Справа № 855/25/19
Суддя: Сорочко Євген Олександрович
Дата ухвалення: 2019-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 855/25/19
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

09 лютого 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Сорочка Є.О.,

суддів Коротких А.Ю.,

Федотова І.В.,

за участю секретаря с/з Грисюк Г.Г.,

позивача ОСОБА_3,

представників відповідача Краснощока А.І.,

Ющенка О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Центральної виборчої комісії про визнання протиправною та скасування постанови, зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 08 лютого 2019 року звернувся до Шостого апеляційного адміністративного суду з адміністративним позовом до Центральної виборчої комісії (далі - ЦВК), у якому просить:

- визнати протиправною та скасувати постанову ЦВК № 209 від 04 лютого 2019 року «Про відмову ОСОБА_3 у реєстрації кандидатом на пост Президента України на чергових виборах Президента України 31 березня 2019 року»;

- зобов'язати ЦВК повторно розглянути подані документи для реєстрації ОСОБА_3 кандидатом на пост Президента України на чергових виборах Президента України 31 березня 2019 року та прийняти рішення відповідно до частини дев'ятої статті 51 Закону України «Про вибори Президента України» про реєстрацію ОСОБА_3 кандидатом на пост Президента України.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що відповідач всупереч положенням Закону України «Про вибори Президента України» (далі - Закон), при неправильному застосуванні норм матеріального права та неповному з'ясуванні змісту положень передвиборної програми позивача, протиправно відмовив йому у реєстрації кандидатом на пост Президента України.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 09 лютого 2019 року відкрито провадження у адміністративній справі та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 18 годин 00 хвилин 09 лютого 2019 року.

До Шостого апеляційного адміністративного суду 09 лютого 2019 року від ЦВК надійшов відзив на позовну заяву, в якому остання просить суд відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3, посилаючись на правомірність та обґрунтованість оскаржуваної постанови.

У судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав та просив задовольнити позов. Представники відповідача проти позову заперечували та просили відмовити у його задоволенні.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, які з'явились у судове засідання, перевіривши доводи позовної заяви та відзиву на неї, повно і всебічно з'ясувавши обставини, які мають значення для правильного вирішення спору, колегією суддів встановлено таке.

На ІІІ позачерговому з'їзді політичної партії «Партія захисників України» 11 січня 2019 року ОСОБА_3 висунуто кандидатом на пост Президента України.

Позивач 30 січня 2019 року подав до ЦВК документи для реєстрації його кандидатом на пост Президента України на чергових виборах Президента України 31 березня 2019 року.

За результатами розгляду поданих позивачем документів, ЦВК прийняла постанову, якою від 04 лютого 2019 року, якою ОСОБА_3 відмовлено у реєстрації кандидатом на пост Президента України на чергових виборах Президента України 31 березня 2019 року.

Підставою для прийняття такого рішення слугував висновок комісії про те, що запропоновані позивачем у передвиборній програмі заходи порушують Конституцію України, запроваджують дискримінацію за професійною ознакою, пропагандують насильство і посягають на встановлені Конституцією України права і свободи людини.

Вважаючи, що ЦВК не мала підстав для відмови у реєстрації його кандидатом на пост Президента України, позивач звернувся до суду з позовом.

Надаючи оцінку вказаним обставинам, колегія суддів виходить із такого.

За змістом частини першої статті 38 Конституції України громадяни мають право брати участь в управлінні державними справами, у всеукраїнському та місцевих референдумах, вільно обирати і бути обраними до органів державної влади та органів місцевого самоврядування.

Відповідно до частин першої та шостої статті 103 Конституції України президент України обирається громадянами України на основі загального, рівного і прямого виборчого права шляхом таємного голосування строком на п'ять років Порядок проведення виборів Президента України встановлюється законом.

Згідно частини першої статті 10 Закону право висування кандидата на пост Президента України належить громадянам України, які мають право голосу. Це право реалізується ними через політичні партії (далі - партії), а також шляхом самовисування відповідно до цього Закону.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 51 Закону Центральна виборча комісія реєструє кандидата на пост Президента України за умови отримання таких документів: 3) передвиборної програми кандидата, викладеної державною мовою, обсягом до дванадцяти тисяч друкованих знаків (на паперовому носієві та в електронному вигляді).

Частиною дев'ятою вказаної статті передбачено, що Центральна виборча комісія приймає рішення про реєстрацію кандидата на пост Президента України або відмову у реєстрації кандидата на пост Президента України протягом п'яти днів з дня прийняття документів, передбачених цією статтею.

Згідно пункту 2 частини першої статті 52 Закону Центральна виборча комісія відмовляє у реєстрації кандидата на пост Президента України зокрема у разі: 2) встановлення нею наявності у передвиборній програмі кандидата положень, спрямованих на ліквідацію незалежності України, зміну конституційного ладу насильницьким шляхом, порушення суверенітету і територіальної цілісності держави, підрив її безпеки, незаконне захоплення державної влади, пропаганду війни, насильства, розпалювання міжетнічної, расової, релігійної ворожнечі, посягання на права і свободи людини, здоров'я населення.

