Справа № 760/16231/18
Суддя: Лазаренко В. В.
Дата ухвалення: 2019-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження №2-а/760/449/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2019 року Солом'янський районний суд м. Києва в складі судді Лазаренко В.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора роти №1 батальйону №3 полку №1 Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Конуріна Олексія Сергійовича про визнання протиправними дій суб'єкта владних повноважень та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

21.06.2018 позивач звернувся в суд з позовом, в якому, з урахуванням заяви про уточнення підстав позову від 19.07.2018, просить визнати протиправними дій відповідача, інспектора роти №1 батальйону №3 полку №1 Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Конуріна О.С., та скасувати винесену відповідачем постанову серії НК №651719 від 16.08.2018, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121 та ч. 6 ст. 121 КУпАП.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 16.08.2018 о 09.15 він керував автомобілем НОМЕР_1, рухаючись по автодорозі М-06 20 км, де був зупинений посадовими особами патрульної поліції. В якості підстав зупинки відповідач вказав на порушення ним правил дорожнього руху, а саме, рух на автомобілі із закритими номерними знаками пластиковою накладкою. У відповідь він зазначив відповідачеві, що номерні знаки ніякими сторонніми предметами, що унеможливлюють їхнє розпізнавання не закриті і вони читаються з відстані 20 метрів, як того вимагають Правила дорожнього руху. Однак відповідач зазначені доводи до уваги не прийняв та відразу ж вказав на інше порушення ним правил дорожнього руху, а саме, переобладнання транспортного засобу без відповідних дозвільних документів, зазначивши, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу пасажирських місць зазначено вісім, а в наявності три з місцем водія. В наступному відповідачем було винесено оскаржувану постанову, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121 та ч. 6 ст. 121 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. З зазначим рішення відповідача він не погоджується, вказуючи, що порушення правил дорожнього руху, про які вказано відповідачем у оскаржуваній постанові він не допускав, а оскаржувана постанова винесена відповідачем за відсутності доказів його винуватості у вчиненні адміністративного правопорушення. Вважає, що відповідач не виконав вимоги закону щодо всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин справи, допустив порушення процедури її розгляду, а тому його дії та сама постанова є протиправними.

Ухвалою судді від 27.06.2018 в справі відкрито провадження, прийнято рішення про проведення розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), встановлено строк для подання відповідачем відзиву на позов протягом п'ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження.

Ухвала про відкриття провадження, копія позовної заяви з копіями доданих до неї документів у відповідності до вимог ст. 174 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) надіслані відповідачу та вручені 16.10.2018, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

07.11.2018 представником відповідача надано відзив на позовну заяву, у якому останній просить відмовити в задоволенні позову, вказує, що постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності та накладення на нього адміністративного стягнення винесена відповідачем з дотриманням вимог закону. Зазначає, що факт правопорушення, вчиненого позивачем, а саме, що 16.06.2018 о 09.15 останній, рухаючись по автодорозі М-06 20 км, керував переобладнаним транспортним засобом з закритими пластиковою накладкою номерними знаками, встановлений відповідачем за результатами всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи. Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно позивача, відповідачем дотримано вимоги законодавства щодо порядку її розгляду, в тому числі роз'яснено позивачеві його права. На підтвердження доводів, викладених у запереченнях, відповідачем надано відеозапис з місця зупинки автомобіля позивача, зроблений за допомогою технічного засобу, що має функції фото і кінозйомки.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 16.08.2018 о 09.15 позивач, ОСОБА_1, керував автомобілем НОМЕР_1, рухаючись по автодорозі М-06 20 км, де був зупинений посадовими особами патрульної поліції з підстав порушення ним Правил дорожнього руху.

На місці зупинки відповідачем, інспектором роти №1 батальйону №3 полку №1 Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції лейтенантом поліції Конуріним О.С., відносно позивача розглянуто справу про адміністративне правопорушення.

За результатами розгляду справи відповідач виніс постанову серії НК №651719 від 16.08.2018, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121, ч. 6 ст. 121 КУпАП, на підставі ст. 36 КУпАП накладено адміністративне стягнення в межах санкції ч. 1 ст. 121 КУпАП у виді штрафу в розмірі 340 грн.

