Справа № 280/5106/18
Суддя: Максименко Лілія Яковлівна
Дата ухвалення: 2019-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

28 січня 2019 року 09 год. 45 хв.Справа № 280/5106/18 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Максименко Л.Я., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Виконавчого комітету Бердянської міської ради про визнання неправомірною бездіяльності та зобовязання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернулась до Запорізького окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Управління праці та соціального захисту населення Виконавчого комітету Бердянської міської ради (далі - відповідач), в якому позивач просить суд визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не видачі позивачу довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи; зобовязати відповідача видати позивачу довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи на її малолітнього сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що в період анексії Кримського півострова проживала в м. Симферополь і народила сина ОСОБА_2. У зв'язку з необхідністю отримання довідки внутрішньо переміщеної особи для себе і для дитини, позивачка звернулась в Управління праці та соціального захисту населення Виконавчого комітету Бердянської міської ради з заявою про надання їй та дитині довідок про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Проте, вказує, що відповідно до копії витягу з протоколу № 7 від 12.11.2018, відповідачем було безпідставно відмовлено у видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи у зв'язку із тим, що ОСОБА_1 не доведено факт проживання в АР Крим на період тимчасової окупації. Вважає, що Управлінням праці та соціального захисту населення Виконавчого комітету Бердянської міської ради вчинено бездіяльність у зв'язку з відмовою в видачі позивачці довідки внутрішньо переміщеної особи. Просить позов задовольнити.

Ухвалою суду від 05.12.2018 відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі №280/5106/18. Призначено судове засідання на 28 грудня 2018 року з викликом сторін.

Ухвалою суду від 28.12.2018 відкладено розгляд адміністративної справи №280/5106/18 та призначено наступне судове засідання на 28.01.2019.

У судове засідання позивач не прибула, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Відповідач позову не визнав. У письмовому відзиві вх. № 42184 вказав, що позивач в листопаді 2018 року звернулась до Управління із заявою про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території або району проведення антитерористичної операції, а саме: з АР Крим. Разом з тим, згідно паспорту громадянина України позивач був зареєстрований за місцем проживання в ІНФОРМАЦІЯ_2 з 01.10.2012 по 26.05.2015, в м. Мелітополь по вул. Комунарів, 50 - з 29.07.2015 по 29.01.2016. Відповідач посилається на те, що надані позивачем документи не підтверджують факт проживання на тимчасово-окупованій території на момент початку окупації - 20.02.2014. У зв'язку з цим, позивачу було правомірно відмовлено у встановленні статусу внутрішньо-переміщеної особи, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

У судове засідання представник відповідача не прибув.

За приписами ч.9 ст.205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не зявилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи викладене, суд вирішив розглянути справу у порядку письмового провадження.

На підставі приписів ч.4 ст.229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Приписами ст. 258 КАС України, визначено, що суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 243 КАС України, у виняткових випадках залежно від складності справи складення рішення, постанови у повному обсязі може бути відкладено на строк не більш як десять, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - пять днів з дня закінчення розгляду справи.

Згідно з ч. 4 ст. 243 КАС України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив:

08.11.2018 ОСОБА_1 звернулась до Управління праці та соціального захисту населення Бердянської міської ради Запорізької області із заявою про надання довідки внутрішньо переміщеної особи.

Згідно витягу з протоколу № 7 від 12.11.2018 засідання Комісії з питань надання довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи рекомендовано відмовити заявниці у встановленні статусу внутрішньо переміщеної особи і видачі довідки про взяття на облік, так як не доведено факт її проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення у звязку з обставинами, зазначеними у ст. 1 Закону на підставі доказів, наданих заявником.

Не погодившись з рішенням відповідача, позивач звернулась до суду із вказаним позовом.

По суті спірних правовідносин суд зазначає наступне.

Статтею 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 № 1207-VII (далі - Закон № 1207-VII) передбачено, що тимчасово окупована територія України (далі - тимчасово окупована територія) є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Датою початку тимчасової окупації є 20 лютого 2014 року.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 3 Закону № 1207-VII, для цілей цього Закону тимчасово окупованою територією визначається: сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій.

Частиною 1 статті 1 Закону України від 20.10.2014 №1706-VII «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (надалі - Закон №1706-VII) передбачено, що внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Відповідно до частини 2 статті 4 Закону №1706-VII, підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення.

Отже, виходячи системного аналізу вказаних правових норм вбачається, що Законом №1706-VII чітко визначено обставини, з якими законодавець пов'язує надання особі статусу внутрішньо переміщеної особи, а саме: проживання особою на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення, тобто 20.02.2014.

Частиною 3 ст. 4 Закону №1706-VII передбачено, що для отримання довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи така особа звертається із заявою до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад за місцем проживання у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Форма заяви затверджується центральним органом виконавчої влади з формування та забезпечення реалізації державної політики у сферах зайнятості населення та трудової міграції, трудових відносин, соціального захисту, соціального обслуговування населення, волонтерської діяльності, з питань сім'ї та дітей, оздоровлення та відпочинку дітей, а також захисту прав депортованих за національною ознакою осіб, які повернулися в Україну.

Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 № 509 (надалі Порядок) врегульовано механізм видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (далі - довідка).

Відповідно до п. 2 Порядку, для отримання довідки повнолітня або неповнолітня внутрішньо переміщена особа звертається особисто, а малолітня дитина, недієздатна особа або особа, дієздатність якої обмежена, - через законного представника із заявою про взяття на облік, форму якої затверджує Мінсоцполітики, до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи).

Пунктом 3 цього Порядку визначені вимоги до оформлення заяви.

Відповідно до п. 4 Порядку, під час подання заяви про взяття на облік заявник пред'являє документ, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України, або документ, що посвідчує особу та підтверджує її спеціальний статус, або свідоцтво про народження дитини.

У разі відсутності в документі, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України, або документі, що посвідчує особу та підтверджує її спеціальний статус, відмітки про реєстрацію місця проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення у зв'язку з обставинами, зазначеними у статті 1 Закону, заявник надає докази, що підтверджують факт проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення, на день виникнення обставин, що спричинили внутрішнє переміщення (військовий квиток з відомостями щодо проходження військової служби; трудова книжка із записами про трудову діяльність; документ, що підтверджує право власності на рухоме або нерухоме майно; свідоцтво про базову загальну середню освіту; атестат про повну загальну середню освіту; документ про професійно-технічну освіту; документ про вищу освіту (науковий ступінь); довідка з місця навчання; рішення районної, районної у мм. Києві чи Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської чи районної у місті ради про влаштування дитини до дитячого закладу, у прийомну сім'ю, дитячий будинок сімейного типу, встановлення опіки чи піклування; медичні документи; фотографії; відеозаписи тощо).

Отже, за змістом наведених правових норм, умовою надання особі статусу внутрішньо переміщеної особи є документальне підтвердження факту її проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення у зв'язку з обставинами, зазначеними у статті 1 Закону, на момент їх виникнення.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 було подано до Управління копію паспорту, з якого вбачається, що ОСОБА_1 була зареєстрована за адресою ІНФОРМАЦІЯ_3 з 01.10.2012 по 26.05.2015, а також за адресою: Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Комунарів, 50 з 29.07.2015 по 29.01.2016.

Також, на розгляд комісії та до матеріалів адміністративного позову ОСОБА_1 долучала наступні документи, зокрема, про огляд педіатра від 11.09.2017 та від 21.06.2018, обов'язковий медичний профілактичний огляд дитини від 01.08.2017, від 07.09.2017, від 29.12.2017, добровільну інформаційну згоду на проведення профілактичних щеплень дітям або відмови від них, медичне свідоцтво про народження від 31.08.2018 (дублікат), направлення сім'ї до УПСЗН № 56 від 29.10.2018, випискний епікриз № 1447 від 30.05.2017, медична довідка тощо.

Однак, вказані документи не підтверджують проживання позивачки на території АР Крим станом на 20.02.2014.

Отже, доказів того, що позивачка проживала на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення матеріали справи не містять.

Пунктами 4, 5 ч. 10 ст. 4 Закону №1706-VII передбачено, що заявнику може бути відмовлено у видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, якщо: у заявника немає відмітки про реєстрацію місця проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення, та відсутні докази, що підтверджують факт проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення, визначені частиною сьомою цієї статті; докази, надані заявником для підтвердження факту проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення у зв'язку з обставинами, визначеними у статті 1 цього Закону, не доводять факту проживання заявника на території зазначеної адміністративно-територіальної одиниці.

Відповідно до підпункту 4 п. 8 Порядку, заявнику може бути відмовлено у видачі довідки у разі, коли у документі заявника, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України, або документі, що посвідчує особу та підтверджує її спеціальний статус, немає відмітки про реєстрацію місця проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення, та відсутні докази, що підтверджують факт проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення, визначені абзацом другим пункту 4 цього Порядку.

Отже, з огляду на те, що позивачем не надано доказів проживання на момент виникнення обставин (окупація АР Крим з 20.02.2014), з якими Закон №1706-VII пов'язує можливість отримання статусу внутрішньо переміщених осіб на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення, що доведено матеріалами справи, підстави для надання такого статусу - відсутні.

Відповідно до положень п. 25 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» (Заява N 63566/00) від 18 липня 2006 року, суд зобов'язаний оцінити кожен специфічний, доречний та важливий аргумент, а інакше вони не виконують свої зобов'язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції.

Згідно з частиною першою статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Таким чином, позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

В звязку з тим, що позивача звільнено від сплати судового збору ухвалою суду від 05.12.2018 розподіл судових витрат судом не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 (71100, АДРЕСА_1, ідентифікаційний код 84) до Управління праці та соціального захисту населення Виконавчого комітету Бердянської міської ради (71100, Запорізька область, м. Бердянськ, вул. Захисників України, 27/34, ) про визнання неправомірною бездіяльності та зобовязання вчинити дії, відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення,а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення

Рішення у повному обсязі складено та підписано 05.02.2019.

Суддя Л.Я. Максименко