Справа № 0740/824/18
Суддя: Довга Ольга Іванівна
Дата ухвалення: 2019-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2019 рокуЛьвів№ 857/3288/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

головуючого-судді Довгої О.І.,

судді Запотічного І.І.,

судді Сапіги В.П.

секретар судового засідання Гнатик А.З.

за участю:

представник відповідача Кремер Л.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ТрансКом» на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2018 року (головуючий суддя Шешеня О.М., м.Ужгород, рішення прийнято у порядку письмового провадження) у справі № 0740/824/18 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТрансКом» до Головного управління Державної фіскальної служби у Закарпатській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

06 серпня 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ТрансКом» (далі - позивач) звернулось в суд з позовом до Головного управління ДФС у Закарпатській області (далі - відповідач), в якому просило скасувати податкові повідомлення-рішення ГУ ДФС у Закарпатській області від 05 травня 2018 року №, № та №, рішення ДФС України про результати розгляду скарги від 18 липня 2018 року №23845/6/99-99-11-03-01-25.

В обгрунтування вимог позову позивач зазначав, що відповідач провів камеральну перевірку ТОВ «ТрансКом» з питань дотримання встановлених законодавством граничних термінів реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних з податку на додану вартість та щодо своєчасності сплати податку на додану вартість. За наслідками акту перевірки, відповідачем були прийняті податкові повідомлення-рішення, а саме:

- податкове повідомлення-рішення від 05 травня 2018 року № , яким щодо позивача застосовано штраф в розмірі 10% у сумі 4912,70 грн. за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) за порушення строку сплати грошового зобов'язання з податку на додану вартість, визначеного п. 57.1 ст. 57, п. 203.2 ст. 203 ПК України;

- податкове повідомлення-рішення від 05 травня 2018 року № , яким до позивача застосовано штраф в розмірі 20% у сумі 2339,84 грн. за порушення строку сплати грошового зобов'язання з податку на додану вартість, визначеного п. 57.1 ст. 57, п. 203.2 ст. 203 ПК України;

- податкове повідомлення-рішення , яким щодо позивача застосовано штраф в розмірі 10% у сумі 376,99 грн. та в розмірі 20% у сумі 150,00 грн. за порушення строку реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, визначених п. 201.10 ст. 201 ПК України.

Вказані податкові повідомлення-рішення позивач оскаржував а адміністративному порядку. 23 липня 2018 року позивачем отримано рішення ДФС України про результати розгляду скарги № 23845/6/99-99-11-03-01-25 від 18.07.2018 року, яким податкові повідомлення-рішення залишені без змін.

ТОВ «ТрансКом» вважає, що податкові повідомлення-рішення є безпідставними і винесеними з порушенням діючого законодавства України та підлягають визнанню нечинними.

Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, покликаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, Товариство з обмеженою відповідальністю «ТрансКом» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржене судове рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В апеляційній скарзі, крім фактично доводів позовної заяви, позивач також покликається на те, що ним не одержано ухвали суду першої інстанції про відкриття провадження справи, а тому йому не було відомо про розгляд справи, а також позбавлено можливості на подання відповіді на відзив відповідача.

Представник особи, яка подала апеляційну скаргу, в судове засідання не з'явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлено у встановлено законом порядку.

Представник відповідача у судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечує з мотивів викладених у відзиві на апеляційну скаргу, просить суд відхилити її.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідач, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржене рішення суду першої інстанції - без змін з огляду на наступне.

Судом встановлено, що відповідач провів камеральну перевірку ТОВ «ТрансКом» з питань дотримання встановлених законодавством граничних термінів реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних з податку на додану вартість та щодо своєчасності сплати податку на додану вартість, про що склав відповідний Акт перевірки від 19 квітня 2018 року за № 567/12-01/20463771

Як стверджується змістом Акта в ході перевірки відповідач встановив порушення п. 57.1 ст. 57 та п. 203.2 ст. 203 ПК України, а саме:

- порушення граничних термінів реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних з податку на додану вартість за період: жовтень, листопад і грудень 2015 року, січень, травень, червень, липень, вересень і грудень 2016 року;

- порушення граничних термінів сплати податку на додану вартість згідно з поданими ТОВ "ТрансКом" декларацій з податку на додану вартість за лютий, березень, квітень, травень, червень, липень, серпень, і грудень 2015 року; серпень і грудень 2015 року; березень, квітень, травень, липень, серпень і грудень 2016 року; вересень 2017 року.

