Справа № 806/1929/18
Суддя: Охрімчук І.Г.
Дата ухвалення: 2019-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 806/1929/18 Головуючий у 1-й інстанції: Черноліхов Сергій Вікторович

Суддя-доповідач: Охрімчук І.Г.

12 лютого 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Охрімчук І.Г.

суддів: Капустинського М.М. Мацького Є.М. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Платаш В.О.,

позивача

представника відповідача

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2018 року (повний текст рішення складено 21.09.2018 року, м. Житомир) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Державної фіскальної служби України, Головного управління ДФС у Житомирській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень і рішення про результати розгляду скарги,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом та, з урахуванням зміни позовних вимог просить визнати протиправними та скасувати:

- прийняті Головним управлінням ДФС у Житомирській області податкові повідомлення-рішення: №1200-51 від 22.11.2017, №1201-51 від 22.11.2017, №0-0625 від 06.04.2018, № 0-0625 від 06.04.2018.

- рішення Державної фіскальної служби України про результати розгляду скарги №3728 від 19.03.2018.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що ним було отримано вищевказані податкові повідомлення-рішення, якими нараховано податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, а саме на нежитлові приміщення: будівлю котельні площею 407,9 кв.м та приміщення ділянки гальваніки площею 193,20 кв.м. 04.12.2017 ОСОБА_2 звернувся із скаргою на податкові повідомлення-рішення №1200-51 від 22.11.2017 та №1201-51 від 22.11.2017, в якій просив їх скасувати, проте отримав відмову. Вважає оскаржувані рішення протиправними, оскільки дані нежитлові приміщення з 2010 року знищені внаслідок руйнації, а тому необґрунтованим є нарахування податкових зобов'язань на об'єкти, право власності на які припинено. Підтвердженням знищення нерухомого майна, яке оподатковане відповідачем, є довідка КП "Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації" Житомирської обласної ради № 668/1 від 25.06.2018. Крім того, записи про право власності на нежитлові приміщення площею 407,9 кв.м та площею 193,20 кв.м наявні у Реєстрі прав власності на нерухоме майно, який припинив функціонування з 01.01.2013 і є архівною частиною діючого Державного реєстру прав, а тому внесення до нього будь-яких змін неможливе.

Крім того, позивачем подано до суду заяву про зміну позовних вимог шляхом їх доповнення наступними: визнати протиправними та скасувати прийняті Головним управлінням ДФС у Житомирській області податкові повідомлення-рішення №0-0625 від 06.04.2018 та № 0-0625 від 06.04.2018.

Головне управління ДФС у Житомирській області заперечує про задоволення позовних вимог, оскільки позивачем не надано доказів припинення права власності на нерухоме майно площею 407,9 кв.м та площею 193,20 кв.м. Реєстр прав власності на нерухоме майно є складовою частиною Державного реєстру прав, і в ньому відсутня інформація про припинення права власності ОСОБА_2 на приміщення площею 407,9 кв.м та площею 193,20 кв.м, а тому, на їх думку, податок нарахований правомірно.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 21.05.2018 у справі відкрито загальне позовне провадження.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2018 року позов ОСОБА_2 до Державної фіскальної служби України, Головного управління ДФС у Житомирській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень і рішення про результати розгляду скарги задоволено частково:

- визнано протиправними та скасовано прийняті Головним управлінням ДФС у Житомирській області податкові повідомлення-рішення №1200-51 від 22.11.2017, №1201-51 від 22.11.2017, №0-0625 від 06.04.2018, № 0-0625 від 06.04.2018.

У задоволенні позовної вимоги про визнання протиправним та скасування рішення Державної фіскальної служби України про результати розгляду скарги №3728 від 19.03.2018 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції Головне управління ДФС у Житомирській області подало апеляційну скаргу в якій просить суд скасувати рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 13.09.2018 року у справі №806/1929/18, яким позовні вимоги задоволено в частині скасування податкових повідомлень-рішень та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначив, що згідно витягу з Державного реєстру речових прав власності на нерухоме майно ОСОБА_2 володіє на праві власності нерухомим майном, з яких не є виключення нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 193,2 кв. м., та 407,9 кв.м. Пояснення позивача з приводу того, що дане майно знищено, та припинено право власності на вищезазначену нерухомість, не спростовує відповідальність зі сплати податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, прийшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Встановлено, що 22.11.2017 Головним управлінням ДФС у Житомирській області прийнято податкові повідомлення-рішення:

1) 1200-51, яким позивачу за 2016 рік нараховано податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в сумі 5620,86 грн;

2) 1201-51, яким позивачу за 2016 рік нараховано податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в сумі 2662,3 грн.