Відповідно до зазначеної постанови відповідач встановив, що позивач 16.08.2018 о 09.15, керуючи автомобілем НОМЕР_1, рухаючись по автодорозі М-06 20 км, порушив п.п. 30.2 та 31.3 Правил дорожнього руху, а саме, керував транспортним засобом з закритими пластиковою накладкою номерними знаками, крім цього виявлено переобладнання автомобіля: відповідно до свідоцтва про реєстрацію пасажирських місць зазначено вісім, а в наявності три з місцем водія.

Вказані дії позивача відповідач кваліфікував за ч. 1 ст. 121 КУпАП, якою передбачено склад адміністративного правопорушення, об'єктивна сторона якого включає керування водієм транспортним засобом, що переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів, та за ч. 6 ст. 121 КУпАП, якою передбачено склад адміністративного правопорушення, об'єктивна сторона якого включає експлуатацію транспортного засобу з номерним знаком, закритим іншими предметами, у тому числі з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію.

Позивачем оспорюється правомірність дій відповідача щодо притягнення його до адміністративної відповідальності та правомірність постанови винесеної за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно нього, з огляду на порушення відповідачем вимог закону щодо всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин справи та процедури її розгляду, незабезпечення його прав при розгляді справи про адміністративне правопорушення, передбачених ст. 268 КУпАП.

Позивач вказує серед іншого на те, що під час розгляду справи про адміністративне правопорушення його не було ознайомлено з правами, визначеними ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, позбавлено права на захист, безпідставно відмовлено в ознайомленні з доказами по справі, а також на відсутність з його боку порушення правил дорожнього руху.

З приводу останнього твердження позивач вказує, що викладені в оскаржуваній постанові факти не відповідають дійсності, оскільки номерні знаки, встановлені на транспортному засобі, яким він керував, ніякими сторонніми предметами, що унеможливлюють їхнє розпізнавання закриті не були, вони читалися з відстані 20 м, що було підтверджено самим відповідачем. Окрім цього, пасажирські сидіння, про відсутність яких вказав у постанові відповідач, були зняті тимчасово для їхнього подальшого ремонту, швидке та легке зняття та установка яких передбачено конструкцією самого автомобіля НОМЕР_1, а тому тимчасове зняття пасажирських сидінь не є переобладнанням транспортного засобу.

Частиною першою ст. 5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Зі змісту ст. 288 КУпАП, ст.ст. 19, 20 КАС України слідує, що рішення, дія чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності можуть бути оскаржені до місцевого загального суду як адміністративного суду.

Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, зокрема, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Надаючи оцінку аргументам позивача щодо протиправності дій відповідача та оскаржуваної постанови, суд виходить з наступного.

Порядок провадження у справах про адміністративні правопорушення встановлений розділом IV КУпАП. Положеннями КУпАП визначено органи (посадові особи), уповноважені розглядати справи про адміністративні правопорушення, підвідомчість справ про адміністративні правопорушення, порядок їх розгляду.

Пунктами 8, 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про національну поліцію» передбачено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі; у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Згідно ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов'язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху. Пунктом 1.9 Правил дорожнього руху передбачено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Частиною першою статті 122 КУпАП передбачено склад адміністративного правопорушення, об'єктивна сторона якого полягає, в т.ч., керуванні водієм транспортним засобом, що переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів. Частиною шостою статті 122 КУпАП передбачено склад адміністративного правопорушення, об'єктивна сторона якого включає експлуатацію транспортного засобу з номерним знаком, закритим іншими предметами, у тому числі з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію.

Правилами дорожнього руху у п.п. 30.2, 31.1 та 31.3 передбачено, що на механічних транспортних засобах (за винятком трамваїв і тролейбусів) і причепах у передбачених для цього місцях встановлюються номерні знаки відповідного зразка. Забороняється змінювати розміри, форму, позначення, колір і розміщення номерних знаків, наносити на них додаткові позначення або закривати їх, вони повинні бути чистими і достатньо освітленими. Технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації. Забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством: у разі їх виготовлення або переобладнання з порушенням вимог стандартів, правил і нормативів, що стосуються безпеки дорожнього руху

За ст. 222 КУпАП розгляд справ про правопорушення, передбачені частинами першою, другою, третьою, п'ятою і шостою статті 121 покладено на органи Національної поліції. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 № 1395, у пунктах 1-2 розділу ІV передбачено, що розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення. Зміст постанови по справі про адміністративне правопорушення повинен відповідати статті 283 КУпАП.

