Справа № 540/109/19
Суддя: Пекний А.С.
Дата ухвалення: 2019-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2019 р.м. ХерсонСправа № 540/109/19
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Пекного А.С., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (далі відповідач, ГУ ПФУ в Херсонській області), в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просить:

- визнати неправомірними дії відповідача щодо відмови позивачу у здійсненні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці;

- зобовязати ГУ ПФУ в Херсонській області зарахувати позивачу до стажу роботи, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, половину строку навчання в Харківському юридичному інституті ім.Ф.Є.Дзержинського (з 01.09.1984 р. по 29.06.1988 р.) та здійснити перерахунок і виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 84% від заробітку працюючого судді на відповідній посаді без обмеження граничного розміру з 23.12.2016 року, з урахуванням раніше здійснених виплат.

Ухвалою суду від 04 січня 2019 року вказаний позов залишений без руху з наданням позивачу строку на усунення недоліків. Ухвала суду виконана, недоліки позову усунуті.

Ухвалою суду від 21 січня 2019 року відкрито спрощене провадження в справі та призначено розгляд справи без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що 19 грудня 2018 року звернулась до Великоолександрівського сектору обслуговування громадян із заявою про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді з врахуванням до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці половини строку навчання в Харківському юридичному інституті ім.Ф.Є.Дзержинського з 01.09.1984 р. по 29.06.1988 р.

Позивач отримала рішення про відмову в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді з посиланням на те, що ст.137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VIII не передбачено врахування половини строку навчання за денною формою у вищих навчальних закладах до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Позивач з прийнятим рішенням не погоджується, зазначає, що на час виходу її у відставку (22.12.2016 року) діяв Закон України від 02.06.2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон №1402-VIII).

Відповідно до абз. 4 п. 34 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402- VІІ (у редакції Закону України № 1798-VIII від 21.12.2016 року) судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Зазначена норма пов'язує визначення законодавства, яке регулює питання обчислення стажу роботи на посаді судді, із часом призначення чи обрання суддею.

Вперше ОСОБА_1 призначено на посаду судді 05.05.1996 року, 22.03.2001 року обрано суддею безстроково.

На час призначення на посаду судді як вперше, так і обрання безстроково, діяв Закон України від 15.12.1992 року № 2862-ХІІ «Про статус суддів» (далі - Закон №2862-ХІІ).

Позивач вказує, що стаж її роботи на посаді судді становить не менше 10 років, тому до стажу роботи, який дає судді право на відставку, враховується також половина строку навчання за денною формою у вищому навчальному закладі.

02 лютого 2019 року відповідач подав до суду відзив, відповідно до якого позовні вимоги не визнає з таких підстав. Позивач до заяви про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці не надала документи необхідні для здійснення перерахунку довічного грошового утримання, а згідно розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 26.12.2016 № 01-33/447/2016, управлінням вже прийнято рішення про призначення щомісячного довічного грошового утримання з 24.06.2016, яке позивачем не оскаржувалось, підстави для здійснення позивачу перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці відсутні. Відповідач вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню ще й з підстави не передбачення нормами чинного законодавства проведення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді з урахуванням до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, періоду навчання у Харківському юридичному інституті ім. Ф.Є.Дзержинського.

11 лютого 2019 р. до суду надійшла відповідь на відзив, зі змісту якого вбачається, що позивач наполягає на задоволенні адміністративного позову.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд встановив наступні обставини.

ОСОБА_1 (дівоче прізвище - Позеха) ОСОБА_2 в 1984 році вступила до Харківського юридичного інституту ім. Ф.Є. Дзержинського і в 1988 році закінчила повний курс названого інституту за спеціальністю «Правознавство». При цьому навчалась вона на денній формі навчання.

Позивач з 05.05.1996 року по 22.12.2016 року працювала на посаді судді Великоолександрівського районного суду Херсонської області.

Вказані обставини підтверджуються трудовою книжкою колгоспника №3Гд, трудовою книжкою БТ-ІІ №3407627, а також виданим Харківським юридичним інститутом ім. Ф.Е.Дзержинського дипломом НВ №892245.

Рішенням Вищої ради юстиції України від 19 грудня 2016 року №3246/0/15-16 позивача звільнено з посади судді Великоолександрівського районного суду Херсонської області у звязку з поданням заяви про відставку.

Наказом голови Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 22 грудня 2016 року №03-03/58 позивача звільнено з посади (відраховано зі штату суду) відповідно до вказаного рішення Вищої ради юстиції України та на підставі п.4 частини 6 статті 126 Конституції України.