0412.2017 ОСОБА_2 подано скаргу до Державної фіскальної служби України на рішення №1200-51 та №1201-51, в якій просив їх скасувати, вказавши, що отримав податкові повідомлення-рішення лише 29.11.2017, тобто поза строком, встановленим ст.266 Податкового кодексу України, та без відповідного розрахунку податкового зобов'язання.

Відповідно до рішення Державної фіскальної служби України від 19.03.2018 № 3728 у задоволенні скарги відмовлено та вказано, що доводи скаржника не звільняють його від обов'язку сплати податку. Також у рішенні розшифровано розрахунки податкових зобов'язань, визначених податковими повідомленнями-рішеннями №1200-51 та №1201-51 від 29.11.2017, нарахованих як податок на нежитлові приміщення площею 407,9 кв.м та площею 193,20 кв.м, розташованих в АДРЕСА_1.

27.06.2018 позивачем отримано податкові повідомлення-рішення, складені Головним управлінням ДФС у Житомирській області 06.04.2018:

1) №0-0625, яким позивачу за 2017 рік нараховано податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в сумі 3091,2 грн.

2) № 0-0625, яким позивачу за 2017 рік нараховано податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в сумі 6526,4 грн.

Вказані суми податків нараховані на нежитлові приміщення площею 407,9 кв.м та площею 193,20 кв.м, розташовані в АДРЕСА_1.

Не погодившись із правомірністю податкових повідомлень-рішень та рішенням Державної фіскальної служби України від 19.03.2018 № 3728, ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносин, судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до пп.266.2.1 та пп.266.3.1 п.266.3 ст.266 Податкового кодексу України, об'єктом оподаткування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є об'єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка, а базою оподаткування - загальна площа об'єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

Платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості (пп.266.1.1 ПКУ), базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року (пп.266.6.1 ПКУ).

Згідно пп.266.3.2 п.266.3 ст.266 ПКУ, база оподаткування об'єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Ставки податку для об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об'єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування (пп.266.5.1 ПКУ).

Згідно змісту п.266.7 ПКУ, обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об'єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

З матеріалів справи вбачається, що згідно договору купівлі-продажу та акту передачі від 29.05.2006, у власність ОСОБА_2 перейшла будівля котельної літ. "Ж" загальною площею 407,9 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Право власності зареєстровано 26.06.2006 за № 681 (а.с.14-16).

Крім того, згідно договору купівлі-продажу та акту прийому-передачі від 23.05.2003, у власність ОСОБА_2 передано приміщення ділянки гальваніки літ. "К" загальною площею 193,20 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Право власності зареєстровано 24.06.2003 за № 681 (а.с.17-19).

З інформаційної довідки № 119993903 від 06.04.2018 (а.с.61-74) та № 39743566 від 14.01.2013 (а.с.190) встановлено, що станом на ці дати актуальна інформація про право власності ОСОБА_2 на нежитлові приміщення: будівлю котельної літ. "Ж" загальною площею 407,9 кв.м та приміщення ділянки гальваніки літ. "К" загальною площею 193,20 кв.м, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, - у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутня.

При цьому у попередньому Реєстрі прав власності на нерухоме майно є відомості про будівлю котельної літ. "Ж" загальною площею 407,9 кв.м (АДРЕСА_1), приміщення ділянки гальваніки літ. "К" загальною площею 193,20 кв.м (АДРЕСА_1), які належать на праві приватної власності ОСОБА_2 (а.с.74-77, 190-196).

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Державний реєстр речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) - єдина державна інформаційна система, що забезпечує обробку, збереження та надання відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об'єкти та суб'єктів таких прав.

Згідно п.2 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 р. № 1141 (далі - Порядок № 1141), Реєстр прав власності на нерухоме майно є невід'ємною архівною складовою частиною Державного реєстру прав.

З вищевикладеного вбачається, що інформація про наявність у власності ОСОБА_2 нежитлових приміщень: будівлі котельної літ. "Ж" загальною площею 407,9 кв.м та приміщення ділянки гальваніки літ. "К" загальною площею 193,20 кв.м, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, - перебуває в архівній частині Державного реєстру прав та не є актуальною.

Разом з тим, зі змісту досліджених норм Порядку № 1141 випливає, що внесення будь-яких змін, в тому числі щодо припинення права власності на об'єкт нерухомого майна, тощо, до відомостей, які містяться в Реєстрі прав власності на нерухоме майно (архівній частині), ним не передбачено. Зазначене підтверджується також листом департаменту реєстрації Житомирської міської ради від 05.09.2018 № 355, в якому зазначено про відсутність технічної можливості щодо внесення змін до записів Реєстру прав власності на нерухоме майно. Таким чином, позивач позбавлений можливості ініціювати внесення змін до записів про право власності на спірну нерухомість у Реєстр прав власності на нерухоме майно, відомості про яку там містяться.