Відповідно до вимог пункту 5 розділу ІІІ вказаної Інструкції та ст. 278 КУпАП, поліцейський під час підготовки до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до його компетенції розгляд цієї справи; 2) чи правильно складено протокол (якщо складання протоколу передбачено КУпАП) та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи повідомлено належним чином осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду (якщо справа не розглядається на місці); 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали, які потрібні для вирішення справи; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Положеннями ст. 279 КУпАП передбачено, що розгляд справи розпочинається з оголошення складу колегіального органу або представлення посадової особи, яка розглядає дану справу. Головуючий на засіданні колегіального органу або посадова особа, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз'яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов'язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення. На засіданні заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання.

Згідно ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, серед іншого, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати, зокрема, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Стаття 245 КУпАП визначає, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно частин другої та третьої ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. У відповідності до ч. 1 ст. 2 КУпАП законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України.

Відповідно до положень ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином дотримання вимог закону, якими визначено порядок та ін. процесуальні питання розгляду справи про адміністративне правопорушення є необхідною умовою законності прийнятого за результатами її розгляду рішення. Таке рішення не може бути визнане законним, якщо порушення закону, допущене під час розгляду справи про адміністративне правопорушення було істотним та призвело до ущемлення прав та інтересів учасника справи. Не може бути визнане обґрунтованим рішення, прийняте без урахуванням усіх обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

З'ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, суд знаходить позовні вимоги про визнання дій відповідача протиправними та скасування оскаржуваної постанови частково обґрунтованими.

Порушення закону при розгляді справи про адміністративне правопорушення, про допущення яких відповідачем стверджує позивач, зокрема, не виконання вимог щодо всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин справи, які мають значення для правильного її вирішення, а саме, в частині притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121 КУпАП, визнаються судом істотними, які порушують законні права та інтереси позивача.

Згідно правил установлених ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Судом встановлено, що під час перевірки проведеної відповідачем на місці зупинки позивача було виявлено відсутність у його автомобілі частини пасажирських сидінь.

На підставі зазначених обставин відповідач зробив висновок, про здійснення позивачем переобладнання свого транспортного засобу з порушенням відповідних правил, норм і стандартів.

З таким висновком відповідача суд не погоджується, враховуючи наступне.

Закон України «Про автомобільний транспорт» у частині першій статті 20 встановлює, що конструкція та технічний стан транспортних засобів, а також їх частини мають відповідати вимогам, порядок визначення яких установлює Кабінет Міністрів України.

Відповідно до змісту п.п. 2, 3 Додатку до постанови Кабінету Міністрів України від 22.12.2010 №1166 «Про єдині вимоги до конструкції та технічного стану колісних транспортних засобів, що експлуатуються», конструкція колісного засобу повинна відповідати ідентифікаційним даним, визначеним на дату його реєстрації (з урахуванням змін), зокрема, згідно з документами щодо переобладнання колісного засобу.

Згідно п. 1.10 Порядку затвердження конструкції транспортних засобів, їх частин та обладнання, затвердженого наказом Міністерства інфраструктури України від 17.08.2012 №521, переобладнання - зміни типу або марки (моделі), призначення чи параметрів конструкції КТЗ, що порушують чи можуть порушити відповідність цього КТЗ вимогам нормативних документів щодо безпечності конструкції, наприклад, зміни: повної маси та її розподілу по осях; центру мас; типу двигуна, його маси і потужності; колісної бази чи колісної формули; конструкції систем світлової сигналізації, гальмового і рульового керування та трансмісії; зовнішньої поверхні кузова; захисних пристроїв; установки кабіни, кузова чи їхніх деталей; спеціального обладнання і номерних агрегатів тощо, не передбачених нормативно-технічною документацією на такий КТЗ.

Відповідно до частин 1, 4 статті 32 Закону України «Про дорожній рух», переобладнання транспортних засобів, тобто зміна типу або марки (моделі), призначення чи параметрів конструкції транспортних засобів, що перебувають в експлуатації, шляхом установки кабіни, кузова чи їх деталей, спеціального обладнання і номерних агрегатів, не передбачених нормативно-технічною документацією на даний транспортний засіб, повинно відповідати правилам, нормативам і стандартам України. Переобладнання, що призвело до зміни облікових даних механічного транспортного засобу, повинно бути відображено у його реєстраційних документах.

Постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 №1388 затверджено Порядок державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів.

Зазначеним Порядком у пункті 33 у якості підстави проведення перереєстрації транспортних засобі визначено, в тому числі, переобладнання транспортного засобу чи заміна кузова, інших складових частин, що мають ідентифікаційні номери.

Пунктом 37 цього ж Порядку визначено, що власникам переобладнаних транспортних засобів видаються нові свідоцтва про реєстрацію із зазначенням нових ідентифікаційних номерів складових частин або особливостей конструкції, що виникли в результаті її зміни.

Згідно з п. 4.6 Інструкції про порядок здійснення підрозділами Державтоінспекції МВС державної реєстрації, перереєстрації та обліку транспортних засобів, оформлення і видачі реєстраційних документів, номерних знаків на них, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11.08.2010 №379, під час перереєстрації переобладнаних ТЗ працівниками Центру вносяться корективи до наявних автоматизованих баз даних та проводиться заміна свідоцтва про реєстрацію ТЗ. До графи «Особливі відмітки» свідоцтва про реєстрацію ТЗ уноситься запис про виконане переобладнання або особливості конструкції.

Таким чином за змістом наведених норм права встановлені чіткі критерії, відповідно до яких зміни параметрів конструкції транспортного засобу вважаються його переобладнанням та підтягають відображенню у його реєстраційних документах.

Виходячи з вищевикладеного, зняття пасажирських сидінь слід вважати переобладнанням за умови, що це призвело до зміни типу або марки (моделі), призначення чи параметрів конструкції транспортного засобу, а також за умови, що проведені зміни не відповідають правилам, нормативам і стандартам України та не передбачені нормативно-технічною документацією на такий ТЗ.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем не надано доказів, які підтверджуються правомірність прийнятого ним рішення в частині притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121 КУпАП, зокрема, даних, які підтверджують, що позивачем здійснено переобладнання автомобіля з порушенням відповідних правил, норм і стандартів.

Відповідно до ч. 1 ст. 7, ч. 1 ст. 8 Закону України «Про Національну поліцію» під час виконання своїх завдань поліція забезпечує дотримання прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, і сприяє їх реалізації. Поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що Суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Згідно з його усталеною практикою доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпції стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою /рішення від 18 вересня 2015 року у справі «Ушаков та Ушакова проти України» п. 78, заява № 10705/12; рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства», п. 161, Series А заява №25/

За таких обставин оскаржувана постанова в частині притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121 КУпАП не може бути визнана законною, оскільки з боку відповідача на надано доказів, які підтверджують правомірність прийнятого ним рішення, а порушення закону при розгляді справи про адміністративне правопорушення, про допущення яких відповідачем стверджує позивач, а саме, не виконання вимог щодо всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин справи в цій частині, які мають значення для правильного її вирішення, визнані судом істотними, які порушують законні права та інтереси позивача.

Разом з цим, постанову позивача про притягнення відповідача до відповідальності за ч. 6 ст. 121 КУпАП належить визнати законною та обґрунтованою.

Факт порушення позивачем п. 30.2 Правил дорожнього руху, а саме, керування транспортним засобом з закритими пластиковою накладкою номерними знаками підтверджується даними відеозапису, наданого відповідачем разом з відзивом на позов.

Таким чином, виявивши допущене позивачем правопорушення, відповідач діяв в межах повноважень та у належний спосіб, відповідно до вимог визначених ст.ст. 222, 258, 283 КУпАП, пунктами 8, 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про національну поліцію», Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженій наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 № 1395.

Відповідачем вірно кваліфіковано допущене позивачем порушення Правил дорожнього руху, а саме, вимог п. 30.2, як адміністративне правопорушення передбачене ч. 6 ст. 121 КУпАП.

За таких обставин суд не приймає до уваги твердження позивача про те, що відповідачем розглянуто справо про адміністративне правопорушення за ч. 6 ст. 121 КУпАП без всебічного, повного і об'єктивне з'ясування обставин, оскільки встановлені відповідно до оскаржуваної постанови обставини підтверджені належними доказами, достовірність та достатність яких не ставиться судом під сумнів, і ці обставини є цілком достатніми для з'ясування питання про наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення.

