Справа № 200/733/19-а
Суддя: Олішевська В.В.
Дата ухвалення: 2019-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2019 р. Справа№200/733/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Олішевської В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1

до відповідача: Волноваського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області

про: визнання протиправними дії Волноваського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо невиплати заборгованості по пенсії за віком ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 за період з жовтня 2017 року по квітень 2018 року, зобовязання Волноваське обєднане управління Пенсійного фонду України Донецької області сплатити пенсію ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 за період з жовтня 2017 року по квітень 2018 року.

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Волноваського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправними дії Волноваського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо невиплати заборгованості по пенсії за віком ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 за період з жовтня 2017 року по квітень 2018 року, зобовязання Волноваське обєднане управління Пенсійного фонду України Донецької області сплатити пенсію ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 за період з жовтня 2017 року по квітень 2018 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що він є пенсіонером за віком та перебуває на обліку у Волноваському ОУПФУ Донецької області, як внутрішньо переміщена особа. Позивач зазначає, що йому у жовтні 2017 року без повідомлення причини та прийняття відповідного рішення припинено виплату пенсії. Позивач вказує на те, що у травні 2018 року йому поновлено пенсійні виплати, однак заборгованість за період за період з жовтня 2017 року по квітень 2018 року не виплачена. Позивач вважає такі дії відповідача протиправною та такими, що порушують вимоги Конституції України та Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Позивач у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. У позовній заяві позивач просив суд розглядати справу без її участі.

Відповідач через канцелярію суду надав відзив на позовну заяву, відповідно до якого просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування відзиву на позовну заяву відповідач посилається на те, що в вересні 2017 року до управління Пенсійного фонду України в Волноваському районі Донецької області надійшло рішення комісії з питань призначення (відновлення) соціальних витрат внутрішньо переміщеним особам № 37 від 18.09.2017 року, відповідно до якого, ОСОБА_1 не знаходиться за фактичним місцем проживання вказаним у довідці про взяття на облік внутрішньо переміщену особу, а тому йому має бути припинено виплату пенсії. Відповідач вказує на те, що 24.10.2017 року позивач звернувся до управління з заявою про поновлення виплати пенсії. Відповідно до п. 18 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженого постановою КМУ від 08.06.2016 року № 365, повторне призначення соціальних виплат внутрішньо переміщеній особі у разі їх припинення відповідно до пп. 4 п. 12 цього Порядку можливе лише через 6 місяців після такого припинення. Відповідач вказує на те, що у травні 2018 року виплата пенсії позивачу поновлена. Однак, Постановою КМУ № 365 від 08.06.2016 року «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» (зі змінами внесеними Постановою КМУ № 335 від 25.04.2018 року), визначено, що орган, який здійснює соціальні виплати, на підставі рішення комісії призначає (відновлює) таку соціальну виплату з місяця в якому надійшла заява внутрішньо переміщеної особи. Суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обчислюються в органі, що здійснює соціальні виплати та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного КМУ. Відповідач зазначає, що виплата пенсії позивачу за періоди коли він не отримував пенсію можлива після прийняття КМУ окремого порядку, який урегулює це питання, на даний час, порядок не прийнятий, а отже виплата пенсії за минулий період не можлива.

Представник відповідача у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 14 січня 2019 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 12 лютого 2019 року.

Відповідно до ч. 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не зявилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Згідно ч. 4 ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Приписами частини 5 статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

З огляду на те, що позивач та представник відповідача у судове засідання не зявились, суд приходить висновку про можливість розгляду справи без участі сторін в порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, призначена пенсія за віком довічно, що не заперечується сторонами.

ОСОБА_1 був взятий на облік як особа, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, а саме: з м. Донецька до м. Вугледар, Донецької області вул. 30 років Перемоги, буд. 13, що підтверджується відповідною довідкою управління соціального захисту населення від 18.01.2018 року № НОМЕР_1 (а.с. 13).

Місто Донецьк включено до Переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року № 1085-р.

З матеріалів справи встановлено, що 02.02.2016 року позивач звернувся до УПФУ в м. Вугледар Донецької області (правонаступник Волноваське обєднане управління Пенсійного фонду України Донецької області) з заявою про запит пенсійної справи та призначення пенсії (а.с. 29).

Протоколом 57 від 12.02.2016 року позивачу призначено пенсію (а.с. 28).

Судом встановлено, що управлінням отримано витяг із протоколу № 37 засідання міської комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 18.09.2017 року, відповідно до якого зазначено про припинення виплати пенсії та всіх соціальних виплат ОСОБА_1 (а.с. 30).

24.10.2017 року позивач звернувся до УПФУ в м. Вугледар Донецької області (правонаступник Волноваське обєднане управління Пенсійного фонду України Донецької області) з заявою про поновлення виплати пенсії (а.с. 31).

Відповідно до витягу із протоколу № 45 засідання комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 06.11.2017 року, відповідно до якого зазначено про відмову у виплаті пенсії ОСОБА_1.

