежують права і пільги ветеранів війни, передбачені цим Законом, є недійсними.

Таким чином, із прийняттям Україною законів після проголошення нею незалежності, пільги, встановлені законодавством колишнього Союзу РСР для інвалідів війни не можуть бути скасовані, а їх права звуженими. Тому, посилання апелянта на те, що встановлення позивачу інвалідності після 1991 року позбавляє його можливості отримати документи, необхідні для реалізації його права на пільги, встановлені Угодою, колегією суддів відхиляються.

Відповідно до статті 7 Угоди підставою для придбання пільгового проїзного квитка є посвідчення та аркуш талонів на пільговий проїзд, видані відповідними органами колишнього Союзу РСР або Сторонами за формою, що діяла на 1 січня 1992 року, за місцем постійного проживання особи, яка має право на пільговий проїзд.

Таким чином, реалізувати своє право на пільги, встановлені Угодою, позивач може пред'явивши відповідне посвідчення та аркуш талонів на пільговий проїзд за формою, що діяла на 1 січня 1992 року. Згідно зазначеної статті Угоди, вказане посвідчення та талони можуть бути видані як Українською РСР так і Україною як стороною Угоди.

Правила видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранам війни регламентовано затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.1994 №302 Положеннями про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни (далі - Положення №302).

Пунктом 2 вказаного Положення передбачено, що посвідчення є документом, що підтверджує статус ветеранів війни та інших осіб, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», на основі котрого надаються відповідні пільги і компенсації.

Листи талонів на право одержання ветеранами війни і особами, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», проїзних документів (квитків) безоплатно і з 50-відсотковою знижкою їх вартості є документом, на підставі якого надається право на пільговий проїзд зазначеним особам згідно з пунктом 17 частини першої статті 12, пунктом 21 частини першої статті 13, пунктом 16 частини першої статті 14, пунктом 18 частини першої статті 15 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Згідно абзацу другого пункту 7 Положення №302 "Посвідчення інваліда війни", "Посвідчення учасника війни" і відповідні нагрудні знаки, "Посвідчення члена сім'ї загиблого" видаються органами праці та соціального захисту населення за місцем реєстрації громадянина.

Відповідно до п. 7-1 Положення №302 листи талонів на право одержання ветеранами війни і особами, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», проїзних документів (квитків) безоплатно і з 50-відсотковою знижкою їх вартості видають інвалідам війни, учасникам війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», - органи праці та соціального захисту населення за місцем реєстрації громадянина.

Таким чином, посвідчення та листи талонів, за якими позивач може реалізувати своє право на пільги відповідно до Угоди може бути видано органами праці та соціального захисту населення за місцем його реєстрації.

У зв'язку з цим, колегія суддів знаходить протиправними дії відповідача щодо відмови у видачі посвідчення "Інваліда війни" міжнародного зразка за формою, що діяла станом на 01 січня 1992 року та зобов'язання відповідача видати позивачу посвідчення "Інваліда війни" міжнародного зразка за формою, що діяла станом на 01 січня 1992 року.

Доводи апелянта про те, що законодавством України не передбачено видачі посвідчень для ветеранів війни за зразком, які діяли станом на 01 січня 1992 року колегія суддів вважає безпідставними, оскільки на теперішній час не припинено дію Угоди, не ініційовано та не внесено змін щодо питання виготовлення країнами-учасницями листів талонів на пільговий проїзд територією країн-членів СНД.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо обґрунтованості позовних вимог та наявності підстав для їх задоволення.

За таких підстав, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, порушень матеріального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 315, 316, 321, 322 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено та підписано 13 лютого 2019 року .

Головуючий суддя: О.В. Лук'янчук

Суддя: А. І. Бітов

Суддя: І. Г. Ступакова