Справа № 320/586/19
Суддя: Горобцова Я.В.
Дата ухвалення: 2019-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

11 лютого 2019 року м. Київ № 320/586/19

Суддя Київського окружного адміністративного суду Горобцова Я.В., розглянувши позовну заяву та додані до неї матеріали ОСОБА_1 до Києво-Святошинського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області , Державної казначейської служби України про визнання дій протиправними, стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Києво-Святошинського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, Державної казначейської служби України, в якому позивач просить суд визнати протиправними дії державних виконавців Києво-Святошинського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Київській області щодо неперерахування на рахунок стягувача - ОСОБА_1 - залишку заборгованості у розмірі 458,34грн., стягнутого із ОСОБА_2 в рамках виконавчих проваджень №47976545, №53580562 та №56417641; стягнути на користь ОСОБА_1 50 000,00грн. на відшкодування моральної шкоди за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України.

У силу положень пункту 4 частини 1статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, чи належить позовну заяву розглядати в порядку адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Частиною 1 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Особливості провадження у справах з приводу оскарження рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця визначено статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства України.

За правилом частини першої статті 287 цього Кодексу учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності виконавців та посадових осіб органів державної виконавчої служби визначено у розділі X Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 № 1404-VIII.

Приписами статті першої вказаного Закону визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першою статті 74 вказаного закону передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Частиною другою цієї ж статі передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Отже, критеріями визначення юрисдикції судів щодо вирішення справ з приводу оскарження рішень дій чи бездіяльності державного (приватного) виконавця щодо виконання судового рішення є юрисдикційна належність суду, який видав виконавчий документ, та статус позивача як сторони у виконавчому провадженні.

Як слідує з позовної заяви та доданих до неї матеріалів, позивач не погоджується з тим, що державні виконавці закрили виконавче провадження №47976545, №53580562 та №56417641 (у зв'язку з фактичним виконанням у повному обсязі рішень згідно з виконавчим документом), при цьому не перерахували кошти з боржника на рахунок ОСОБА_1 на загальну суму 458,34грн., тобто не виконавши судові рішення у повному обсязі.

З доданих до позовної заяви матеріалів вбачається, що виконавче провадження №47976545 було відкрито на підставі виконавчого листа від 01.09.2014 №362/6885/13-ц виданого Васильківським міськрайонним судом Київської області у справі №362/6885/13-ц про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 боргу у розмірі 4 920,00грн.; виконавче провадження №53580562 було відкрито на підставі виконавчого листа від 21.11.2016 №362/5764/14-ц виданого Васильківським міськрайонним судом Київської області у справі №362/5764/14-ц про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 боргу у розмірі 6 144,00грн.; виконавче провадження №56417641 було відкрито на підставі виконавчого листа від 02.05.2018 №369/7730/16-ц виданого Києво-Святошинським районним судом Київської області у справі №369/7730/16-ц про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 боргу у розмірі 2 667,20 грн.

Таким чином не перерахування на рахунок стягувача (ОСОБА_1) залишку заборгованості у розмірі 458,34грн. було здійснено під час примусового виконання рішень Васильківського міськрайонного суду Київської області та Києво-Святошинського районного суду Київської області у цивільних справах, позаяк матеріали позовної заяви не містять відомостей про об'єднання вказаних виконавчих проваджень в одне зведене виконавче провадження. Крім того, позивач у позовній заяві вказує на те, що стягнення по кожному з виконавчих проваджень №47976545, №53580562 та №56417641 триває протягом значного проміжку часу, що спричинює неможливість у користуванні належними їй коштами. Так, стягнення боргу за виконавчим провадженням ВП №47976545 триває більше трьох років, за виконавчим провадженням ВП №53580562 триває майже два роки, за виконавчим провадженням ВП №56417641 триває майже вісім місяців, що також свідчить на користь висновку про те, що позивач не погоджується з діями державних виконавців вчинених ними окремо в межах трьох різних виконавчих проваджень з примусового виконання рішень місцевих судів ухвалених за правилами Цивільного процесуального кодексу України.

Статтею 447 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до частини 1 статті 448 Цивільного процесуального кодексу України, скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Беручи до уваги, що позивач оспорює дії державних виконавців, здійсненні ними у рамках виконавчого провадження з примусового виконання рішення місцевого загального суду, ухваленого за правилами Цивільного процесуального кодексу України, дану справу не можливо розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Стосовно тверджень позивача про те, що законодавство України не визначає порядку судового оскарження рішень, дій та бездіяльності державних виконавців при виконанні кількох виконавчих документів, виданих різними судами, які розглядали відповідні судові справи, як суд першої інстанції, а в даному випадку не можливо встановити в рамках якого саме з трьох виконавчих проваджень державним виконавцем не було перераховано на адресу стягувача (позивача) коштів у загальній сумі 458,34грн., суд звертає увагу на те, що обставини з приводу належного виконання державними виконавцями своїх повноважень мають встановлюватися при оскарженні рішень, дій або бездіяльності державного виконавця у кожному виконавчому провадженні окремо.

Звернення позивача з вимогою про стягнення загальної суми боргу у розмірі 458,34грн. не змінює суті порушеного права ОСОБА_1 на виконання у повному обсязі кожного судового рішення прийнятого за правилами цивільного судочинства.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з частиною 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини у справі «Занд проти Австрії» від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

З аналізу наведених вище норм слідує, що суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні частини 1 статті 6 вищезгаданої Конвенції.

У силу положень пункту 1 частини 1 статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Крім того, відповідно до ч.5 ст. 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб'єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства..

За правилами ч. 6 ст. 21 КАС України не допускається об'єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом.

За приписами ч.3 ст. 19 КАС України адміністративні суди не розглядають позовні вимоги, які є похідними від вимог у приватно-правовому спорі і заявлені разом з ними, якщо цей спір підлягає розгляду в порядку іншого, ніж адміністративне, судочинства і знаходиться на розгляді відповідного суду.

З огляду на те що вимога ОСОБА_1 про стягнення її користь 50 000,00грн. на відшкодування моральної шкоди за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України є похідною, суд приходить до висновку про неможливість окремого розгляду такої вимоги ОСОБА_1 за правилами адміністративного судочинства.

Частиною 6 статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у разі відмови у відкритті провадження в адміністративній справі з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз'яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд такої справи.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про неможливість розгляду справи за правилами адміністративного судочинства та про наявність підстав для відмови у відкритті провадження, оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 не віднесені до юрисдикції Київського окружного адміністративного суду, а мають розглядатися за правилами цивільного судочинства.

Керуючись статтями 19, 170, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя

у х в а л и в:

1. Відмовити у відкритті провадження за позовом ОСОБА_1 до Києво-Святошинського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, Державної казначейської служби України про визнання дій протиправними, стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди,.

2. Роз'яснити заявникові, що даний спір належить до юрисдикції місцевого загального суду та підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.

3. Копію ухвали про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами надіслати особі, яка подала позовну заяву.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п'ятнадцяти днів з дня її складання (підписання).

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Я.В. Горобцова

Горобцова Я.В.