Справа № 813/1272/18
Суддя: Заверуха Олег Богданович
Дата ухвалення: 2019-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2019 рокуЛьвів№ 857/2586/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Заверухи О.Б.,

суддів Багрія В.М., Старунського Д.М.,

за участю секретаря судового засідання Смидюк Х.В.,

позивача ОСОБА_1,

розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 02 жовтня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до інспектора патрульної поліції взводу ОДДЗ Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції Карпіва Тараса Ігоровича про визнання дій неправомірними та скасування рішення,-

суддя (судді) в суді першої інстанції - Пилипюк Г.М.,

час ухвалення рішення - 14:02:42,

місце ухвалення рішення - м. Львів,

дата складання повного тексту рішення - 02 жовтня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

04 квітня 2018 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до інспектора патрульної поліції взводу ОДДЗ Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції Карпіва Тараса Ігоровича, в якому просив визнати дії щодо тимчасового затримання 24 березня 2018 року транспортного засобу марки «HYUNDAI TUCSON» д.н.з. НОМЕР_1 неправомірними та скасувати акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу марки «HYUNDAI TUCSON» д.н.з. НОМЕР_1 від 24 березня 2018 року.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що 24 березня 2018 року, керуючи автомобілем «HYUNDAI TUCSON» д.н.з. НОМЕР_1, його зупинено інспектором поліції та вилучено документи на вказаний автомобіль, що здійснювалось на підставі ухвали Печерського районного суду м. Києва від 05 березня 2018 року про накладення арешту на транспортні засоби, які на праві приватної власності належать йому, як підозрюваному у кримінальному провадженні №0002788 від 08 жовтня 2016 року, а саме: автомобіль «HYUNDAI» та причіп легковий «ПА 004», заборонивши розпорядження ними та зупинивши будь-які операції з ними. Зазначає, що вказана ухвала слідчого судді не передбачає заборони володіти та/або користуватися транспортними засобами, а лише забороняє розпоряджатися ними. Проте, всупереч вимогам закону, його автомобіль було доставлено для зберігання на спеціальний майданчик по вул. Конюшинній, 13 у м. Львові.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 02 жовтня 2018 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачем недоведено неправомірності дій інспектора патрульної поліції взводу ОДДЗ Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Карпіва Тараса Ігоровича, а тому немає підстав для скасування Акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу марки «HYUNDAI TUCSON», д.н.з. НОМЕР_1 від 24 березня 2018 року.

Не погодившись з прийнятим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким адміністративний позов задовольнити.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що суд першої інстанції не навів правових підстав, які б забороняли позивачу користуватися автомобілем. Під час розгляду справи необхідно було застосовувати до спірних правовідносин норми наказу МВС України від 07 листопада 2015 року № 1395 та ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження». Крім цього, у цій справі обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності лежить на відповідачу, а не на позивачу як вказує суд першої інстанції.

В судовому засіданні позивача апеляційну скаргу підтримав, в своїх поясненнях покликався на доводи в ній викладені.

Відповідач явку повноважного представника в судове засідання не забезпечив, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що відповідно до ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити повністю з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 05 березня 2018 року про накладення арешту на транспортні засоби, які на праві приватної власності належать ОСОБА_1, як підозрюваному у кримінальному провадженні №0002788 від 08 жовтня 2016 року, а саме: автомобіль «HYUNDAI» та причіп легковий «ПА 004», заборонено розпорядження ними та зупинено будь-які операції з ними.

Відповідно до акту огляду та затримання транспортного засобу від 24 березня 2018 року транспортний засіб марки «HYUNDAI TUCSON» д.н.з. НОМЕР_1 доставлено для зберігання на спеціальний майданчик по вул. Конюшинній, 13 у м. Львові.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції прийшов до висновку про безпідставність позовних вимог.

Однак, колегія суддів не погоджується з обгрунтованістю такого висновку суду першої інстанції з наступних підстав.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З матеріалів справи слідує, що оскаржуваний акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 24.03.2018 року був складений відповідачем у відповідності до пункту 3 розділу ХІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 № 1395 (тут і далі - Інструкції).

Відповідно до розділу ХІІ Інструкції (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) тимчасове затримання транспортного засобу поліцейським проводиться у випадках, передбачених статтею 265-2 КУпАП, зокрема у разі, коли неможливо усунути причину затримання на місці виявлення адміністративного правопорушення, і передбачає примусове припинення використання такого транспортного засобу шляхом його блокування за допомогою технічних пристроїв або доставлення на спеціальний майданчик чи стоянку, якщо транспортний засіб створює значні перешкоди дорожньому руху.

Тимчасове затримання транспортного засобу здійснюється також у разі виявлення транспортного засобу боржника, оголошеного в розшук відповідно до статті 40 Закону України "Про виконавче провадження".

Поліцейському забороняється брати участь у здійсненні блокування або евакуації транспортних засобів у випадках, не передбачених законодавством.

Частиною 2 Інструкції Доставлення транспортного засобу на спеціальний майданчик чи стоянку здійснюється за допомогою спеціальних автомобілів - евакуаторів.

