Справа № 320/5913/18
Суддя: Щавінський В.Р.
Дата ухвалення: 2019-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 січня 2019 року № 320/5913/18

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Щавінського В.Р., при секретарі судового засідання Мілієнко О.М., за участю:представника позивача - ОСОБА_1, представника відповідача - ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 Тхионг до Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_3 Тхионг звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної міграційної служби України у м. Києві та просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДМС України в місті Києві від 10.08.2018 №106465 про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину ОСОБА_4 Респуліки В'єтнам ОСОБА_3 Тхионг, ІНФОРМАЦІЯ_1;

- зобов'язати Головне управління ДМС України в місті Києві повідомити Адміністрацію Державної прикордонної служби України про скасування рішення від 10.08.2018 №106465 про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину ОСОБА_4 Респуліки В'єтнам ОСОБА_3 Тхионг.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 07.11.2018 відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено до судового розгляду.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що правових підстав для скасування дозволу на імміграцію позивачу у відповідача не було, оскільки дозвіл на імміграцію в Україну позивач отримав на підставі правдивих відомостей, справжніх документів, поданих у належній формі, без наміру приховати будь-яку інформацію, що підтверджується зокрема й тим, що на час прийняття рішення про оформлення дозволу на імміграцію стосовно документів позивача заперечень не було.

Зазначає, що рішення відповідача № 106465 від 10.08.2018 про скасування дозволу на імміграцію в Україну позивачу на підставі п. 1 ч. 1 ст.12 Закону України «Про імміграцію» є незаконним, прийнятим не на підставі, не в межах та не у спосіб, передбачений чинним законодавством України, а також необгрунтованим, оскільки на даний час відносно позивача відсутній вирок суду, який би набрав законної сили та встановив, що позивач набув дозвіл на імміграцію в Україну на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність.

Позивач вважає, що відповідач не мав підстав для проведення додаткової перевірки законності видачі йому у 2003 році дозволу на імміграцію в Україну, оскільки відповідачем жодним чином не зазначено про наявність подання компетентних органів для проведення такої додаткової перевірки, що прямо передбачено Порядком провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України №1983 від 26.12.2002 року.

Крім цього позивач наголошує, що компетентний орган державної влади, при прийнятті рішення про надання позивачу дозволу на імміграцію в Україні та оформленні посвідки на постійне проживання в Україні, проводив необхідну перевірку поданих документів та з'ясовував у межах своєї компетенції питання щодо наявності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію, проте таких підстав не виявив.

Вважає, що відповідачем при прийнятті оскаржуваного рішення проігноровано принцип пропорційності, а також мала місце відсутність досягнення розумного балансу між публічними інтересами, на забезпечення яких спрямоване спірне рішення, а також інтересами позивача, адже при видачі дозволу на імміграцію в Україну та посвідки на постійне проживання в Україні відповідач попередньо підтвердив правильність надання позивачу необхідних документів та наявність підстав для надання позивачу дозволу на імміграцію в Україну.

Також вказує, що відповідач в будь-який спосіб відмовляється виконати законні вимоги позивача щодо надання копій документів, які стали підставою для скасування дозволу на імміграцію, що підтверджується відповідями відповідача на два адвокатських запити, що грубо порушує права позивача та принципи державної служби.

Відповідач проти позову заперечував, просив відмовити у його задоволенні. В обґрунтування своєї правової позиції вказує, що апаратом Державної міграційної служби України було встановлено, що у громадянина ОСОБА_4 Республіки Вєтнам (далі - СРВ) ОСОБА_3 Тхионг відсутні підстави для законного перебування на території України. Відповідно до Наказу ДМС України від 30.10.2015 року № 136 дружині іноземця громадянці СРВ ОСОБА_5 Нгок ІНФОРМАЦІЯ_2 повністю скасовано рішення УГП та ІС ГУМВС України в м. Києві від 10.06.2003 про документування посвідкою на постійне проживання в Україні.

Вказує, що дана обставина слугувала підставою для скасування дозволу на імміграцію в Україну від 10.06.2003 громадянину СРВ ОСОБА_3 Тхионг ІНФОРМАЦІЯ_3

Зазначає, що рішення ГУДМС України в м. Києві про скасування дозволу на імміграцію в Україну № 106465 від 10.08.2018 року є правомірним, адже переслідувало законну мету, а саме, забезпечення порядку імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства.

У судових засіданнях позивач, та його представники позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити.

