Справа № 120/92/19-а
Суддя: Томчук Андрій Валерійович
Дата ухвалення: 2019-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

05 лютого 2019 р. Справа № 120/92/19-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Томчука А.В.,

за участю:

секретаря судового засідання: Кушніренко О.В.

позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: Кравченко Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1

до: Військової частини НОМЕР_1

про: визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся в суд з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі - в/ч НОМЕР_1 ) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги мотивовані протиправністю дій Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати індексації грошового забезпечення під час проходження служби Майстренку Позивач звернувся із запитом до відповідача про надання інформації щодо нарахування та виплати йому індексації доходів протягом 2015-2018 років.

Паралельно ознайомився з інформацією висвітленою на сайті Головного управління статистики Вінницької області на якому зазначено офіційний індекс інфляції за вказаний вище період.

За результатами розгляду звернення позивача повідомлено листом №350/118/2983пс про відмову у задоволенні звернення. Таке рішення мотивовано тим, що згідно роз`яснень Міністерства соціальної політики України № 252/10/136-16 від 09.06.2016, №220/5140 від 04.07.2017, №10685/0/14-15/10 від 16.07.2015 та роз`яснень директора фінансового департаменту Міністерства оборони України, механізму нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за попередні періоди не передбачено, а тому нарахувати та виплатити позивачу індексацію за період з 01.01.2016 по 07.10.2018 неможливо.

На переконання позивача такі дії Військової частини НОМЕР_1 є протиправними, а тому звернувся до суду із даним позовом в якому просить суд:

- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.01.2016 по 07.10.2018;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 07.10.2018.

Ухвалою суду від 18.01.2019 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі постановлено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження.

31.01.2019 до суду надійшов відзив на позовну заяву Військової частини НОМЕР_1 , згідно якого представник відповідача заперечує проти позовних вимог та просив суд відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, з наступних підстав.

Так, зазначено, що згідно роз`яснення Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 26.03.2018 року №248/1485 та Міністерства соціальної політики України від 16.07.2015 року №10685/0/14-15/10, від 09.06.2016 року №252/10/136-16, від 08.08.2017 року №13700/з, № 78/0/66-17 встановлено, що Порядок не передбачає черговість нарахування суми індексації, а також зазначається, що в межах наявного фінансового ресурсу можливості виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України у Міністерства оборони не було, механізму нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за попередні періоди немає.

Відповідач вважає, що у даному випадку відсутні правові підстави для визнання дій військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати позивачеві індексації грошового забезпечення протиправними, оскільки відповідач виконував роз`яснення Департаменту фінансів Міністерства оборони України. Крім того, зазначає, що у Військової частини НОМЕР_1 не було фінансових ресурсів для виплати індексації.

05.02.2019 на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач вказав, що доводи позивача викладені у відзиві на позовну заяву є необґрунтованими. Крім того, позивач зазначив, що відсутність належного фінансування не є підставою для позбавлення його передбачених чинним законодавством України прав на отримання індексації грошового забезпечення.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, посилаючись на доводи, які містяться в позовній заяві.

Представник відповідача заперечив проти задоволення заявленого позову з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення адміністративного позову, з наступних підстав.

Наказом Начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України від 14.09.2018 №501 звільнено ОСОБА_1 з військової служби у відставку (за станом здоров`я).

Відповідно наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 02.10.2018 №189 ОСОБА_1 з 07.10.2018 виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення .

Однак, після звільнення з військової служби позивач виявив, що відповідач допустив порушення чинного законодавства України щодо проведення індексації грошового забезпечення під час проходження служби.

06.11.2018 ОСОБА_1 звернувся із запитом до військової частини щодо нарахування та виплати йому індексації доходів протягом 2015-2018 років.

