Справа № 826/14026/18
Суддя: Мельничук Володимир Петрович
Дата ухвалення: 2019-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач - Мельничук В.П.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.

суддів: Костюк Л.О., Лічевецького І.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 26 листопада 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Ради національної безпеки і оборони України, треті особи: Президент України Порошенко Петро Олексійович, Кабінет Міністрів України, Служба безпеки України, Національний банк України, Представництво Президента України в Автономній Республіці Крим про визнання протиправним та скасування рішення,-

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_2 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Ради національної безпеки і оборони України, треті особи: Президент України Порошенко Петро Олексійович, Кабінет Міністрів України, Служба безпеки України, Національний банк України, Представництво Президента України в Автономній Республіці Крим, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення Ради національної безпеки і оборони України від 02.05.2018 «Про застосування та скасування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)», в частині включення ОСОБА_2 до пункту 348 Додатку 1 до рішення - переліку фізичних осіб до яких застосовуються обмежувальні заходи (санкції) у вигляді: блокування активів - тимчасового обмеження права особи користуватися та розпоряджатися належним йому майном; запобігання виведенню капіталів за межі України; інших санкції, що відповідають принципам їх застосування, встановленим Законом (зупинення фінансових операцій); блокування інтернет-провайдерами доступу до ресурсів, у тому числі до їх субдоменів, зокрема: «ruscrimea.ru», «c-pravda.ru», «reporter-crimea.ru», «allcrimea.net», «kianews.com.ua», «gazeta.ok-crimea.ru», «Sevastopol.press», «rk.gov.ru», «mtur.rk.gov.ru», «crimea.gov.ru», « 82.fskn.ru», «ikrim.net», «с-inform.info», «nts-tv.com», « 1sev.tv», «трк-итв.рф», «XN----DTBRG3ALE.XN--P1АІ», «trkekran.mybb.ru», «crimea-channel.ru», «trkmillet.ru», «ltvcrimea.ru», «ikstv.ru», «yalta-tv.ru», «yaltatv.ru», «brttv.ru», «kianews24.ru», «с-eho.info», «crimea.ria.ru», «komtv.org», «gazetacrimea.ru»), строком на три роки.

В обґрунтування заявлених позовних вимог Позивач зазначив, що включення ОСОБА_2 до переліку осіб, відносно яких мають бути застосовані санкції, є безпідставним та не ґрунтується на положеннях міжнародного та національного законодавства України, оскільки законним шляхом не доведено порушення ним національних інтересів, національної безпеки, суверенітету і територіальної цілісності України, здійснення терористичної діяльності, порушення прав, свобод та законних інтересів громадян України, суспільства та держави.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 26 листопада 2018 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеним судовим рішенням, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити.

В апеляційній скарзі Позивач не погоджується з рішенням суду першої інстанції, та посилається на порушення судом першої інстанції норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Зокрема, Позивач зазначає, що під час прийняття зазначеного рішення Радою національної безпеки і оборони України порушено принципи законності, прозорості, об'єктивності, відповідності меті та ефективності застосування санкцій, що передбачені частиною 2 статті 3 Закону України «Про санкції». Також, включення ОСОБА_2 до переліку осіб, до яких мають бути застосовані санкції є безпідставним, оскільки законним шляхом не доведено порушення ним національних інтересів, національної безпеки, суверенітету і територіальної цілісності України, здійснення терористичної діяльності, порушення прав, свобод та законних інтересів громадян України, суспільства та держави, чим порушено вимоги пункту 2 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Представництвом Президента України в Автономній Республіці Крим подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з посиланням на те, що оскаржуване судове рішення відповідає нормам чинного законодавства.

Іншими учасниками справи не подано відзиви на апеляційну скаргу.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, яким передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, Указом Президента України № 126/2018 від 14 травня 2018 року введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 02 травня 2018 року «Про застосування та скасування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)».

Відповідно до пункту 1 даного рішення, Рада національної безпеки і оборони України вирішила підтримати пропозиції щодо застосування та скасування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкції), внесених Кабінетом Міністрів України, Службою безпеки України та Національним банком України.

Застосовано персональні спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи (санкції) до фізичних осіб згідно з додатком 1 та юридичних осіб згідно з додатком 2.

