Справа № 826/7762/17
Суддя: Мазур А.С.
Дата ухвалення: 2019-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

04 лютого 2019 року № 826/7762/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Мазур А.С., суддів: Аблова Є.В., Літвінової А.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу:

за позовом Кременчуцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області

до Міністерства юстиції України, Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації Міністерства юстиції України

про визнання протиправними та скасування рішень, зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

Кременчуцьке об'єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області (далі - позивач) звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Міністерства юстиції України (далі - відповідач 1), Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації Міністерства юстиції України (далі - відповідач 2), в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати висновок Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації Міністерства юстиції України;

- визнати протиправним та скасувати Наказ Міністерства юстиції України № 238/7 від 13.02.2017;

- зобов'язати Комісію з розгляду скарг у сфері державної реєстрації розглянути скаргу Кременчуцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області по суті.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.06.2017 відкрито провадження в адміністративній справі та призначено попереднє засідання на 23.11.2017.

Ухвалою суду від 23.11.2017 закінчено підготовче провадження у справі та призначено її до колегіального судового розгляду на 30.01.2018.

28.03.2018 відповідно до ч. 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства прийнято рішення справи продовжувати розгляд у порядку письмового провадження.

Як вбачається з матеріалів справи, в обґрунтування позовних вимог зазначено, що висновки Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації (далі - Комісія) щодо спливу строку на подання скарги не відповідають дійсності, оскільки позивач дізнався про наявність в реєстрі інформації, яка не відповідає вимогам Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», у зв'язку з чим, 07.11.2016 подав скаргу до Міністерства юстиції України, тобто в межах строків, передбачених п. 1 ч. 3 ст. 34 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», а отже Комісія зобов'язана була розглянути скаргу по суті. У зв'язку з викладеним Кременчуцьке об'єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області звернулося з даним позовом, у якому просить суд визнати протиправним та скасувати висновок Комісії від 05.01.2017 за результатами розгляду скарги, визнати протиправним та скасувати Наказ Міністерства юстиції України № 238/7 від 13.02.2017 та зобов'язати Комісію розглянути скаргу по суті.

Відповідач-1 подав письмові заперечення на позов, відповідно до яких проти позову заперечив у повному обсязі, у зв'язку із наступним. Так, Міністерство юстиції України зазначає, що Комісія з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації не може бути відповідачем у адміністративній справі, оскільки не є окремим, самостійним органом державної влади.

Відповідач-1 також посилається на ту обставину, що позивачем подана скарга за межами 60-ти денного строку коли він дізнався про порушення його прав, у зв'язку з чим розгляд Комісією такої скарги є порушенням вимог чинного законодавства.

Щодо вимоги про скасування висновку Комісії, відповідач-1 вказує, що висновок Комісії не є рішенням суб'єкта владних повноважень у розумінні ст. 17 КАС України, сам по собі не зумовлює виникнення будь-яких прав та обов'язків для осіб, а тому не може бути предметом спору.

Крім того відповідач-1 посилається на те, що законодавством визначено перелік рішень, які приймає суб'єкт розгляду скарги за результатом її розгляду.

Комісією з розгляду скарг, за результатом розгляду скарги Кременчуцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області прийнято висновок, на підставі якого прийнято оскаржуваний наказ відповідача-1, яким відмовлено у задоволенні скарги, у зв'язку з тим, що закінчився встановлений законом строк для її подачі.

Таким чином, Міністерством юстиції України на підставі висновку Комісії прийнято одне з допустимих рішень.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

На адресу позивача надійшли документи від Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві для взяття на облік Публічного акціонерного товариства «Феодосійський механічний завод» у зв'язку зі зміною його місцезнаходження.

При перевірці вказаних документів з'ясовано, що в господарському суді м. Києва триває розгляд справи №910/21939/15 про визнання ПАТ «Феодосійський механічний завод» банкрутом.

Позивач зазначає, що в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань міститься інформація про місцезнаходження ПАТ «Феодосійський механічний завод» за адресою: 39603, Полтавська область, м. Кременчук, Автозаводський район, вул. Бетонна, буд. 19.

Вказане місцезнаходження підприємства зазначено у зв'язку з проведенням державним реєстратором відділу державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців Святошинської районної ради в м. Києві державної адміністрації державної реєстрації змін до установчих документів, що відбулося 05.08.2016.

Позивач посилається на ту обставину, що на момент проведення державної реєстрації змін до установчих документів стосовно зміни місцезнаходження ПАТ «Феодосійський механічний завод» у господарському суді м. Києва тривало провадження по справі про визнання останнього банкрутом, а, отже, державний реєстратор не мав підстав здійснювати такої реєстрації.

Враховуючи викладене, позивачем направлено скаргу від 07.11.2016 до Головного територіального управління юстиції у м. Києві на дії державного реєстратора або суб'єкта державної реєстрації.