Для доставлення транспортного засобу на спеціальний майданчик чи стоянку поліцейський викликає евакуатор через чергового відповідного територіального органу Національної поліції України.

Відповідно до частини 3 Інструкції після прибуття евакуатора поліцейський у присутності двох свідків і представника підприємства, установи або організації, яким належить евакуатор, складає акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу (додаток 9) із зазначенням:

1) дати, часу, місця порушення і підстави для тимчасового затримання та доставлення транспортного засобу на спеціальний майданчик чи стоянку;

2) посади, місця роботи, прізвища, імені та по батькові поліцейського, який приймає рішення про тимчасове затримання і доставлення транспортного засобу на спеціальний майданчик чи стоянку;

3) типу, марки, державного реєстраційного номера, переліку візуальних недоліків та пошкоджень транспортного засобу, що тимчасово затримується і доставляється на спеціальний майданчик чи стоянку;

4) найменування, місцезнаходження та номера телефону підприємства, установи або організації, які доставляють транспортний засіб на спеціальний майданчик чи стоянку, державного реєстраційного номера евакуатора;

5) адреси місця зберігання транспортного засобу;

6) посади, прізвища, імені та по батькові особи, яка виконує роботи з доставлення транспортного засобу на спеціальний майданчик чи стоянку.

Зазначений акт підписують присутні під час його складання особи:

особа, яка прийняла рішення про тимчасове затримання транспортного засобу;

особа, що виконує роботи з доставлення такого засобу на спеціальний майданчик чи стоянку;

два свідки;

водій і страховий комісар у разі їх присутності.

До акта огляду та тимчасового затримання транспортного засобу за можливості додаються фотографія транспортного засобу, що підлягає тимчасовому затриманню, і перелік речей, які перебувають у ньому.

Один примірник акта огляду транспортного засобу (за винятком фотографій) надається водію, власнику (співвласнику) транспортного засобу у разі їх присутності. Інший примірник акта огляду транспортного засобу зберігається у матеріалах справи про адміністративне правопорушення.

Наведені норми Інструкції кореспондуються з нормами Порядку тимчасового затримання та зберігання транспортних засобів на спеціальних майданчиках і стоянках, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року №1102 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Такий Порядок визначає процедуру тимчасового затримання, зберігання транспортних засобів на спеціальних майданчиках і стоянках та їх повернення.

Частиною 2 Порядку визначено, що тимчасове затримання транспортного засобу поліцейським проводиться у випадках, передбачених статтею 265-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, зокрема у разі, коли неможливо усунути причину затримання на місці виявлення адміністративного правопорушення, і передбачає примусове припинення використання такого транспортного засобу шляхом його блокування за допомогою технічних пристроїв або доставлення на спеціальний майданчик чи стоянку, якщо транспортний засіб створює значні перешкоди дорожньому руху.

Тимчасове затримання транспортного засобу здійснюється також у разі виявлення транспортного засобу боржника, оголошеного в розшук відповідно до статті 36 Закону України «Про виконавче провадження».

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що тимчасове затримання транспортного засобу поліцейським проводиться у чітко визначених випадках, а саме: у випадках, передбачених статтею 265-2 КУпАП та у разі виявлення транспортного засобу боржника, оголошеного в розшук відповідно до статті 36 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Статтею 265-2 КУпАП визначено, що у разі наявності підстав вважати, що водієм вчинено порушення, передбачені частинами першою, другою, третьою, четвертою, шостою і сьомою статті 121, частинами третьою, четвертою і п'ятою статті 122 (в частині порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, порушення правил зупинки чи стоянки на місцях, що позначені відповідними дорожніми знаками або дорожньою розміткою, на яких дозволено зупинку чи стоянку лише транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю), статтями 122-5, 124, 126, частинами першою, другою, третьою і четвертою статті 130, статтями 132-1, 206-1 цього Кодексу, працівник уповноваженого підрозділу, що забезпечує безпеку дорожнього руху, тимчасово затримує транспортний засіб шляхом блокування або доставляє його для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку, що дозволяється виключно у випадку, якщо розміщення затриманого транспортного засобу суттєво перешкоджає дорожньому руху або транспортний засіб розміщений на місцях, призначених для зупинки, стоянки, безоплатного паркування транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю, в тому числі за допомогою спеціального автомобіля - евакуатора. Про тимчасове затримання робиться відповідний запис у протоколі про адміністративне правопорушення.

Статтею 36 Закону України «Про виконавче провадження» у разі відсутності відомостей про місце проживання, перебування боржника - фізичної особи, а також дитини за виконавчими документами про відібрання дитини виконавець звертається до суду з поданням про винесення ухвали про розшук боржника або дитини.

Розшук боржника - юридичної особи, майна боржника організовує виконавець шляхом подання запитів до відповідних органів, установ або проведення перевірки інформації про майно чи доходи боржника, що міститься в базах даних і реєстрах, та перевірки майнового стану боржника за місцем проживання (перебування) або його місцезнаходженням.

У разі необхідності розшуку транспортного засобу боржника виконавець виносить постанову про такий розшук, яка є обов'язковою для виконання поліцією.