Твердження позивача про те, що відповідачем під час розгляду справи про адміністративне правопорушення не було роз'яснено його права, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, спростовуються даними відеозапису, представленого відповідачем, а тому є безпідставними, з огляду в т.ч. на те, що свідчення позивача в основу прийнятого відповідачем рішення покладені не були.

Окрім зазначених доводів, позивач вказував і на те, що відповідачем не було виконано вимоги ст. 33 КУпАП, щодо характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, однак порушення про яке вказує позивач, само по собі за наявності події правопорушення та доведеності його вини у його вчиненні, не може бути підставою для скасування оскаржуваної постанови в повному обсязі. Разом з цим, зазначене твердження є безпідставним, оскільки в силу вимог ч. 2 ст. 33 КУпАП вказані обставини при накладенні стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху не враховуються.

Позивач вказував і на те, що при винесенні постанови він був позбавлений права на захист, однак ці твердження свого підтвердження не знайшли, оскільки в матеріалах справи відсутні дані про те, що з боку відповідача позивачу чинились перешкоди у доступі до правової допомоги. Навпаки дані відеозапису свідчать про те, що як до початку розгляду справи так і під час її розгляду позивач отримував консультації адвоката по телефону, про що вказано самим позивачем на запитання відповідача. Крім того, встановлені судом обставини свідчать про те, що відсутність адвоката безпосередньо на місці зупинки транспортного засобу в цілому не вплинула на справедливість провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно позивача, оскільки як вже зазначалось судом, пояснення позивача надані в ході розгляду справи не були покладені в основу оскаржуваного рішення, у позивача була можливість оскаржити докази та факти, які відповідач поклав в основу оскаржуваного рішення, що він і зробив під час розгляду справи відповідачем.

Не свідчать про істотність порушення відповідачем положень закону під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, які призвели до ущемлення прав позивача, і інші наведені ним доводи.

За таких обставин суд не вбачає підстав для скасування постанови відповідача в частині притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 6 ст. 121 КУпАП.

Частиною першою ст. 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року), Європейський Суд з прав людини вказав, що для цілей Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування.

Ефективний засіб повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

У зв'язку з цим, суд не знаходить підстав для задоволення позову в частині вимог про визнання протиправними дій відповідача щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

З цього приводу суд зважає в тому числі на те, що позивачем не вказано, які конкретно дії відповідача по притягненню його до адміністративної відповідальності він просить визнати протиправними.

Як було встановлено судом у даному випадку розгляд справи про адміністративне правопорушення та винесення постанови за результатами її розгляду віднесено законом до компетенції відповідача.

Всі порушення з боку відповідача, про які стверджує позивач, стосуються процедури розгляду справи відносно нього. Наявність чи відсутність таких порушень, їх істотність є критерієм для оцінки правомірності прийнятого у справі рішення.

За змістом п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

З огляду на вищевикладене, позов належить задовольнити частково, скасувати постанову відповідача в частині притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121 КУпАП та закрити провадження у справі в цій частині, накладене стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. змінити, у відповідності до ч. 6 ст. 121 КУпАП накласти на позивача адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 170 грн.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 6-9, 19-20, 72-78, 90, 241-246, 286, 293 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 /адреса: 08292, АДРЕСА_1; ідентифікаційний код: НОМЕР_2/ до інспектора роти №1 батальйону №3 полку №1 Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Конуріна Олексія Сергійовича /адреса: 03151, м. Київ, вул. Народного Ополчення, 9/ про визнання протиправними дій суб'єкта владних повноважень та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення - задовольнити частково.

Скасувати постанову, винесену інспектором роти №1 батальйону №3 полку №1 Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції лейтенантом поліції Конуріним Олексієм Сергійовичем, серії НК №651719 від 16 серпня 2018 року, в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн., а справу про адміністративне правопорушення в цій частині - закрити.

Змінити захід стягнення, застосований інспектором роти №1 батальйону №3 полку №1 Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції лейтенантом поліції Конуріним Олексієм Сергійовичем відповідно до постанови у справі про адміністративне правопорушення серії НК №651719 від 16 серпня 2018 року, наклавши на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 170 грн.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Учасники справи мають право оскаржити рішення суду в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Лазаренко В.В.