За результатами перевірки відповідач прийняв щодо позивача податкові повідомлення-рішення, а саме:

- податкове повідомлення-рішення від 05 травня 2018 року № , яким щодо позивача застосовано штраф в розмірі 10% у сумі 4912,70 грн. за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) за порушення строку сплати грошового зобов'язання з податку на додану вартість, визначеного п. 57.1 ст. 57, п. 203.2 ст. 203 ПК України, за затримку на 14, 13, 25, 27, 1, 26, 25, 2, 19, 23, 23, 18, 20, 1, 11, 18, 20, 1, 1, 1, 1, 29, 1 календарних днів сплати грошового зобов'язання в сумі 49127,00 грн. на підставі п. 126.1 ст. 126 ПК України;

- податкове повідомлення-рішення від 05 травня 2018 року № , яким до позивача застосовано штраф в розмірі 20% у сумі 2339,84 грн. за порушення строку сплати грошового зобов'язання з податку на додану вартість, визначеного п. 57.1 ст. 57, п. 203.2 ст. 203 ПК України, за затримку на 31, 61, 31, 31, 34, 47, 48, 48, 53, 31 календарних днів сплати грошового зобов'язання в сумі 11699,00 грн. на підставі п. 126.1 ст. 126 ПК України;

- податкове повідомлення-рішення , яким щодо позивача застосовано штраф в розмірі 10% у сумі 376,99 грн. та в розмірі 20% у сумі 150,00 грн. за порушення строку реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, визначених п. 201.10 ст. 201 ПК України на підставі п. 120-1.1 ст. 120-1 ПК України.

Не погоджуючись з винесеними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач оскаржив їх в адміністративному порядку, звернувшись зі скаргою до ДФС України.

Рішенням про результати розгляду скарги від 18 липня 2018р. № 23845/6/99-99-11-03-01-25, Державна фіскальна служба України податкові повідомлення-рішення ГУ ДФС у Закарпатській області від 05 травня 2018 років № , № , № залишила без змін, а скаргу позивача без задоволення.

Незаконність, на думку позивача, вищевказаних податкових повідомлень-рішень та рішення ДФС України стала підставою для звернення до суду з позовом про визнання їх протиправними та скасування.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством України, а позовні вимоги про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 05 травня 2018 року № , № та № з мотивів та підстав, наведених у позовній заяві, задоволенню не підлягають. Відтак, не підлягає визнанню протиправним та скасуванню рішення ДФС України від 18 липня 2018 року № 23845/6/99-99-11-03-01-25.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, зважаючи на наступні міркування.

У відповідності до пп. 14.1.152 п. 14.1 ст. 14 ПК України: погашення податкового боргу - зменшення абсолютного значення суми такого боргу, підтверджене відповідним документом.

Згідно з п. 31.1 ст. 31 ПК України: строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов'язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно.

Відповідно до п. 36.1 ст. 36 ПК України: податковим обов'язком визнається обов'язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

Податковий обов'язок виникає у платника податку за кожним податком та збором (п. 36.2 ст. 36 ПК України).

Згідно положень п. 36.3 ст. 36 ПК України, податковий обов'язок є безумовним і першочерговим стосовно інших неподаткових обов'язків платника податків, крім випадків, передбачених законом.

Статтею 37 ПК України передбачено, що підстави для виникнення, зміни і припинення податкового обов'язку, порядок і умови його виконання встановлюються цим Кодексом або законами з питань митної справи. Податковий обов'язок виникає у платника податку з моменту настання обставин, з якими цей Кодекс та закони з питань митної справи пов'язує сплату ним податку.

Відповідно до п. 38.1 ст. 38 ПК України, виконанням податкового обов'язку визнається сплата зобов'язань у встановлений податковий законодавством строк.

