Справа № 812/1100/16
Суддя: Гаврищук Тетяна Григорівна
Дата ухвалення: 2019-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2019 року справа №812/1100/16

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Гаврищук Т.Г.

суддів: Сіваченка І.В.

Шишова О.О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Луганського окружного адміністративного суду (суддя Борзаниця С.В.) від 22 листопада 2018 року (повний текст рішення складено 22 листопада 2018 року) у справі №812/1100/16 за позовом ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у м.Сєвєродонецьку Головного управління ДФС у Луганській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 29.06.2016 року №67584-13,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Державної податкової інспекції у м.Сєвєродонецьку Головного управління ДФС у Луганській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 29.06.2016 року №67584-13 про грошове зобов'язання з транспортного податку з фізичних осіб у сумі 25 000, грн, стягнення з відповідача судові витрати, пов'язані із витратами на правову допомогу у розмірі 1000,00 грн.

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 26.10.2016 року позовні вимоги задоволені частково, визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення №67584-13 від 29.06.2016. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у м. Сєвєродонецьку Головного управління ДФС у Луганській області на користь ОСОБА_2 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 551,20 грн. В частині вимог про відшкодування витрат на правову допомогу відмовлено.

Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 09.12.2016 року у справі №812/1100/16 апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Сєвєродонецьку Головного управління Державної фіскальної служби у Луганській області на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2016 року у справі № 812/1100/16, - задоволено частково. Змінено мотивувальну частину постанови Луганського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2016 року у справі № 812/1100/16 з підстав, вказаних в мотивувальній частині даної постанови суду. В іншій частині постанову суду залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 27.06.2018р. у справі № 812/1100/16 постанову Луганського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2016 року та постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 09 грудня 2016 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до Луганського окружного адміністративного суду.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2018 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Позивач зазначив, що судом першої інстанції не прийнято до уваги, що на момент запровадження транспортного податку в 2014 році та до 24.12.2015 року автомобіль марки LAND ROVER RANGE ROVER (загальний легковий універсал - В) реєстраційний номер НОМЕР_1; має рік випуску 2013 року, дата реєстрації 01.11.2013 року, не був об'єктом оподаткування відповідно до ст.267 ПК України. Позивач вважає, що суд неправильно трактує пп12.3.4 п.12.3 ст.12 ПК України, яким зазначено, що рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування встановлених місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом. Позивач також зазначив, що суд не враховує, що рішенням Сєвєродонецької міської ради №420 від 30.05.2016 року затверджено нову редакцію додатку №2 до рішення міської ради від 29.01.2015 року за №4288 в частині об'єкту оподаткування. Отже, зміни стосувалися елементу транспортного податку (пп. 7.1.2 п.7.1 ст.7 ПК України) від 24.12.2015 року коли діяли норми ПК України на 2015 рік.

Всі особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не прибули, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, відзив на скаргу, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що позивач є власником автомобіля марки LAND ROVER RANGE ROVER (загальний легковий універсал - В) реєстраційний номер НОМЕР_1; рік випуску 2013, бежевого кольору, об'єм двигуна 2993 куб см, дата першої реєстрації 01.11.2013 року.

Відповідачем прийняте податкове повідомлення-рішення від 29.06.2016 р. № 67584-13, яким згідно з п.п.54.3.3 п.54.3 ст.54 Податкового кодексу України та відповідно до п.п.267.2 п.267.6 ст.267 Податкового кодексу України визначено позивачеві суму податкового зобов'язання за платежем транспортний податок з фізичних осіб за 2016 рік на суму 25000 грн.

Наведені обставини сторонами не оспорюються.

Транспортний податок в Україні введений Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 № 71-VIII, який набрав чинності з 01.01.2015р..

Згідно підпункту 267.1.1 пункту 267.1 статті 267 Податкового кодексу України платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є об'єктами оподаткування.

З 01.01.2016р. набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році від 24 грудня 2015 року № 909-VIII, яким підпункт 267.2.1 пункту 267.2 викласти в такій редакції: "267.2.1. Об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року. Така вартість визначається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, виходячи з марки, моделі, року випуску, типу двигуна, об'єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач, пробігу легкового автомобіля, та розміщується на його офіційному веб-сайті".