Водночас з довідки № 668 від 15.06.2018, виданої комунальним підприємством "Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації" Житомирської обласної ради, вбачається, що об'єкти нерухомого майна, розташовані в АДРЕСА_1: приміщення ділянки гальваніки літ. "К" загальною площею 193,20 кв.м реконструйовано в адміністративно-виставковий будинок згідно дозволу на виконання будівельних робіт від 08.02.2011 № 037/6/11, а будівля котельної літ. "Ж" загальною площею 407,9 кв.м - знесена (а.с.120).

Вказані обставини підтверджуються декларацією про готовність об'єкта до експлуатації та матеріалами інвентаризаційної справи на будівлі по АДРЕСА_1, відповідно до яких ОСОБА_2 проведена реконструкція власних будівель і нежитлових приміщень, будівництво адміністративно-виставкового будинку за адресою АДРЕСА_1, а спірної нерухомості: приміщення ділянки гальваніки літ. "К" загальною площею 193,20 кв.м та будівлі котельної літ. "Ж" загальною площею 407,9 кв.м, за зазначеною адресою немає (а.с.176-184,185-187).

Таким чином колегія суддів встановила відсутність в натурі наступних нежитлових приміщень належних позивачу: приміщення ділянки гальваніки літ. "К" загальною площею 193,20 кв.м, будівля котельної літ. "Ж" загальною площею 407,9 кв.м, за адресою АДРЕСА_1.

З урахуванням зазначених обставин, судова колегія вважає неправомірним нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за відсутності основної складової нарахування такого податку - його об'єкту у вигляді нежитлової нерухомості. Тому, прийняті Головним управлінням ДФС у Житомирській області податкові повідомлення-рішення №1200-51 від 22.11.2017, №1201-51 від 22.11.2017, №0-0625 від 06.04.2018, № 0-0625 від 06.04.2018 є протиправними та підлягали скасуванню.

Щодо посилання позивача на таку підставу скасування спірних податкових рішень, як їх невчасне отримання поза строками, передбаченими Податковим кодексом України, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до пп.266.10.1 п.266.10 ст.266 ПКУ, податкове зобов'язання за звітний рік з податку сплачується фізичними особами - протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.

Податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком) (пп. 266.7.2 п. 266.7 ПКУ).

Підпунктом 266.10.2 п.266.10 ст.266 ПКУ передбачено, що у разі якщо контролюючий орган не надіслав (не вручив) податкове/податкові повідомлення-рішення у строки, встановлені підпунктом 266.7.2 пункту 266.7 цієї статті, фізичні особи звільняються від відповідальності, передбаченої цим Кодексом за несвоєчасну сплату податкового зобов'язання.

Аналізуючи зазначені норми, платник податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у разі отримання податкового повідомлення-рішення з нарахованим податковим зобов'язанням після 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком), звільняється лише від відповідальності за несвоєчасну сплату такого зобов'язання, проте не звільнений від його сплати в цілому на цій підставі.

Таким чином, несвоєчасність направлення контролюючим органом на адресу платника податку та відповідно отримання останнім податкового повідомлення-рішення про нарахування зобов'язання за податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не є самостійною підставою для його скасування у контексті Податкового кодексу України.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У пункті 50 рішення по справі «Щокін проти України» Європейський суд з прав людини вказує, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Позбавлення власності можливе тільки «на умовах, передбачених законом».

У пункті 53 Рішення по справі "Федорченко та Лозенко проти України" (заява №387/03), Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів суд керується критерієм доведення "поза розумними сумнівом"; тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи вищезазначене, судова колегія приходить до висновку, що Головним управлінням ДФС у Хмельницькій області позивачу не правомірно сформовані податкові повідомлення-рішення, якими визначено податкове зобов'язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об'єктів нежитлової нерухомості.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправним та скасування рішення Державної фіскальної служби України про результати розгляду скарги №3728 від 19.03.2018 судова колегія зазначає, що суд першої інстанції відмовив у задоволенні зазначеної вимоги, рішення в цій частині сторонами не оскаржується, тому не є предметом апеляційного розгляду.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не впливають на правильність прийнятого судового рішення. Рішення прийнято судом першої інстанції з додержанням вимог матеріального та процесуального права, підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Житомирській області залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 13 лютого 2019 року.

Головуючий Охрімчук І.Г.

Судді Капустинський М.М. Мацький Є.М.