Згідно з п. 54.1 ст. 54 ПК України, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

Згідно з п. 49.20 ст. 49 ПК України, якщо останній день строку подання податкової декларації припадає на вихідний або святковий день, то останнім днем строку вважається операційний (банківський) день, що настає за вихідним або святковим днем.

Строки сплати податкових зобов'язань, визначені ст. 57 ПК України.

Відповідно до п. 57.1 ст. 57 ПК України: платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, десятиденний строк сплати податку за поданою податковою декларацією починає відлічуватися від дня після фактичного останнього дня подання декларації.

Порушення ТОВ «ТрансКом» граничного строку сплати встановлено перевіркою по податкових деклараціях: за березень 2015 року, граничний строк подання декларації - 20 квітня 2015 року (робочий день), за квітень 2015 року, граничний строк подання - 20 травня 2015 року (робочий день), за червень 2015 року, граничний строк подання - 20 липня 2015 року (робочий день), за липень 2015 року, граничний строк подання - 20 серпня 2015 року (робочий день), за грудень 2015 року, граничний строк подання - 20 січня 2016 року (робочий день), за березень 2016 року, граничний строк подання 20 квітня 2016 року (робочий день), за квітень 2016 року, граничний строк подання 20 травня 2016 року (робочий день), за серпень 2016 року, граничний строк подання 20 вересня 2016 року (робочий день), за грудень 2016 року, граничний строк подання - 20 січня 2017 року (робочий день), за вересень 2017 року, граничний строк подання 20 жовтня 2017 року (робочий день).

Отже, строк подання вказаних податкових декларацій з ПДВ не переносився, а тому відповідно і не переносився строк сплати податкового зобов'язання.

Поряд з цим, як підтверджується матеріалами справи, перевіркою встановлено порушення граничного строку сплати ТОВ «ТрансКом» по податкових деклараціям за травень 2015 року (граничний строк сплати 02 липня 2015 року), за серпень 2015 року (граничний строк сплати 01 жовтня 2015 року), за травень 2016 року (граничний строк сплати 01 липня 2016 року), за липень 2016 року (граничний строк сплати 01 вересня 2016 року). При цьому, перевіркою було враховано, що граничні строки подання вказаних податкових декларацій припадали на вихідні/святкові дні та переносилися на перший робочий день, за яким і відлічувалися строки сплати.

Відповідно до ст. 203 ПК України, податкова декларація подається за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

Сума податкового зобов'язання, зазначена платником податку в поданій ним податковій декларації, підлягає сплаті протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого пунктом 203.1 цієї статті для подання податкової декларації.

Таким чином, податкове законодавство передбачає граничний строк сплати податкового зобов'язання, який обраховується календарними днями. Для строків сплати податків та зборів у ПК України перенесення не передбачено. Тому, податки та збори (передбачені ПК України), останній строк сплати яких спливає у неробочий (вихідний або святковий) день, підлягають сплаті напередодні.

У відповідності до п. 87.9 ст. 87 ПК України, у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов'язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до статті 95 цього Кодексу або за рішенням суду у випадках, передбачених законом.

Спрямування коштів платником податків на погашення грошового зобов'язання перед погашенням податкового боргу забороняється, крім випадків спрямування цих коштів на виплату заробітної плати та єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Згідно з п. 113. ст. 113 ПК України, строки застосування, сплата, стягнення та оскарження сум штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) здійснюються у порядку, визначеному цим Кодексом для сплати, стягнення та оскарження сум грошових зобов'язань. Суми штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) зараховуються до бюджетів, до яких згідно із законом зараховуються відповідні податки та збори.

Відповідно до п. 114 ст. 114 ПК України, граничні строки граничні строки застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) до платників податків відповідають строкам давності для нарахування податкових зобов'язань, визначеним статтею 102 цього Кодексу.

Згідно з п. 126.1 ст. 126 ПК України, у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Зокрема, обставини, які зумовлюють застосування штрафу, передбаченого п. 126.1 ст. 126 ПК України виникають у силу самого факту погашення грошового зобов'язання з простроченням строків, передбачених Податковим кодексом України (такого ж висновку дійшов й Вищий адміністративний суд України по справі №805/14707/13-а (К/800/8929/14).