Згідно з п. 348 Додатку 1 до вказаного вище рішення, до громадянина Російської Федерації ОСОБА_2 застосовано персональні спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи (санкції) згідно з внесеними пропозиціями, у вигляді блокування активів - тимчасового обмеження права особи користуватися та розпоряджатися належним йому майном, запобігання виведенню капіталів за межі України, інші санкції, що відповідають принципам їх застосування, встановленим Законом (зупинення фінансових операцій; блокування інтернет-провайдерами доступу до ресурсів, у тому числі до їх субдоменів, зокрема «ruscrimea.ru», «c-pravda.ru», «reporter-crimea.ru», «allcrimea.net», «kianews.com.ua», «gazeta.ok-crimea.ru», «Sevastopol.press», «rk.gov.ru», «mtur.rk.gov.ru», «crimea.gov.ru», « 82.fskn.ru», «ikrim.net», «с-inform.info», «nts-tv.com», « 1sev.tv», «трк-итв.рф», «XN----DTBRG3ALE.XN--P1АІ», «trkekran.mybb.ru», «crimea-channel.ru», «trkmillet.ru», «ltvcrimea.ru», «ikstv.ru», «yalta-tv.ru», «yaltatv.ru», «brttv.ru», «kianews24.ru», «с-eho.info», «crimea.ria.ru», «komtv.org», «gazetacrimea.ru» на три роки.

З метою з'ясування підстав для включення ОСОБА_2 до переліку осіб, до яких необхідно застосувати персональні спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи (санкції), адвокатом «АО Могильницький та партнери» Журавлем А.Ю. направлено адвокатські запити про надання інформації та копій документів, а саме:

- 04 червня 2018 року № 04/06-1-вих-18 Міністру закордонних справ України Клімкіну П.А. щодо надання інформації про компетентні органи Європейського Союзу, Сполучених Штатів Америки та інших держав, які на виконання пункту 5 Рішення Ради національної безпеки і оборони України від 02.05.2018 проінформовано Міністерством закордонних справ України щодо запровадження санкцій та розгляду такими органами питання щодо запровадження аналогічних обмежувальних заходів;

- 04 червня 2018 року № 04/06-2-вих-18 Секретарю Ради національної безпеки і оборони України Турчинову О.В. про надання інформації та копій документів, що підтверджують надання Кабінетом Міністрів України, Службою безпеки України та Національним банком України пропозицій про застосування до фізичної особи ОСОБА_2 персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій), підстав включення ОСОБА_2 до переліку осіб щодо яких застосовуються обмежувальні заходи та з інших питань;

- 04 червня 2018 року № 04/06-3-вих-18 Прем'єр-міністру України Гройсману В.Б. про надання інформації та копій документів, що підтверджують надання Кабінетом Міністрів України до Ради національної безпеки і оборони України пропозицій про застосування до фізичної особи ОСОБА_2 персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій), підстав включення ОСОБА_2 до переліку осіб щодо яких застосовуються обмежувальні заходи та з інших питань;

- 04 червня 2018 року № 04/06-4-вих-18 Голові Національного банку України Смолію Я.В про надання інформації та копій документів, що підтверджують надання Національним банком України до Ради національної безпеки і оборони України пропозицій про застосування до фізичної особи ОСОБА_2 персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій), підстав включення ОСОБА_2 до переліку осіб щодо яких застосовуються обмежувальні заходи та з інших питань;

- 04 червня 2018 року № 04/06-5-вих-18 Голові Служби безпеки України Грицаку B.C. про надання інформації та копій документів, що підтверджують надання Службою безпеки України до Ради національної безпеки і оборони України пропозицій про застосування до фізичної особи ОСОБА_2 персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій), підстав включення ОСОБА_2 до переліку осіб щодо яких застосовуються обмежувальні заходи та з інших питань. (а. с. 37-76).

За результатами розгляду адвокатського запиту Національним банком України листом № 25-0012/32252 від 12 червня 2018 року надана інформація, згідно якого Національний банк України не вносив на розгляд Ради національної безпеки і оборони України пропозицій щодо застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій) щодо фізичних осіб, у тому числі щодо ОСОБА_2, та не є розпорядником зазначеної інформації.

Кабінетом Міністрів України листом № 10132/0/2-18 від 12 червня 2018 року надана інформація, згідно з якою розпорядженнями Кабінету Міністрів України від 18 квітня 2018 року № 257 «Про внесення пропозицій щодо продовження строку застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)», № 258 «Про внесення пропозицій щодо застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)», від 10 травня 2018 року № 312 «Про внесення пропозицій щодо продовження строку застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)» не містять інформації про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій) до ОСОБА_2

У відповіді Служби безпеки України № 8/1/1-7165 від 11 червня 2018 року на адвокатський запит зазначено, що Служба безпеки України не володіє відомостями про надання до Ради національної безпеки і оборони України пропозицій щодо застосування до фізичної особи ОСОБА_2 персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій).