Відповідно до частини другої статті 52 Закону рішення про відмову в реєстрації кандидата повинно містити вичерпні підстави відмови.

За змістом абзацу другого частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) <…> суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Таким чином, для правильного вирішення даної справи слід з'ясувати, чи наявні у передвиборній програмі позивача положення, спрямовані на пропаганду насильства, посягання на права і свободи людини, здоров'я населення, що у відповідності до викладених вище норм є підставою для відмови у реєстрації кандидатом на пост Президента України.

Як вбачається з оскаржуваної постанови, вказані ознаки відповідач вбачає у таких положеннях передвиборної програми позивача:

- «<…> я готовий взяти на себе відповідальність та віддавати прямі накази на знищення корумпованих державних службовців <…> »;

- «вести смертну кару для державних службовців усіх рангів за статтями кримінального кодексу, які можна об'єднати поняттям "корупція", "зрада", "розкрадання державного майна" та інші»;

- «зняти презумпцію невинуватості для державних службовців - не можеш пояснити походження статків, автоматично сідає в тюрму з конфіскацією майна, свого і найближчих родичів, які також не зможуть пояснити свої статки».

Відповідно до частини першої статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Згідно статті 21 Конституції України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними.

Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані (частина друга статті 22 Конституції України).

Згідно частин першої-другої статті 27 Конституції України кожна людина має невід'ємне право на життя. Ніхто не може бути свавільно позбавлений життя. Обов'язок держави - захищати життя людини.

Ключовим у визнанні права людини на життя за Конституцією України є положення, згідно з яким це право є невід'ємним, невідчужуваним та непорушним. Право на життя належить людині від народження і захищається державою.

Конституційний Суд України у рішенні від 29.12.1999 № 11-рп/99 зазначив, що Конституція України не містить будь-яких положень про можливість застосування смертної кари як винятку з положення частини першої статті 27 Конституції України про невід'ємне право на життя кожної людини. Таким чином, смертну кару як вид покарання, <…> не можна вважати винятком з невід'ємного права на життя кожної людини, закріпленого у Конституції України.

Конституційний Суд України у вказаному рішенні також зазначив, що смертна кара як вид покарання суперечить статті 28 Конституції України, відповідно до якої «ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню». Названа стаття відтворює положення статті 3 Конвенції про захист прав і основних свобод людини (далі - Конвенція).

Таким чином, заклики щодо знищення («вбиваючи, нищачи і т. ін., припиняти існування кого-, чого-небудь, призводити до загибелі, смерті» [Словник української мови: в 11 томах. - Том 3, 1972. - Стор. 664]) людей, запровадження смертної кари можуть бути розцінені як такі, що спрямовані на пропаганду насильства, посягання на основоположні права і свободи людини - право на життя.

Згідно частини другої статті 6 Конвенції кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Відповідно до частин першої-другої статті 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Таким чином, принцип презумпції невинуватості є одним із основних прав людини, а тому, заклики щодо його скасування можуть бути розцінені як посягання на права людини.

Отже, на переконання колегії суддів, положення передвиборної програми позивача щодо знищення певної категорії осіб, запровадження для них смертної кари, безумовно спрямовані на пропаганду насильства та посягання на право людини на життя у позаправовий спосіб.

Відповідно до частин першої-другої статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Статтею 14 Конвенції передбачено, що користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою.

Отже, заклики щодо обмеження прав певної категорії людей за певними ознаками (у тому числі їх професійної приналежності) можуть бути розцінені як посягання на права людини, закріплені у статті 24 Конституції України та статті 14 Конвенції.

Як зазначалося, позивач у своїй передвиборній програмі пропонує ввести смертну кару та зняти (скасувати) презумпцію невинуватості для державних службовців.

Відповідно до частини другої статті 1 Закону України «Про державну службу» державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов'язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.

Таким чином, на переконання колегії суддів, положення передвиборної програми позивача щодо обмеження прав - скасування презумпції невинуватості, введення смертної кари для певної категорії людей за ознакою їх перебування на посаді державної служби (за професійною ознакою - державних службовців), слід розцінювати як спрямування на посягання на права і свободи людини.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів підтримує висновок відповідача про те, що положення передвиборної програми позивача щодо готовності відати наказ на знищення певної категорії осіб, ввести для них смертну кару та скасувати презумпцію невинуватості спрямовані на пропаганду насильства, посягання на права і свободи людини, здоров'я населення.

Таким чином, відмовляючи у реєстрації позивача кандидатом на пост Президента України згідно пункту 2 частини першої статті 52 Закону, ЦВК діяла обґрунтовано, у межах своїх повноважень та у спосіб, що передбачений чинним законодавством. Тому, у суду відсутні підстави для визнання протиправною та скасування оскаржуваної постанови, зобов'язання відповідача повторно розглянути документи позивача та прийняти відповідне рішення.