Позивачу за її заявою від 27.12.2016р. відповідно до положень Закону №1402-VIII призначено щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 80% суддівської винагороди, виходячи зі стажу роботи суддею 20 років 07 місяців і 17 днів.

19 грудня 2018 року ОСОБА_1 звернулась до Великоолександрівського сектору обслуговування громадян із заявою про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді з врахуванням до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, половини строку навчання в Харківському юридичному інституті ім.Ф.Є.Дзержинського з 01.09.1984р. по 29.06.1988р.

У відповідь ГУ ПФУ в Херсонській області прийняло рішення про відмову в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді Дічаковій Тамарі Іванівні від 26.12.2018 року № 947/03-13. ГУ ПФУ в Херсонській області повідомило позивача, що статтею 137 Закону № 1402-VIII не передбачено врахування половини строку навчання за денною формою у вищих навчальних закладах до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання довічного грошового утримання судді відставці.

Позивач не погодилася з такою позицією відповідача та звернулася з даним позовом.

Вирішуючи справу по суті, суд виходить з наступного.

Відповідно до абз.4 п.34 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII (далі - Закон №1402-VIII) судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 призначено на посаду судді 05.05.1996 року, 22.03.2001 року обрано суддею безстроково.

На час призначення позивача суддею у 1996 році та призначення її безстроково у 2001 році діяв Закон України «Про статус суддів» від 15.12.1992р. №2862-ХІІ (далі - Закон №2862-ХІІ) .

Відповідно до частини першої статті 43 Закону №2862-ХІІ кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов'язків за власним бажанням або у зв'язку з закінченням строку повноважень.

Згідно абз.2 ч.4 ст.43 Закону №2862-ХІІ до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Згідно із частиною першої статті 25 Конституційного Договору від 08 червня 1995 року №1к/95-ВР між Верховною Радою України та Президентом України «Про основні засади організації та функціонування державної влади і місцевого самоврядування в Україні на період до прийняття нової Конституції України» Президент України в межах своїх повноважень видає укази і розпорядження, які є обов'язковими для виконання на всій території України, дає їх тлумачення (зазначений Договір був чинний на момент видання Президентом України указу Президента України від 10 липня 1995 року №584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» та втратив чинність із набранням чинності Конституції України 28 червня 1996 року).

Відповідно до пункту 1 Розділу XV «Перехідні положення» Конституції України закони та інші нормативні акти, прийняті до набуття чинності цією Конституцією, є чинними у частині, що не суперечить Конституції України.

Згідно частини третьої статті 106 Конституції України Президент України на основі та на виконання Конституції і законів України видає укази і розпорядження, які є обов'язковими до виконання на території України.

Відповідно до частини першої статті 117 Конституції України Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов'язковими до виконання.

На час призначення позивача суддею та її обрання безстроково діяв Указ Президента України № 584/95 від 10.07.1995 року «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів», який у статті 1 (стаття втратила чинність з 20 березня 2008 року), передбачав, що до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах.

Відповідно до п.11 Перехідних положень Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453-VІ (далі - Закон №2453-VІ ) судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Крім того, на час набрання чинності Законом № 2453-VІ діяла постанова Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 року № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів».

Відповідно до пп.3-1 п.3 постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 року № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Згідно п. 25 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.

В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., №№ 41 - 45, ст. 529; 2015 р., №№18 - 20, ст.132 із наступними змінами). За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

За правовою позицією Європейського Суду з прав людини, викладеної у рішенні по справі «Суханов та Ільченко проти України» (Sukhanov and Ilchenko v. Ukraine) від 26.09.2014 року, за певних обставин «законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Так, якщо суть вимоги особи пов'язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних Судів, якою підтверджується її існування.

Згідно з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України у справі №21-6664а15 від 06.07.2016 року, до стажу роботи на посаді судді зараховується половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, якщо на момент виникнення спірних правовідносин були чинні відповідні нормативні акти.

За правовою позицією Верховного Суду України, визначеній в постанові від 01.07.2014 року у справі №21-244а14, правовідносини щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсія призначається за спеціальними законами, виникають не в момент звернення за призначенням пенсії, а в момент виникнення права на її призначення.

Таким чином, не включення до відповідного стажу роботи на посаді судді, за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів і врахування відповідачем для встановлення (визначення) розміру щомісячного довічного грошового утримання лише періоду роботи на посаді судді, є неправомірним.