Позивач, не погоджуючись з рішенням Ради національної безпеки і оборони України від 02 травня 2018 року «Про застосування та скасування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)» в частині включення ОСОБА_2 до пункту 348 Додатку 1 до рішення, та вважаючи, що вони суперечать вимогам законодавства, оскільки обмежують зміст та обсяг існуючих прав, свобод і гарантій ОСОБА_2, передбачених Конституцією України, звернувся до суду за захистом своїх прав.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову суд першої інстанції виходив з того, відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. У даному випадку суд першої інстанції дійшов висновку, що Позивачем обрано неналежний спосіб захисту свого права, що позбавляє суд можливості задовольнити позов.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його обґрунтованим з огляду на наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Верховною Радою України, виходячи з положень Конституції України, Декларації про державний суверенітет України та загальновизнаних міжнародних норм і правил, прийнято Закон України «Про санкції» (далі - Закон № 1644-VII).

За приписами статті 1 Закону № 1644-VII з метою захисту національних інтересів, національної безпеки, суверенітету і територіальної цілісності України, протидії терористичній діяльності, а також запобігання порушенню, відновлення порушених прав, свобод та законних інтересів громадян України, суспільства та держави можуть застосовуватися спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи (санкції). Санкції можуть застосовуватися з боку України по відношенню до іноземної держави, іноземної юридичної особи, юридичної особи, яка знаходиться під контролем іноземної юридичної особи чи фізичної особи-нерезидента, іноземців, осіб без громадянства, а також суб'єктів, які здійснюють терористичну діяльність. Застосування санкцій не виключає застосування інших заходів захисту національних інтересів, національної безпеки, суверенітету і територіальної цілісності України, її економічної самостійності, прав, свобод та законних інтересів громадян України, суспільства та держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону № 1644-VII правову основу застосування санкцій становлять Конституція України, міжнародні договори України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, закони України, нормативні акти Президента України, Кабінету Міністрів України, рішення Ради національної безпеки та оборони України, відповідні принципи та норми міжнародного права.

Статтею 3 Закону № 1644-VII визначено підстави для застосування санкцій, зокрема:

1) дії іноземної держави, іноземної юридичної чи фізичної особи, інших суб'єктів, які створюють реальні та/або потенційні загрози національним інтересам, національній безпеці, суверенітету і територіальній цілісності України, сприяють терористичній діяльності та/або порушують права і свободи людини і громадянина, інтереси суспільства та держави, призводять до окупації території, експропріації чи обмеження права власності, завдання майнових втрат, створення перешкод для сталого економічного розвитку, повноцінного здійснення громадянами України належних їм прав і свобод;

2) резолюції Генеральної Асамблеї та Ради Безпеки Організації Об'єднаних Націй;

3) рішення та регламенти Ради Європейського Союзу;

4) факти порушень Загальної декларації прав людини, Статуту Організації Об'єднаних Націй.

Підставою для застосування санкцій також є вчинення іноземною державою, іноземною юридичною особою, юридичною особою, яка знаходиться під контролем іноземної юридичної особи чи фізичної особи-нерезидента, іноземцем, особою без громадянства, а також суб'єктами, які здійснюють терористичну діяльність, дій, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, стосовно іншої іноземної держави, громадян чи юридичних осіб останньої. (ч. 3 цієї статті).

Згідно з статтею 5 Закону № 1644-VII пропозиції щодо застосування, скасування та внесення змін до санкцій виносяться на розгляд Ради національної безпеки та оборони України Верховною Радою України, Президентом України, Кабінетом Міністрів України, Національним банком України, Службою безпеки України.

Рішення щодо застосування, скасування та внесення змін до санкцій щодо окремих іноземних юридичних осіб, юридичних осіб, які знаходяться під контролем іноземної юридичної особи чи фізичної особи-нерезидента, іноземців, осіб без громадянства, а також суб'єктів, які здійснюють терористичну діяльність (персональні санкції), передбачених пунктами 1-21, 23-25 частини першої статті 4 цього Закону, приймається Радою національної безпеки та оборони України та вводиться в дію указом Президента України. Відповідне рішення набирає чинності з моменту видання указу Президента України і є обов'язковим до виконання.