Порушення вищенаведених позивачем правових норм стало підставою для прийняття відповідачем податкових повідомлень-рішень № та № , якими до позивача застосовані штрафні санкцій та додатково підтверджені розрахунками штрафних санкцій.

Зважаючи на викладене висновок суду першої інстанції щодо правомірності податкових повідомлень-рішень № та № є вірним.

Поряд з цим, відповідач встановив порушення позивачем п. 201.10 ст. 201 ПК України. Так, ТОВ «ТрансКом» не дотримало граничні терміни реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування податкових накладних з ПДВ за жовтень, листопад, грудень 2015 року, січень, травень, червень, липень, вересень, грудень 2016 року на 4519,99 грн. ТОВ «ТрансКом» затримало реєстрацію податкових накладних/розрахунків коригування податкових накладних до 15 календарних днів на 3769,99 грн., а також затримало реєстрацію податкових накладних/розрахунків коригування податкових накладних від 16 до 30 календарних днів.

Вказана обставина стала підставою для прийняття ГУ ДФС у Закарпатській області податкового повідомлення № , яким застосовано штраф у розмірі 10% в сумі 376,99 грн. (3769,99 х10% за затримку реєстрації на 15 і менше календарних днів) та в розмірі 20% в сумі 150,00 грн. (750,00х20% за затримку реєстрації від 16 до 30 календарних днів) за порушення строку податкових накладних/розрахунків коригування податкових накладних, що підтверджується розрахунком штрафної санкції (а.с.22).

Згідно з п. 201.10 ст. 201 ПК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних здійснюється не пізніше п'ятнадцяти календарних днів, наступних за датою їх складання.

Відповідно до п. 201.10 ст. 201 ПК України (у редакції, чинній в період вчинення правопорушення), реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних має бути здійснена протягом 15 календарних днів, наступних за датою виникнення податкових зобов'язань, відображених у відповідних податкових накладних та/або розрахунках коригування. У разі порушення цього терміну застосовуються штрафні санкції згідно з цим Кодексом.

Отже, податкове законодавство передбачає граничний строк реєстрації податкової накладної, який обраховується календарними днями. Приписи п. 201.10 ст. 201 ПК України не допускають перенесення граничного строку реєстрації податкової накладної на наступний робочий день, що слідує за святковим чи вихідним днем.

Відповідно до п. 120-1.1 ст. 120-1 Податкового кодексу України (у редакції, чинній в період вчинення правопорушення), порушення платниками податку на додану вартість граничних термінів реєстрації податкових накладних, що підлягають наданню покупцям - платникам податку на додану вартість, та розрахунків коригування до таких податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, встановлених статтею 201 цього Кодексу, тягнуть за собою накладення на платників податку на додану вартість, на яких відповідно до вимог статей 192 та 201 цього Кодексу покладено обов'язок щодо такої реєстрації, штрафу в розмірі: 10 відсотків від суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення терміну реєстрації до 15 календарних днів; 20 відсотків від суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення терміну реєстрації від 16 до 30 календарних днів.

Згідно п. 2 Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних (затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2010р. № 1246) внесення відомостей, що містяться у податковій накладній та/або розрахунку коригування, до Реєстру здійснюється шляхом подання протягом операційного дня зазначених документів в електронній формі ДФС з використанням електронного цифрового підпису та внесення відповідних відомостей до Реєстру. Операційний день триває з 0 до 23-ї години.

Отже, податкове повідомлення-рішення № від 05.05.2018р. є правомірним з огляду на те, що позивачем податкові накладні були зареєстровані з порушенням строку реєстрації.

У даному випадку, враховуючи положення статей 36, 57, 201, 203 ПК України, чинним законодавством України покладено безпосередній обов'язок щодо повноти та достовірності зазначення сум у податкових деклараціях з податку на додану вартість, в тому числі щодо своєчасності подання таких декларацій та сплати сум за даними деклараціями, а також щодо своєчасності реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних. У спірній ситуації податкові повідомлення-рішення прийняті на підставі акту камеральної перевірки, тобто відповідачем проведено саме камеральну перевірку діяльності позивача, при якій перевіряється вся фінансова звітність суцільним порядком.