Крім того, вказаних правових позицій дотримується і Верховний Суд у постановах від 30 травня 2018 року у справі №663/2128/17, від 09 листопада 2018 року у справі №725/5463/16-а, від 09 листопада 2018 року у справі №243/5236/17.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що стаж позивача на посаді безпосередньо судді становить не менше 10 років, а саме 20 років 07 місяців 17 днів. Половина строку навчання в Харківському юридичному інституті ім. Ф.Є. Дзержинського становить 1 рік 11 місяців. У період дії (чинності) законодавства, яке надавало право зараховувати половину строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, позивач відповідала усім визначеним цим законодавством критеріям і умовам, з якими повязувалось виникнення у неї права на зарахування до стажу роботи судді половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах.

Суд вважає, що в даному випадку наявні підстави для зарахування позивачу до стажу судді половини строку навчання на денному відділенні вищого юридичного закладу. Оскільки стаж роботи, який дає право одержання щомісячного грошового утримання судді у відставці в результаті становить 22 роки 6 місяців 17 днів, то позивач має право на призначення щомісячного грошового утримання судді у відставці у розмірі 84% від заробітної плати діючого судді, який працює на відповідній посаді.

Посилання відповідача на те, що позивачем разом із заявою про перерахунок не подавався «Розрахунок стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання» зі змінами і тому у нього не було підстав проводити відповідний перерахунок, судом не приймаються до уваги, оскільки з наданих відповідачем копій протоколів про призначення довічного грошового утримання позивачу вбачається, що відомості про її період навчання були у розпорядженні органу Пенсійного фонду, але включені ним до загального стажу, а не спеціального. До того ж відповідач посилається на вимоги Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 25 січня 2008 року №3-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 20 березня 2017 року №5-1) і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12 березня 2008 р. за №200/14891, який регулює питання подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання, однак спеціальним нормативним актом, який регулює питання призначення, перерахунку і виплати такого грошового утримання є Закон України «Про судоустрій і статус суддів».

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.

Відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною першою статті 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Як зазначив Конституційний Суд України у своєму рішенні від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі після звільнення від виконання обов'язків судді. Надання судді матеріального захисту є гарантією забезпечення його незалежності. Разом з тим, будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя.

Виходячи з наведеного, конституційний статус судді зумовлює обов'язок держави гарантувати достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв'язку з досягненням пенсійного віку чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці - щомісячне довічне грошове утримання. Статус судді та його елементи, зокрема, матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а виступає засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.

З урахуванням системного аналізу правових норм, наведених вище, досліджених судом доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими.

У той же час, вирішуючи питання, чи підлягає позов задоволенню або відмові у задоволенні повністю або частково щодо кожної із заявлених вимог, суд приходить до висновку, що позивач обрав неналежний спосіб захисту свого права.

Так, вона просить визнати протиправними дії ГУ ПФУ в Херсонській області щодо відмови у здійсненні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. У даному випадку захисту підлягає її право на перерахунок і виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Однак з матеріалів справи видно, що таке її право порушено не діями, а рішенням ГУ ПФУ в Херсонській області про відмову в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді Дічаковій Тамарі Іванівні від 26.12.2018 року № 947/03-13.

Отже, належним способом захисту порушеного права в даному випадку буде визнання протиправним і скасування вказаного рішення територіального органу Пенсійного фонду, яким відмовлено у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді.

У звязку з цим суд вважає за необхідне також покласти на відповідача обовязок зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, половину строку навчання в Харківському юридичному інституті ім.Ф.Є.Дзержинського з 01.09.1984 року по 29.06.1988 року, а саме 1 рік 11 місяців.

Щодо вимоги позивача про зобовязання ГУ ПФУ в Херсонській області здійснити перерахунок і виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 84% від заробітку працюючого судді на відповідній посаді без обмеження граничного розміру з 23.12.2016 року, з урахуванням раніше здійснених виплат, суд зазначає наступне.

Предметом даного спору є виключно питання зарахування до стажу, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, половини строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі. Позивач не ставила на вирішення суду питання щодо визначення розміру суддівської винагороди (заробітку), з якого розраховується розмір її щомісячного довічного грошового утримання як судді у відставці.

За змістом пункту 25 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII, розмір щомісячного довічного грошового утримання визначається у відсотковому значенні від суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., №№ 41 - 45, ст. 529; 2015 р., №№18 - 20, ст.132 із наступними змінами). За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Таким чином, наявність у позивача права на зарахування до стажу, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, половини строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі, впливає на розмір грошового утримання судді у відсотковому значенні.

Згідно ч.4 ст. 142 Закону № 1402-VIII у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Між тим, позивач не ставила на вирішення суду питання щодо визначення розміру суддівської винагороди (заробітку), з якого розраховується розмір її щомісячного довічного грошового утримання як судді у відставці і на даний час між сторонами справи не існує такого спору.