Тимчасове затримання та зберігання поліцією на спеціальних майданчиках чи стоянці виявленого за результатами розшуку транспортного засобу боржника здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Розшук транспортного засобу боржника припиняється в разі його виявлення, про що виконавцем не пізніше наступного робочого дня виноситься постанова про зняття майна з розшуку.

Витрати, пов'язані з розшуком боржника, майна боржника та його зберіганням, дитини за виконавчими документами про відібрання дитини, стягуються з боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції встановлено, що позивач не вчиняв адміністративних правопорушень, які б підпадали під випадки, передбачені статтею 265-2 КУпАП, як і встановлено, що ОСОБА_1 не є боржником у виконавчому провадженні в порядку ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження».

Виходячи зі змісту фактичних обставин справи та зумовленого ними оспореного правозастосування, колегія суддів зазначає, що у відповідача були відсутні підстави, передбачені як Порядком тимчасового затримання та зберігання транспортних засобів на спеціальних майданчиках і стоянках, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року №1102, так і Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 № 1395 для складення акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу та вилучення вказаного автомобіля.

Колегія суддів також вважає протиправними дії відповідача в частині зазначення такої підстави для затримання транспортного засобу у пункті акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу як «спрацювання системи «Рубіж» код 3», оскільки такі не передбачені ні нормами чинного законодавства, ні, навіть, формою самого акту.

Відповідно до статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Разом з тим, відповідач не надав на огляд судів ні першої, ні апеляційної інстанцій жодних доказів чи документів, які б свідчили про правомірність прийнятого ним рішення.

Також, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до приписів частини 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

ЄССП в рішенні від 10 лютого 2010 року по Справі «Серявін та інші проти України» зазначав, що стаття 1 Першого протоколу,( до Конвенції «Захист права власності») по суті, гарантує право власності і містить три окремі норми: перша норма, що сформульована у першому реченні частини першої та має загальний характер, проголошує принцип мирного володіння своїм майном; друга, що міститься в другому реченні частини першої цієї статті, стосується позбавлення особи її майна і певним чином це обумовлює; третя норма, зазначена в частині другій, стосується, зокрема, права держави регулювати питання користування майном.

Однак ці три норми не можна розглядати як "окремі", тобто не пов'язані між собою: друга і третя норми стосуються певних випадків втручання у право на мирне володіння майном і, отже, мають тлумачитись у світлі загального принципу, проголошеного першою нормою (див., серед інших джерел, рішення у справі "Літгоу та інші проти Сполученого Королівства" (Lithgow and Others v. the United Kingdom) від 8 липня 1986 року, п. 106, серія A, N 102).

Будь-яке втручання органу влади у захищене право не суперечитиме загальній нормі, викладеній у першому реченні частини першої статті 1, лише якщо забезпечено "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Питання стосовно того, чи було забезпечено такий справедливий баланс, стає актуальним лише після того, як встановлено, що відповідне втручання задовольнило вимогу законності і не було свавільним (див. рішення у справі "Беєлер проти Італії" (Beyeler v. Italy) [GC], N 33202/96, п. 107, ECHR 2000-I).

Вимога законності, яка випливає з Конвенції, означає вимогу дотримання відповідних положень національного закону.

Під час розгляду даної справи судом апеляційної інстанції встановлено відсутність законних правових підстав для складення акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 24.03.2018 року та вилучення автомобіля «марки «HYUNDAI TUCSON» д.н.з. НОМЕР_1, оскільки такі дії були вчинені всупереч нормам Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 № 1395.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про визнання протиправними дій відповідача щодо тимчасового затримання 24 березня 2018 року транспортного засобу марки «HYUNDAI TUCSON» д.н.з. НОМЕР_1 та наявність підстав для скасування акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу марки «HYUNDAI TUCSON» д.н.з. НОМЕР_1 від 24 березня 2018 року.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи та допущено порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, що відповідно до частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 310, п. 2 ч. 1 ст. 315, ст. 317, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325, ст. 328 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 02 жовтня 2018 року у справі № 813/1272/18 - скасувати та прийняти нове, яким адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати неправомірними дії інспектора патрульної поліції взводу ОДДЗ Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Карпіва Тараса Ігоровича щодо тимчасового затримання 24 березня 2018 року транспортного засобу марки «HYUNDAI TUCSON» з д.н.з. НОМЕР_1.

Скасувати акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу інспектора патрульної поліції взводу ОДДЗ Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Карпіва Тараса Ігоровича від 24 березня 2018 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 2114,40 грн(дві тисячі сто чотирнадцять гривень сорок копійок) за подання апеляційної скарги згідно з платіжними дорученнями від 08 жовтня 2018 року № 17, від 29 листопада 2018 року № 130 та сплачений судовий збір в розмірі 1409,60 грн(тисячу чотириста дев'ять гривень шістдесят копійок) за подання адміністративного позову згідно з платіжним дорученням від 03 квітня 2018 року № 23.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О. Б. Заверуха
судді В. М. Багрій
Д. М. Старунський
Повне судове рішення складено 13 лютого 2019 року.