У судових засіданнях представник відповідача проти позову заперечував, просив відмовити у його задоволенні.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, громадянину СРВ ОСОБА_3 Тхионг, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженцю Вєтнаму, рішенням УГІРФО ГУ МВС України в м. Києві від 10.06.2003 надано дозвіл на імміграцію в Україну на підставі п.6 ч.2 ст.4 Закону України «Про імміграцію», як особі, яка перебуває в шлюбі з іммігрантом, та 28.07.2003 документовано посвідкою на постійне проживання в Україні серії КИ №038496/107155 терміном дії безстроково, яку 27.01.2010 було переоформлено на посвідку серії КИ №024794/106465. Дружина іноземця громадянка СРВ ОСОБА_5 Нгок, ІНФОРМАЦІЯ_2, згідно рішення УГП та ІС ГУ МВС України в м. Києві від 30.04.2003 була документована посвідкою на постійне проживання в Україні серії КИ №038037/106465 відповідно до абзацу четвертого пункту 4 розділу V «Прикінцеві положення» Закону України «Про імміграцію».

Відповідно до Наказу ДМС України від 30.10.2015 року №136 дружині іноземця громадянці СРВ ОСОБА_5 Нгок ІНФОРМАЦІЯ_2 повністю скасовано рішення УГП та ІС ГУМВС України в м. Києві від 10.06.2003 про документування посвідкою на постійне проживання в Україні.

30.12.2016 Позивач звернувся до Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві з заявою про обмін посвідки на постійне проживання по досягненню 45 років.

В ході перевірки матеріалів справи Державною міграційною службою України було встановлено, що у громадянина СРВ ОСОБА_3 Тхионг відсутні підстави для законного перебування на території України.

Як вбачається з матеріалів справи, 10.08.2018 Начальником УДМС в місті ОСОБА_2 затверджено Висновок про скасування дозволу на імміграцію в Україну та посвідки на постійне місце проживання в Україні позивачу.

Того ж дня начальником УДМСУ в місті Києві винесено Рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну №106465 на підставі пункту 1 частини 1 статті 12 Закону України «Про імміграцію», яким було позивачу було скасовано дозвіл на імміграцію в Україну, виданий 10.06.2003.

Позивач не погодившись з вказаним рішенням про скасування дозволу на імміграцію в Україну звернувся до суду та просить скасувати його.

Надаючи правову оцінку відносинам, що склались між сторонами, суд виходить з наступного.

Спірні правовідносини регламентуються Конституцією України, Законами України Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, Про імміграцію, Порядком формування квоти імміграції, Порядком провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 26.12.2002 № 1983, Порядком оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 28.03.2012 № 251.

Так, ч. 7 ст. 1 Закону України Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства визначено, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - це іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку вїхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні.

Зі змісту ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства вбачається, що перебування іноземця на території України на законних підставах є найголовнішим фактором для визначення його правового статусу.

Згідно п.1 ч. 3 ст.4 Закону України «Про імміграцію» дозвіл на імміграцію поза квотою імміграції надається батькам громадян України.

Відповідно законодавства України надання іноземному громадянинові дозволу па імміграцію та отримання ним посвідки на проживання є підтвердженням законності перебування на території України.

Судом встановлено, що позивач перебував в Україні на законних підставах, не порушував чинного законодавства, до юридичної відповідальності не притягався.

Стаття 12 Закону України «Про імміграцію» зазначає, що дозвіл на імміграцію може бути скасований, якщо:

1) зясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність;

2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили;

3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України та громадському порядку в Україні;

4) це є необхідним для охорони здоровя, захисту прав і законних інтересів громадян України;

5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства;

6) в інших випадках, передбачених законами України.

Судом встановлено, що дозвіл на імміграцію в Україну позивач отримав на підставі правдивих відомостей, справжніх документів, поданих у належній формі, без наміру приховати будь-яку інформацію, що підтверджується зокрема й тим, що на час прийняття рішення про оформлення дозволу на імміграцію стосовно документів позивача заперечень не було.

Поряд з цим на момент видачі дозволу на імміграцію в Україну позивачу посвідка на постійне проживання його дружини була дійсна, а тому позивач отримав дозвіл та у подальшому посвідку у передбачений законом спосіб, з дотриманням всіх процедур та на підставі дійсних документів.

Відповідно до змісту п.1 ч. 1 ст.12 Закону України «Про імміграцію», дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо з'ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність.

Процедуру провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію іноземцям та особам без громадянства, які іммігрують в Україну, поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, а також компетенцію центральних органів виконавчої влади та підпорядкованих їм органі, які забезпечують виконання законодавства про імміграцію, визначено Порядком провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженим постановою КМУ від 26.12.2002 р. № 1983 (далі Порядок № 1983).