Відповідно до пп. 75.1.1 п. 75.1 ст. 75 ПК України (у редакції, чинній на час проведення перевірки) камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального.

Особливості камеральної перевірки полягають у тому, що для її проведення не потрібен наказ керівника податкового органу або інший спеціальний дозвіл чи направлення, не потрібно згоди платника податків, а також його присутності. Метою камеральної перевірки є виявлення в поданій звітності, інших даних систем електронного адміністрування, зокрема Єдиного реєстру податкових накладних, арифметичних та/або методологічних помилок, або інших відомостей, які призвели до заниження/завищення податкових зобов'язань або свідчать про допущені платником податків порушення термінів, порядку реєстрації податкових накладних, акцизних накладних або про неподання (несвоєчасне подання) податкової звітності, відповідальність за що передбачена статтями 120, 120-1, ст. 120-2. 123, 126 ПК України.

Отже, предметом камеральної перевірки, навіть у розумінні підпункту 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 ПК України в редакції, що діяла до 1 січня 2017 року, охоплюються питання своєчасності сплати податкових зобов'язань. Виявлення контролюючим органом цього порушення не потребує наявності будь-яких документів платника податку або необхідності витребувати такі в останнього, достатніми є дані Єдиного реєстру податкових накладних, дані податкових декларацій та дані системи електронного адміністрування податку на додану вартість

На користь такого висновку свідчить також змістовне уточнення законодавцем правового регулювання цього питання шляхом доповнення з 1 січня 2017 року підпункту 75.1.1 абзацом другим, яким визначено, що предметом камеральної перевірки також може бути своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків) та/або своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизних накладних, виправлення помилок у податкових накладних та/або своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов'язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах.

Така ж правова позиція висловлена Верховним Судом по справі № 803/1315/17 у Постанові від 05 червня 2018 року.

Покликання апеляційної скарги в цілому повторюють доводи позовної заяви, та по суті не містять обгрунтування в чому полягає неправильність висновків суду першої інстанції та дослідження доказів. Крім того необґрунтованими є й покликання апелянта на не одержання ухвали суду першої інстанції про відкриття провадження справи, непоінформованість про розгляд справи відтак позбавлення можливості на подання відповіді на відзив відповідача, оскільки у матеріалах справи наявне поштове повідомлення про вручення поштового відправлення з ідентифікатором №843 адресоване позивачу, однак йому невручене та повернуте до суду першої інстанції з відміткою «повернуто за закінченням терміну зберігання».

Відповідно до пунктів 4, 5 частини 6 статті 251 КАС України днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду, а також день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Поряд з цим, відповідно до ч.11 ст. 126 КАС України розписку про одержання повістки (повістку у разі неможливості вручити її адресату чи відмови адресата її одержати) належить негайно повернути до адміністративного суду. У разі повернення поштового відправлення із повісткою, яка не вручена адресату з незалежних від суду причин, вважається, що така повістка вручена належним чином.

З врахуванням наведених процесуальних норм, а також аналогії закону суд вважає, що скаржнику було вручено копію ухвали Закарпатського окружного адміністративного суду від 07 серпня 2018 року про відкриття провадження у справі №0740/824/18.

Згідно ч.2 ст. 44 КАС України учасники справи зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов'язки.

За змістом ч.1 ст.131 КАС України учасники судового процесу зобов'язані під час провадження у справі повідомляти суд про зміну місця проживання (перебування, знаходження), роботи, служби.

Частинами 1, 3 статті 45 КАС України встановлено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається. Якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 р. у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Відтак апеляційний суд вважає, що непоінформованість позивача щодо ходу розгляду справи є наслідком бездіяльності самого позивача, а не суду першої інстанції

Згідно з ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб'єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов'язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.

В розумінні ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржувану ухвалу слід залишити без змін.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Щодо розподілу судових витрат, то такий, в силу норм КАС України, не здійснюється.

Керуючись статтями 139, 229, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ТрансКом» залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2018 року у справі № 0740/824/18 - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення. У випадку оголошення судом апеляційної інстанції лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О. І. Довга
судді І. І. Запотічний
В. П. Сапіга
Повне судове рішення складено 11 лютого 2019 року