Листом Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 18.11.2016 № 200/КС вказану скаргу направлено за належністю до Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації.

Наказом Міністерства юстиції України від 13.02.2017 № 238/7, на підставі висновку Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації, відмовлено у задоволенні скарги у зв'язку з закінченням строку на її подачу.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Повноваження Міністерства юстиції України у спірних правовідносинах визначаються, зокрема, Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» (далі - Закон), Порядком розгляду скарг у сфері державної реєстрації, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1128 (далі - Порядок № 1128).

Пунктом 2 Порядку № 1128 встановлено, що для забезпечення розгляду скарг суб'єктом розгляду скарги утворюються постійно діючі комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації, положення та склад яких затверджуються Мін'юстом або відповідним територіальним органом.

До повноважень Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації належить розгляд скарги по суті, встановлення наявності чи відсутності обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення скаржника, та інші обставини, які мають значення для об'єктивного розгляду скарги, у тому числі шляхом перевірки відомостей, що містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Процедура розгляду скарги визначена статтею 34 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» та Порядком № 1128.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 34 Закону рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб'єкта державної реєстрації можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України та його територіальних органів протягом 60 календарних днів з дня прийняття рішення, що оскаржується, або з дня, коли особа дізналася чи могла дізнатися про порушення її прав відповідною дією чи бездіяльністю.

Як передбачено ч. 4 Закону за результатами розгляду скарги Міністерство юстиції України та його територіальні органи приймають мотивоване рішення про: 1) відмову в задоволенні скарги; 2) задоволення (повне чи часткове) скарги шляхом прийняття рішення про: а) скасування реєстраційної дії, скасування рішення територіального органу Міністерства юстиції України, прийнятого за результатом розгляду скарги, - у разі оскарження реєстраційної дії, рішення територіального органу Міністерства юстиції; б) проведення державної реєстрації - у разі оскарження відмови у державній реєстрації; в) виправлення технічної помилки, допущеної державним реєстратором; г) тимчасове блокування доступу державного реєстратора до Єдиного державного реєстру; ґ) анулювання доступу державного реєстратора до Єдиного державного реєстру; д) скасування акредитації суб'єкта державної реєстрації; е) притягнення до дисциплінарної відповідальності посадової особи територіального органу Міністерства юстиції України; є) направлення до Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату при Міністерстві юстиції України подання щодо анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю.

Рішення, передбачені підпунктами «а», «ґ», «д» і «е» пункту 2 цієї частини, приймаються виключно Міністерством юстиції України.

Частиною 8 статтею 34 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» визначено, що Міністерство юстиції України та його територіальні органи відмовляють у задоволенні скарги, якщо: 1) скарга оформлена без дотримання вимог, визначених частиною п'ятою цієї статті; 2) на момент прийняття рішення про задоволення скарги шляхом скасування реєстраційної дії щодо державної реєстрації новоствореної юридичної особи, іншої організації, державної реєстрації фізичної особи підприємцем, припинення юридичної особи, іншої організації, припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця або шляхом проведення реєстраційної дії в Єдиному державному реєстрі проведено наступну реєстраційну дію щодо відповідної особи; 3) у разі наявності інформації про судове рішення або ухвалу про відмову позивача від позову з такого самого предмета спору, про визнання позову відповідачем або затвердження мирової угоди сторін; 4) у разі наявності інформації про судове провадження у зв'язку із спором між тими самими сторонами, з такого самого предмета і тієї самої підстави; 5) є рішення цього органу з такого самого питання; 6) в органі ведеться розгляд скарги з такого самого питання від цього самого скаржника; 7) скарга подана особою, яка не має на це повноважень; 8) закінчився встановлений законом строк подачі скарги; 9) розгляд питань, порушених у скарзі, не належить до компетенції органу; 10) державним реєстратором, територіальним органом Міністерства юстиції України прийнято таке рішення відповідно до законодавства.

Таким чином, однією із підстав для відмови у задоволенні скарги є закінчення встановленого законом строку подачі скарги.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що підставою для відмови у задоволенні скарги Кременчуцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області став висновок Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації від 05.01.2017 (далі - висновок).

Так, відповідно до висновку підставою для відмови у задоволенні скарги є закінчення встановленого законом строку для її подачі.

Враховуючи, що у скарзі позивач чітко не зазначає дату, коли саме він дізнався про порушення своїх прав проведеною реєстраційною дією, а лише зазначає, що Управлінням в порядку ст. 11 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» отримано інформацію з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відносно підприємства та на момент оскаржуваної реєстраційної дії щодо запису про зміну місцезнаходження ПАТ «Феодосійський механічний завод», який був проведений 05.08.2016, в господарському суді м. Києва тривало провадження по справі про визнання ПАТ «Феодосійський механічний завод» банкрутом, то Комісія прийшла до висновку, що позивачу стало відомо про порушення своїх прав саме у серпні 2016 року, у той час коли скаргу було подано 07.11.2016.