Посилання у позовній заяві на те, що в оскаржуваній постанові відсутні посилання на норми Конституції України, яким не відповідають спірні положення передвиборної програми, колегія суддів відхиляє, так як в мотивувальній частині постанови ЦВК від 04 лютого 2019 року № 209 процитовані згадані вище статті Основного Закону, зокрема статті 3, 21, 22, 24, 27, 62 та інші.

Доводи про те, що цитата щодо готовності віддати наказ про знищення «корумпованих» державних службовців є алегорією та вирвана відповідачем із контексту колегія суддів також відхиляє. Дослідивши повний зміст спірної передвиборної програми, у суду відсутні підстави для неоднозначного розуміння цієї цитати, у якій позивач цілком не двозначно виражає свою готовність посягнути на право людини на життя у позаправовий спосіб. З'ясування змісту цієї частини програми не потребує спеціальних знань, у тому числі і проведення лінгвістичної експертизи.

Позивач у позові стверджує, що цитата відносно зняття (скасування) презумпції невинуватості державних службовців відповідає статті 368-2 Кримінального кодексу України (далі - КК) (незаконне збагачення), проте, колегія суддів наголошує, що вказана норма кримінального закону будь-яким чином не скасовує та не обмежує принцип презумпції невинуватості. Посилання позивача та те, що зазначена цитата спрямована лише на ініціювання законодавчих змін щодо застосування до підозрюваних та обвинувачених у вчиненні злочину, передбаченого статтею 368-2 КК, виключно тимчасового заходу у вигляді тримання під вартою, колегія суддів відхиляє, оскільки зміст цієї частини передвиборної програми чітко свідчить про намір скасувати для певної категорії осіб встановлений Конституцією України та Конвенцією принцип презумпції невинуватості.

Щодо посилання на здійснення ЦВК реєстрації інших кандидатів, а також на їх передвиборні програми, то колегія суддів ці обставини відхиляє, як такі, що не підлягають доказуванню у даній справі, оскільки стосуються рішень та дій відповідача, які не є предметом спору у даній справі.

Отже, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Таким чином, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти позову, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про відмову у задоволені позову ОСОБА_3 у повному обсязі.

Водночас, звертаючись до суду з позовом, позивачем не був сплачений судовий збір.

Відповідно до частини дев'ятої статті 273 КАС суд приймає позовну заяву щодо рішення, дії чи бездіяльності виборчої комісії, комісії з референдуму або члена відповідної комісії до розгляду незалежно від сплати судового збору. У разі несплати судового збору на момент вирішення справи суд одночасно вирішує питання про стягнення судового збору відповідно до правил розподілу судових витрат, встановлених цим Кодексом.

Оскільки суд відмовляє у задоволенні позову, то відповідно до статей 132, 139, 273 КАС, статей 4, 9 Закону України «Про судовий збір», з позивача до спеціального фонду Державного бюджету України за реквізитами Шостого апеляційного адміністративного суду належить стягнути судовий збір за подання позовної заяви, у якій об'єднано три вимоги немайнового характеру (визнання протиправним та скасування постанови; зобов'язання повторно розглянути документи; зобов'язання прийняти рішення про реєстрацію) у розмірі 2 305,2 грн.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 34, 242-246, 250, 271-273, 277, 278 КАС, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_3 до Центральної виборчої комісії про визнання протиправною та скасування постанови, зобов'язання вчинити дії відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1; РНОКПП НОМЕР_1;місце проживання зареєстроване за адресою АДРЕСА_1 (унікальний номер запису в Єдиному державному демографічному реєстрі 094)) на користь спеціального фонду Державного бюджету України за реквізитами Шостого апеляційного адміністративного суду (отримувач коштів - УК у Печер.р-ні/Печерс.р-н; код отримувача (код за ЄДРПОУ) - 38004897; банк отримувача - Казначейство України (ЕАП); код банку отримувача (МФО) - 899998; рахунок отримувача - 1055; код класифікації доходів бюджету - 22030101; призначення платежу - «*;101;__________(код клієнта за ЄДРПОУ для юридичних осіб (доповнюється зліва нулями до восьми цифр, якщо значущих цифр менше 8), реєстраційний номер облікової картки платника податків - фізичної особи (завжди має 10 цифр) або серія та номер паспорта громадянина України, в разі якщо платник через свої релігійні переконання відмовився від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомив про це відповідний орган Міністерства доходів і зборів України і має відповідну відмітку у паспорті);Судовий збір, за позовом ___________ (ПІБ чи назва установи, організації позивача), Шостий апеляційний адміністративний суд») судовий збір у розмірі 2305 (дві тисячі триста п'ять) грн 20 коп.

Рішення може бути оскаржено у дводенний строк з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Верховного Суду через Шостий апеляційний адміністративний суд.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя Є.О. Сорочко

Суддя А.Ю. Коротких

Суддя І.В. Федотов

Головуючий суддя Сорочко Євген Олександрович

Судді: Федотов Ігор В'ячеславович

Коротких Андрій Юрійович