Згідно до п. 22 Порядку № 1983 для прийняття рішення про скасування дозволу на імміграцію у разі, коли ініціатором такого скасування є Державна міграційна служба, її територіальні органи або територіальні підрозділи, ними складається обґрунтований висновок із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених статтею 12 Закону України Про імміграцію, що надсилається до органу ДМС, який прийняв рішення про надання такого дозволу.

В абз.2 п.22 Порядку № 1983 передбачено, що для започаткування процедури розгляду питання про скасування дозволу на імміграцію надсилається подання до органу, який приймав рішення про надання такого дозволу.

Відповідно до п. 23 Порядку № 1983 Державної міграційної служби, територіальні органи і підрозділи всебічно вивчають у місячний термін подання щодо скасування дозволу на імміграцію, запитують у разі потреби додаткову інформацію в ініціатора подання, інших органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб, а також запрошують для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання. На підставі результату аналізу інформації приймається відповідне рішення.

Про прийняте рішення письмово повідомляються протягом тижня ініціатори процедури скасування дозволу на імміграцію та іммігранти.

Рішення про скасування дозволу на імміграцію надсилається протягом тижня органом, що його прийняв, до територіального підрозділу за місцем проживання для вилучення посвідки на постійне проживання в іммігранта та вжиття заходів відповідно до статті 13 Закону України «Про імміграцію». Копія рішення надсилається Держприкордонслужбі (п.24).

З аналізу вказаних норм вбачається, що функція територіальних органів, які розглядають питання про скасування дозволу на імміграцію, реалізується шляхом всебічної перевірки на основі обгрунтованого висновку із зазначенням підстав для скасування дозволу на імміграцію, відповідного подання, а також запрошення для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання.

Разом з тим, відповідачем у порушення вищевказаного положення, не було складено відповідний висновок, що підтверджує останній у відповіді на адвокатський запит, а також не надсилалося позивачу запрошення про надання пояснень та необхідних документів.

При цьому слід враховувати, що відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. У свою чергу дії відповідача суперечать конституційному положенню.

Крім того слід зазначити, що відповідно п. 12 Порядку № 1983 територіальні підрозділи за місцем проживання, до яких подано заяви про надання дозволу на імміграцію: формують справи, перевіряють підстави, законність перебування в Україні іммігрантів, справжність поданих документів та відповідність, їх оформлення вимогам законодавства, у разі потреби погоджують це питання з органами місцевого самоврядування, у межах своєї компетенції з'ясовують питання щодо наявності чи відсутності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію; надсилають у місячний термін разом з матеріалами справи інформацію про результати їх розгляду територіальним органам або підрозділам (відповідно до категорії іммігрантів).

Справи, прийняття рішення за якими належить до компетенції Державної міграційної служби чи територіальних органів, надсилаються територіальним органам, в інших випадках - територіальним підрозділам; здійснюють провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію, якщо таке провадження належить до їх компетенції.

Пунктом 14 Порядку № 1983 визначено, що територіальні органи і підрозділи після отримання документів від зазначених у пунктах 12 і 13 цього Порядку органів перевіряють у місячний термін правильність їх оформлення, з'ясовують у межах своїх компетенції питання щодо наявності чи відсутності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію, передбачених статтею 10 Закону України "Про імміграцію", надсилають відповідні запити до МВС. органів Національної поліції, регіональних органів СБУ. Робочого апарату Укрбюро Інтерполу та Держприкордонслужби.

Міністерство Внутрішніх справ, органи Національної поліції, регіональні органи Служби Безпеки України, Робочий апарат Укрбюро Інтерполу та Держприкордонслужба проводять відповідно до компетенції у місячний строк після надходження таких запитів перевірку з метою виявлення осіб, яким дозвіл на імміграцію не надається. Про результати перевірки інформується орган, який надіслав запит.

У разі коли прийняття рішення щодо надання дозволу на імміграцію належить до компетенції територіальних органів і підрозділів, ці органи аналізують у місячний термін отриману від зазначених в абзаці другому пункту 14 цього Порядку органів інформацію та на підставі матеріалів справи приймають рішення про надання дозволу на імміграцію ч.г про відмову у наданні такого дозволу (п. 16).

Особи, яким надано дозвіл на імміграцію, зобов'язані протягом періоду дії дозволу звернутися до територіального підрозділу за місцем проживання із заявою про видачу посвідки на постійне проживання, якщо вони перебувають на законних підставах в Україні (п. 19).