У відповідності до підпункту 267.3.1 пункту 267.1 статті 267 Податкового кодексу базою оподаткування є легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

Згідно з підпунктом 267.5.1 пункту 267.5 статті 267 Податкового кодексу України базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті (пункт 267.4 статті 267 Податкового кодексу України).

Відповідно до підпункту 267.6.1 пункту 267 статті 267 ПК України обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів оподаткування фізичних осіб здійснюється контролюючим органом за місцем реєстрації платника податку.

Підпунктом 267.6.2 пункту 267 статті 267 ПК України встановлено, що податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку та відповідні платіжні реквізити надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його реєстрації до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року).

За приписами підпункту 267.6.10 пункту 267 статті 267 ПК України фізичні особи - платники податку мають право звернутися з письмовою заявою до контролюючого органу за місцем своєї реєстрації для проведення звірки даних щодо: а) об'єктів оподаткування, що перебувають у власності платника податку; б) розміру ставки податку; в) нарахованої суми податку.

У разі виявлення розбіжностей між даними контролюючих органів та даними, підтвердженими платником податку на підставі оригіналів відповідних документів (зокрема документів, що підтверджують право власності на об'єкт оподаткування, перехід права власності на об'єкт оподаткування, документів, що впливають на середньоринкову вартість легкового автомобіля), контролюючий орган за місцем реєстрації платника податку проводить перерахунок суми податку і надсилає (вручає) йому нове податкове повідомлення-рішення. Попереднє податкове повідомлення-рішення вважається скасованим (відкликаним).

Тобто, виходячи з приписів наведених норм, з 01.01.2016 року власники легкових автомобілів, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, є платниками транспортного податку.

З інформації Міністерства економічного розвитку і торгівлі України щодо визначення середньоринкової вартості легкового автомобіля вбачається, що згідно з підпунктом 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 Податкового кодексу України та Методикою визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.2016 № 66, для цілей віднесення легкових автомобілів до об'єктів оподаткування транспортним податком у 2016 році Мінекономрозвитку на підставі даних ДП "Держзовнішінформ" було розраховано середньоринкову вартість автомобілів, подало ДФС інформацію про автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становила понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року (далі - Інформація), та забезпечено роботу офіційного веб-сайту в режимі, який давав змогу отримати інформацію про середньоринкову вартість автомобіля шляхом введення даних про їх марку, модель, рік випуску, тип двигуна, об'єм циліндрів двигуна, тип коробки переключення передач та пробіг.Враховуючи, що 1000 куб. см. є еквівалентом 1 літру, а тому об'єм циліндрів двигуна автомобіля 2993 куб. см з урахуванням заокруглення до найближчого основного розряду дорівнює 3,0 літра. Відповідно до Інформації середньоринкова вартість легкового автомобіля Land Rover Range Rover з об'ємом циліндрів двигуна 3,0 літра, дизель, автоматичною коробкою переключення передач до 5 років експлуатації становила понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня 2016 року. Розрахована у 2016 році згідно з Методикою середньоринкова вартість автомобіля Land Rover Range Rover з об'ємом циліндрів двигуна 3,0 літра, дизель, автоматичною коробкою переключення передач, 2013 року випуску та пробігом 16000 км становила 1 761 654,83 гривень (з ПДВ) (арк. спр. 227-228).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач є власником автомобілю марки LAND ROVER RANGE ROVER, 2013 року випуску, об'єм двигуна 2993 куб см, середньоринкова вартість якого становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції про те, що спірний автомобіль згідно пп. 267.2.1 п. 267.2 ст. 267 ПК України є об'єктом оподаткування транспортним податком, а позивач є платником вказаного податку. За таких обставин, приймаючи спірне податкове повідомлення рішення, відповідач діяв на підставі та в межах повноважень визначених Законом, а тому судом першої інстанції правомірно відмовлено у задоволенні позову.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до пункту 4.4 статті 4 Податкового кодексу України установлення і скасування податків та зборів, а також пільг їх платникам здійснюються відповідно до цього Кодексу Верховною Радою України, а також Верховною Радою Автономної Республіки Крим, сільськими, селищними, міськими радами у межах їх повноважень, визначених Конституцією України та законами України.