За результатами розгляду звернення позивача повідомлено листом №350/118/2983пс про відмову у задоволенні звернення. Таке рішення мотивовано тим, що згідно роз`яснень Міністерства соціальної політики України № 252/10/136-16 від 09.06.2016, №220/5140 від 04.07.2017, №10685/0/14-15/10 від 16.07.2015 та роз`яснень директора фінансового департаменту Міністерства оборони України, механізму нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за попередні періоди не передбачено, а тому нарахувати та виплатити позивачу індексацію за період з 01.01.2016 по 07.10.2018 неможливо.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-XII (далі - Закон №2011-XII) (тут і далі - в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі.

Згідно з частинами 1-4 статті 9 Закону №2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Преамбулою Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03.07.1991 року №1282-XII (далі - Закон №1282-XII) встановлено, що цей Закон визначає правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України.

Відповідно до ст.1 Закону №1282-XII індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Статтею 2 Закону №1282-XII визначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Таким чином, основною метою індексації грошових доходів населення є забезпечення достатнього життєвого рівня населення України за рахунок відшкодування подорожчання споживчих товарів і послуг.

Положеннями статті 4 Закону №1282-XII визначено, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Статтею 6 Закону №1282-XII визначено, що у разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін. Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 18 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" від 05.10.2000 року №2017-III індексацію доходів населення, яка встановлюється для підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін, віднесено до державних соціальних гарантій, що, згідно зі ст. 19 цього Закону, є обов`язковими для всіх підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Кабінетом Міністрів України затверджено Постанову "Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення" від 17.07.2003 року №1078 (далі - Порядок №1078), згідно з п. 4 якого індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.

Відповідно до абзацу 8 пункту 4 Порядку №1078 у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до законодавства.

Таким чином, індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. За вимогами вказаних нормативно - правових актів проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи. Поряд із цим, позивачеві у період з 01.01.2016 року по 07.10.2018 рік індексація не нараховувалася та не виплачувалася.

Щодо посилань відповідача на роз`яснення Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 04.01.2016 року №248/3/9/1/2, то суд вважає ці доводи безпідставними, оскільки відповідно до п. 14 Порядку № 1078 роз`яснення щодо застосування цього Порядку надає Мінсоцполітики. Крім того, слід зазначити, що вказані роз`яснення не є нормативно-правовими актами, Військова частина НОМЕР_1 має діяти відповідно до закону, який має вищу юридичну силу.

Що стосується посилання представника відповідача на відсутність фінансових ресурсів для виплати у період з 01.01.2016 року по 07.10.2018 рік індексації, то суд зазначає таке.

Положеннями статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 року № 3477-IV, рішення Європейського суду з прав людини підлягають застосуванню судами як джерела права.

Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі "Кечко проти України" зауважував, що реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Враховуючи вищевикладене, складна фінансово-економічна ситуація в державі жодним чином не впливає на наявність чи відсутність у позивача права на нарахування індексації грошового забезпечення, що є предметом спору у даній справі.

Здійснивши системний аналіз норм чинного законодавства та наявних у матеріалах справи належних, достатніх, допустимих та достовірних доказів, суд дійшов висновку, що позивач має право на нарахування та отримання виплати з індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 07.10.2018.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню шляхом с визнання протиправними дій військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 07.10.2018.

Оскільки індексація грошового забезпечення не була проведена у встановлений Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" строк, що є порушенням права позивача, тому суд вважає за необхідне зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 07.10.2018.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (стаття 90 КАС України).

З урахуванням викладеного, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єктів владних повноважень на підтвердження правомірності своїх рішень та дій, суд приходить до переконання, що наявні всі підстави для задоволення адміністративного позову.

Відповідно до положень статті 139 КАС України, враховуючи те, що позивач звільнений від справи судового збору, судові витрати з відповідача не стягуються.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 07.10.2018.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період 01.01.2016 по 07.10.2018.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.
Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідент.номер НОМЕР_3 )
Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 )

Повний текст рішення суду складено 12.02.2019

Суддя Томчук Андрій Валерійович