Зазначене свідчить, що на виконання Порядку № 1983, документи, які були подані позивачем для отримання дозволу на імміграцію, були перевірені територіальним підрозділом уповноваженого на це органу за місцем проживання позивача - ВГІРФО ГУ МВС України в місті Києві, який приймав документи позивача, перевіряв їх достовірність, відповідність вимогам законодавства, залучаючи при цьому й інші органи державної влади, та в результаті прийняв рішення про надання дозволу на імміграцію. Підстав для відмови виявлено не було.

Згідно пункту 18 Порядку оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.03.2012 № 251, посвідка на постійне проживання скасовується територіальним органом або підрозділом ДМС, який її видав, у разі скасування дозволу на імміграцію в Україну відповідно до статей 12 і 13 Закону.

Водночас, відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Стаття 26 Конституції України зазначає, що іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов'язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Відповідно до ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоровя чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Судом встановлено, що позивач понад 10 років проживає в Україні, має родину з якою проживає разом, займається трудовою діяльністю, тому скасування дозволу може призвести до погіршення установленого способу життя позивача та розірвання його родинних відносин.

Суд вважає, що ст.8 Конвенції по суті має захищати особу від свавільного втручання субєкта владних повноважень у здійснення ним своїх прав.

Згідно ч.2 ст.8 Конвенції таке втручання має бути передбачено законом і виправдане необхідністю досягнення законної мети чи цілі (рішення Європейського суду від 23.03.2006 р. у справі Вітело проти Італії (Vitiello c. Italie) скарга №77962/01).

Суд зазначає, що в даному випадку оскаржуване Рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну переслідувало законну мету забезпечення порядку імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства.

Щодо того чи являлось таке втручання необхідним у демократичному суспільстві суд зазначає, що орган міграційної служби прийнявши заяву позивача разом з необхідними документами направив їх до вищестоящого органу для оформлення дозволу на імміграцію.

При цьому позивача не було повідомлено про юридичні дефекти його правового статусу (перебування понад встановлений законом термін на території України).

ОСОБА_5 обставина, що перевіркою ДМС України було встановлено, що дозвіл надано помилково, не знімає провину з державного органу який проводив необхідну перевірку поданих документів та зясовував у межах своєї компетенції питання щодо наявності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію, проте таких підстав не виявив.

Аналогічної правової позиції дотримується Європейський суд, що знайшло своє відображення у п.п.30-36 рішення по справі Бігаєва проти Греції від 28 травня 2009 року, скарга №26713/05.

Вказане рішення Європейського суду судом застосоване як джерело права відповідно до ст.17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи зокрема прийняті (вчинені) вони пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

На думку суду, відповідачем, як субєктом владних повноважень не було дотримано принципу пропорційності, що в свою чергу є підставою для визнання рішення протиправним і його скасування.

Крім того, на момент первинного звернення позивача із заявою йому не повідомлялось про те, що він перебуває в Україні на незаконних підставах.

За таких обставин суд вважає, що оскаржуване рішення Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві від 10.08.2018 №106465 про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину СРВ ОСОБА_3 Тхионг є протиправним і підлягає скасуванню.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи зокрема прийняті (вчинені) вони пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

На думку суду, відповідачем, як субєктом владних повноважень не було дотримано принципу пропорційності.

За таких обставин суд вважає, що позовна вимога щодо зобов'язання відповідача повідомити Адміністрацію Державної прикордонної служби України про скасування рішення від 10.08.2018 №106465 підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем за подання позовної заяви сплачено судовий збір. Доказів понесення інших судових витрат позивач суду не надав. Таким чином, судові витрати щодо сплати судового збору підлягають присудженню на користь позивача.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

1. Адміністративний позов задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві від 10.08.2018 №106465 про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину ОСОБА_4 Республіки В'єтнам ОСОБА_3 Тхионг.

3. Зобов'язати Головне управління Державної міграційної служби України в місті Києві повідомити Адміністрацію Державної прикордонної служби України про скасування рішення від 10.08.2018 №106465 про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину ОСОБА_4 Республіки В'єтнам ОСОБА_3 Тхионг.

4. Стягнути сплачений судовий збір у розмірі 704 (сімсот чотири грн.) 80 коп. на користь громадянина ОСОБА_4 Республіки В'єтнаму ОСОБА_3 Тхионг з бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Щавінський В.Р.

Дата виготовлення і підписання повного тексту рішення - 29 січня 2019 р.