Згідно статті 8 Податкового кодексу України в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори.

До загальнодержавних належать податки та збори, що встановлені цим Кодексом і є обов'язковими до сплати на усій території України, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

До місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних і міських рад у межах їх повноважень, і є обов'язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Встановлюючи перелік місцевих податків і зборів та визначаючи повноваження місцевих рад щодо їх запровадження, стаття 10 ПК розрізняє місцеві податки (збори) на обов'язкові і необов'язкові для встановлення.

Виходячи з приписів пункту 10.2 цієї статті транспортний податок належить до обов'язкових місцевих податків.

Статтею 3 Бюджетного кодексу України визначено, що бюджетний період для всіх бюджетів що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року.

Відповідно до статті 27 Бюджетного кодексу України, закони України або їх окремі положення, які впливають на показники бюджету (зменшують надходження бюджету та/або збільшують витрати бюджету) і приймаються після 15 липня року, що передує плановому, вводяться в дію не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим.

Таким чином, обмеження, передбачені вказаною нормою, стосуються законів чи їх окремих положень, які зменшують надходження бюджету та/або збільшують витрати бюджету та, відповідно, не застосовується до нових видів податків, що збільшують надходження до бюджету, яким є, зокрема, транспортний податок, що введено в дію з 01.01.2016р..

Відповідно до підпункту 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

При цьому, положеннями підпункту 12.3.5 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України, в редакцій, чинній на час виникнення спірних правовідносин, встановлено, що у разі якщо сільська, селищна або міська рада не прийняла рішення про встановлення відповідних місцевих податків і зборів та акцизного податку в частині реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, що є обов'язковими згідно з нормами цього Кодексу, такі податки до прийняття рішення справляються виходячи з норм цього Кодексу із застосуванням їх мінімальних ставок, а плата за землю справляється із застосуванням ставок, які діяли до 31 грудня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування плати за землю.

Аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку про те, що транспортний податок, як обов'язковий місцевий податок, підлягає сплаті виходячи з норм ст. 267 ПК, починаючи з 1 січня 2016 року, безвідносно до прийняття місцевою радою рішення щодо цього податку в порядку, встановленому підпунктом 12.3.4 пункту 12.3.4 ст. 12 ПК.

В той же час, рішенням Сєвєродонецької міської ради № 420 від 30.05.2016 р. затверджено нову редакцію додатку № 2 до рішення міської ради від 29.01.2015 року за № 4288 в частині об'єкту оподаткування, норми якого відповідають приписам ст..267 Податкового кодексу України.

З урахуванням викладеного, доводи апеляційної скарги колегією суддів не прийняті до уваги.

Відповідно до частини 2 статті 8 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

У рішенні від 14 жовтня 2010 року, прийнятому у справі "Щокін проти України" (Заяви N23759/03 та N 37943/06), Європейський Суд з прав людини зазначив, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Так, друге речення першого пункту передбачає, що позбавлення власності можливе тільки "на умовах, передбачених законом", а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом введення "законів" (п. 50).

Суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції про те, що введення транспортного податку слід вважати "законним втручанням" держави у мирне володіння майном особи, що узгоджується із практикою Європейського Суду з прав людини.

У зв'язку із відмовою в задоволені позову судові витрати зі сплати судового збору позивачу не відшкодовуються.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування рішення є порушення судом норм матеріального чи процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції було допущено неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Судова колегія дійшла висновку про те, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні, а тому відхиляє апеляційну скаргу і залишає судове рішення без змін.

Керуючись статтями 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2018 року у справі №812/1100/16 - залишити без задоволення.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2018 року у справі №812/1100/16 - залишити без змін.

Повне судове рішення складено 13 лютого 2019 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з 13 лютого 2019 року та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Т.Г. Гаврищук

Судді: І.В. Сіваченко

О.О. Шишов