Враховуючи висновок Комісії та письмові заперечення Міністерства юстиції України, суд приходить до висновку, що розгляд поданої скарги по суті після закінчення вказаного 60-денного строку є порушенням вимог чинного законодавства.

Щодо вимоги про скасування наказу Міністерства юстиції України, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 6 ст. 37 Закону «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» за результатами розгляду скарги Міністерство юстиції України та його територіальні органи приймають мотивоване рішення, зокрема, про відмову у задоволенні скарги.

Таким чином, законодавством визначено перелік рішень, які може приймати суб'єкт владних повноважень за результатом розгляду скарги.

На виконання вимог частини дев'ятої статті 34 Закону № 755 Кабінетом Міністрів України видано постанову від 25 грудня 2015 року № 1128 "Про затвердження Порядку розгляду скарг у сфері державної реєстрації", якою затверджено Порядок розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб'єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції України (далі - Порядок № 1128).

Зокрема, відповідно до пунктів 2, 3, 8, 12 та 14 Порядку № 1128 для забезпечення розгляду скарг суб'єктом розгляду скарги утворюються постійно діючі комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації, положення та склад яких затверджуються Мін'юстом або відповідним територіальним органом.

Розгляд скарг здійснюється за заявою особи, яка вважає, що її права порушено, що подається виключно у письмовій формі та повинна містити обов'язкові відомості, передбачені Законами, а також відомості про бажання скаржника та/або його представника взяти участь у розгляді відповідної скарги по суті та про один із способів, зазначених у пункті 10 цього Порядку, в який скаржник бажає отримати повідомлення про зазначений розгляд.

Така скарга у день її надходження реєструється суб'єктом розгляду скарги відповідно до вимог законодавства з організації діловодства у державних органах.

Відсутність у скарзі обов'язкових відомостей, передбачених Законами, не є підставою для відмови в її реєстрації.

Під час розгляду скарги по суті комісія встановлює наявність чи відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення скаржника, зазначених у скарзі, та інші обставини, які мають значення для об'єктивного розгляду скарги, у тому числі шляхом перевірки відомостей, що містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно чи Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - реєстри), та у разі необхідності витребування документів, пояснень тощо у суб'єкта оскарження, і вирішує: 1) чи мало місце прийняття оскаржуваного рішення суб'єктом оскарження, чи мала місце оскаржувана дія або бездіяльність суб'єкта оскарження; 2) чи було оскаржуване рішення прийнято суб'єктом оскарження на законних підставах, чи здійснювалася дія або вчинялася бездіяльність суб'єктом оскарження на законних підставах; 3) чи належить задовольнити кожну з вимог скаржника або відмовити в їх задоволенні; 4) чи можливо поновити порушені права або законні інтереси скаржника іншим способом, ніж визначено ним у своїй скарзі (зокрема внесення шляхом виправлення технічних помилок у записах реєстрів взамін скасування рішення державного реєстратора); 5) які рішення підлягають скасуванню або які дії, що випливають з факту скасування рішення або з факту визнання оскаржуваних дій або бездіяльності протиправними, підлягають вчиненню.

За результатами розгляду скарги суб'єкт розгляду скарги на підставі висновків комісії приймає мотивоване рішення про задоволення скарги або про відмову в її задоволенні з підстав, передбачених Законами, у формі наказу.

За змістом Рекомендації Комітету Ради Європи № R (80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Таким чином, користуючись наданим законодавством правом, відповідачем-1 і було прийнято одне із допустимих рішень.

Щодо позовних вимог про визнання протиправними дій Комісії щодо складання висновку та про визнання протиправним та скасування цього висновку, то суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, в якому хоча б одна сторона, здійснює публічно- владні управлінські функції, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін "суб'єкт владних повноважень" означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Отже, висновок Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації Міністерства юстиції України за своїм змістом і правовим визначенням має суто рекомендаційний характер, а отже, не є обов'язковим для прийняття Міністерством юстиції України наказу у відповідності до цього висновку.

Таким чином, оскаржуваний висновок не є рішенням суб'єкта владних повноважень у розумінні Закону, а відтак, не створює для особи обов'язків та наслідків за результатами його прийняття.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно і всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч.2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно з ч.1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог Кременчуцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області до Міністерства юстиції України та Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації у повному обсязі.

Підстави для стягнення судових витрат за правилами статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 19, 77, 90, 139, 241-246, 255, 262, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову Кременчуцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області (39630, Полтавська область, м. Кременчук, вул. Велика набережна, 9, ) відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Головуючий суддя А.С. Мазур

Суддя Є.В. Аблов

Суддя А.В. Літвінова