При цьому слід врахувати, що Рішенням Конституційного Суду України від 04.12.2018 №11-р/2018 у справі №1-7/2018 (4062/15) за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частин третьої, десятої статті 133 Закону України від 7 липня 2010 року №2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» у редакції Закону України від 12 лютого 2015 № 192-VIII «Про забезпечення права на справедливий суд» визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) положення частини третьої та десятої статті 133 Закону України від 7 липня 2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» у редакції Закону України від 12 лютого 2015 року № 192-VIII «Про забезпечення права на справедливий суд» (далі - Закон № 2453-VI).

Так, відповідно до пункту 1 вказаного Рішення Конституційного Суду України положення частини третьої статті 133 Закону №2453-VI підлягає застосуванню в його первинній редакції, а саме: «Посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється у розмірі 15 мінімальних заробітних плат, визначених законом, що запроваджується поетапно: з 1 січня 2011 року - 6 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2012 року - 8 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2013 року - 10 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2014 року - 12 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2015 року - 15 мінімальних заробітних плат.»

У пункті 3 розділу II положень Закону України від 06.12.2016 № 1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (далі - Закон № 1774-VIII) установлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат.

До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини, вона застосовується в розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 1 січня 2017 року.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб на 1 січня 2017 року встановлений у розмірі 1600 грн. (стаття 7 Закону України від 21.12.2016 №1801-VIII «Про Державний бюджет України на 2017 рік»), на 1 січня 2018 року - 1762 грн. (стаття 7 Закону України від 07.12.2017 №2246-VIII «Про Державний бюджет України на 2018 рік»), на 1 січня 2019 року - 1921 грн. (стаття 7 Закону України від 23.11.2018 №2629-VIII «Про Державний бюджет України на 2019 рік»).

Положення Закону № 1774-VIII є чинними, не конституційними не визнавалися та відповідно не скасовувалися.

Отже, з огляду на викладене, до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя місцевого суду повинен отримувати суддівську винагороду в розмірі, який обраховується виходячи з 15 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня відповідного календарного року.

Таким чином, за час перебування позивача у відставці і за який вона просить здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання, тричі змінювався розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а відтак тричі змінювався і розмір суддівської винагороди працюючого судді.

Зважаючи на те, що предметом спору не є сам розмір суддівської винагороди, з якої позивачу слід обраховувати довічну грошову допомогу, тому суд не може визначити конкретизований розмір суддівської винагороди, з якої позивачу має бути проведено перерахунок розміру щомісячного довічного грошового утримання. Це питання в даному випадку відноситься до компетенції відповідача, який на підставі наданих йому довідок про розмір суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді у період 2016 2019 років, і буде здійснювати відповідний перерахунок.

За таких обставин суд вважає, що при покладенні на відповідача обовязку здійснити позивачу перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання у звязку із зарахуванням до її стажу половини строку навчання вищому юридичному навчальному закладі, ГУ ПФУ в Херсонській області має виходити з розміру суддівської винагороди, обчисленою відповідно до положень Закону №2453-VІ (із наступними змінами) та з урахуванням вимог ч.4 ст.142 Закону №1402-VIII.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При звернення до адміністративного суду з адміністративним позов позивач був сплачений судовий збір у сумі 678,70 грн. відповідно до квитанції № 0.0..1 від 09.01.2019 року та у сумі 90,00 грн. відповідно до квитанції № 7 від 18.01.2019 року.

Таким чином, судові витрати у сумі 768,40 грн. підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області на користь позивача.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1, вул. Миру, 17, с. Мала Олександрівка, Великоолександрівський район, Херсонська область, 74105) до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (код ЄДРПОУ 21295057, вул. 28 Армії, 6, м. Херсон, 73005) про визнання неправомірними дій та зобовязання вчинити дії задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області від 26 грудня 2018 року № 947/03-13 щодо відмови ОСОБА_1 у здійсненні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Зобовязати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, половину строку навчання в Харківському юридичному інституті ім.Ф.Є.Дзержинського з 01.09.1984 року по 29.06.1988 року, а саме 1 рік 11 місяців.

Зобовязати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області здійснити перерахунок і виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 84% суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., №№41 - 45, ст. 529; 2015 р., №№18 - 20, ст. 132 із наступними змінами) і частини 4 статті 142 Закону України від 02.06.2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів», починаючи з 23 грудня 2016 року та з урахуванням раніше здійснених виплат.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (код ЄДРПОУ 21295057, вул.. 28 Армії, 6, м. Херсон, 73005) судові витрати зі сплати судового збору у сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп. на користь ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1, вул. Миру, 17, с. Мала Олександрівка, Великоолександрівський район, Херсонська область, 74105).

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П'ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Пекний А.С.

кат. 112010200