Рішення щодо застосування санкцій повинно містити строк їх застосування, крім випадків застосування санкцій, що призводять до припинення прав, та інших санкцій, які за змістом не можуть застосовуватися тимчасово.

Рішення про внесення змін до санкцій приймається органом, що прийняв рішення про їх застосування відповідно до цього Закону, за власною ініціативою або на підставі пропозицій органів державної влади, зазначених у частині першій цієї статті.

Отже, законодавством України передбачено підстави та порядок застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій).

Навіть визначені Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод права не є абсолютними та можуть підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я чи моралі, для захисту репутації чи прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету й безсторонності суду.

Так, частиною 3 статті 106 Конституції України встановлено, що Президент України на основі та на виконання Конституції і законів України видає укази і розпорядження, які є обов'язковими до виконання на території України.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 7 ст. 107 Конституції України Рада національної безпеки та оборони України є координаційним органом з питань національної безпеки і оборони при Президентові України.

Правові засади організації та діяльності Ради національної безпеки і оборони України, її склад, структуру, компетенцію і функції визначає Закон України «Про Раду національної безпеки і оборони України».

За приписами статті 1 Закону України «Про Раду національної безпеки і оборони України» Рада національної безпеки і оборони України відповідно до Конституції України є координаційним органом з питань національної безпеки і оборони при Президентові України.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про Раду національної безпеки і оборони України» функціями Ради національної безпеки і оборони України є: 1) внесення пропозицій Президентові України щодо реалізації засад внутрішньої і зовнішньої політики у сфері національної безпеки і оборони; 2) координація та здійснення контролю за діяльністю органів виконавчої влади у сфері національної безпеки і оборони у мирний час; 3) координація та здійснення контролю за діяльністю органів виконавчої влади у сфері національної безпеки і оборони в умовах воєнного або надзвичайного стану та при виникненні кризових ситуацій, що загрожують національній безпеці України.

При цьому, положеннями статті 5 Закону України «Про Раду національної безпеки і оборони України» визначено, що головою Ради національної безпеки і оборони України є Президент України.

Рішення Ради національної безпеки та оборони України вводяться в дію указами Президента України.

Тобто, Відповідач у справі є координаційним органом з питань національної безпеки і оборони при Президентові України, до функцій якого віднесена координація та здійснення контролю за діяльністю органів виконавчої влади у сфері національної безпеки і оборони в умовах воєнного або надзвичайного стану та при виникненні кризових ситуацій, що загрожують національній безпеці України.

Разом з цим, статтею 5 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1 - 4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Частиною 1 статті 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Зважаючи на наведене, суд приходить до висновку, що спосіб захисту, застосований судом у судовому рішенні, має призводити до поновлення права особи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Виходячи з системного аналізу вищезазначених норм чинного законодавства, що обов'язковою умовою для набуття законної сили рішеннями Ради національної безпеки і оборони України є введення їх в дію відповідними указами Президента України та, відповідно, на переконання суду першої інстанції з чим погоджується колегія суддів, скасування рішення відповідача пов'язане з оскарженням та скасуванням акту, яким дане рішення введено в дію, оскільки саме по собі рішення РНБО без застосування встановленої процедури набуття ним юридичної сили не створює для позивача жодних правових наслідків, не змінює стану суб'єктивних прав, з огляду на що жодним чином не впливає на його обов'язки.

Крім того, здійснюючи передбачене статтею 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб'єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Вирішуючи спір, суд зобов'язаний надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного Позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Згідно із ч. ч. 1-3 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З урахуванням вищенаведеного, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що ОСОБА_2 обрано неналежний спосіб захисту свого права, що позбавляє суд можливості задовольнити адміністративний позов, з чим погоджується колегія суддів.

Крім того, посилання Позивача в апеляційній скарзі на норм кримінального та кримінального процесуального законодавства, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки процедури, норми та інститути передбачені Закону України «Про санкції», зокрема оскаржувані у даному адміністративному позові, не належать до сфери кримінально-правового чи кримінального процесуального регулювання.

Між тим, наведене свідчить надання Законом України «Про санкції» повноважень у сфері опрацювання, застосування санкцій та контролю за їх виконанням Національному банку України, Раді національній безпеки та оборони, Президенту України, тобто суб'єктам, позбавленим повноважень із застосування норм кримінального права чи реалізації спеціальних кримінальних процесуальних функцій.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Положеннями ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглянувши доводи Позивача, викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування не вбачається, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 26 листопада 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: Л.О. Костюк

І.О. Лічевецький