02.04.2018 року позивач звернувся до УПФУ в м. Вугледар Донецької області (правонаступник Волноваське обєднане управління Пенсійного фонду України Донецької області) з заявою про поновлення виплати пенсії (а.с. 34).

Згідно витягу із протоколу № 17 засідання комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 23.04.2018 року, встановлено, що комісією прийнято рішення про поновлення виплати пенсії ОСОБА_1 через два місяці з місяця прийняття рішення про припинення таких виплат.

Судом встановлено, що виплата пенсії ОСОБА_1 було поновлено у травні 2018 року, зазначені обставини не заперечуються сторонами.

Відповідно до довідки Волноваського ОУПФУ Донецької області № 16-2/06 від 30.01.2019 року вбачається, що ОСОБА_1 остання виплата пенсії була проведена у вересні 2017 року (а.с. 27).

Суд зобовязував відповідача надати суду довідку про нараховану та фактично виплачену пенсію позивача, однак зазначеної інформації відповідач суду не надав.

Також, з матеріалів справи встановлено, що позивач звертався до управління з запитом, відповідно до якого просив повідомити причини припинення виплати пенсії.

Листом № 86/к-01-01-08 від 05.12.2018 року Волноваське обєднане управління Пенсійного фонду України Донецької області повідомило позивача про те, що під час контрольної перевірки робочою групою по контролю внутрішньо переміщених осіб, проведено 08.09.2017 року фактичне проживання/перебування ОСОБА_1 за вказаною адресою не підтверджено. Виплату пенсії ОСОБА_1 було призупинено з 01.10.2017 року та довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи скасовано. 24.10.2017 року ОСОБА_1 звернувся до управління з заявою про поновлення виплати пенсії. Відповідно до п. 18 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженого постановою КМУ від 08.06.2016 року № 365 повторне призначення соціальних виплат внутрішньо переміщеній особі у разі їх припинення відповідно до пп. 4 п. 12 цього Порядку можливе лише через 6 місяців після такого припинення. 02.04.2018 року ОСОБА_1 повторно звернувся до управління з заявою про поновлення виплати пенсії. Рішенням комісії з питань призначення (поновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 23.04.2018 року виплату пенсії поновлено з травня 2018 року. Заборгованість з виплати пенсі обліковується в управлінні за період з жовтня 2017 року квітень 2018 року і становить 25993,17 грн. Крім того, зазначено, що 25.04.2018 року КМУ прийнято постанову № 335 «Про внесення змін до Постанови КМУ від 08.06.2016 року № 365», відповідно до якої суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органах соціальних виплат, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного КМУ.

Спірним питанням цієї справи є правомірність дій відповідача щодо невиплати пенсії позивачу за період з 01 жовтня 2017 року по 30 квітня 2018 року.

Статтею 3 Конституції України закріплене визнання найвищою соціальною цінністю в України людини, її життя і здоровя, честі і гідності, недоторканності і безпеки, відповідальність держави перед людиною за свою діяльність та головний обовязок держави щодо утвердження і забезпечення прав і свобод людини.

Право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод. Це право відповідно до ч. 2 ст. 46 Конституції України гарантується загальнообовязковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел, і забезпечується ч. 2 ст. 22 Конституції України, відповідно до якої конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. Конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у звязку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту.

Закон України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 року № 1058 (далі по тексту Закон № 1058) розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 45 Закону № 1058 пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за /днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Приписами статті 47 Закону № 1058 визначено, що пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Закон № 1058 або інший закон з питань пенсійного забезпечення не передбачає будь-яких підстав зупинення або не поновлення виплати вже призначеної пенсії, є тільки підстави припинення виплати пенсії, які визначені статтею 49 цього Закону.

Згідно ст. 49 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України; у разі смерті пенсіонера; у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; в інших випадках, передбачених законом.

Таким чином, жоден з випадків припинення виплати пенсії, визначених ст. 49 Закону № 1058 щодо позивача управлінням не застосовані та не доведені.

Крім того, вищезазначеною статтею передбачено, що виплата пенсії припиняється або за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду, або за рішенням суду. Однак відповідачем не надано доказів того, що було прийнято рішення територіальних органів Пенсійного фонду або відповідне судове рішення про припинення виплату пенсії.

Статтею 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Позивач має статус внутрішньо переміщеної особи, який врегульований Законом України Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб від 20 жовтня 2014 року № 1706 (далі по тексту - Закон № 1706).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 7 Закону № 1706, для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у звязку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України.

Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розвязання проблем, повязаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Відповідно відновлення всіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, які зареєстровані як внутрішньо переміщені особи, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.

Згідно п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року № 637 Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, субсидій та пільг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообовязкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 509. Виплата (продовження виплати) пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення (далі - соціальні виплати), що призначені зазначеним особам, проводиться через рахунки та мережу установ і пристроїв публічного акціонерного товариства Державний ощадний банк України з можливістю отримання готівкових коштів і проведення безготівкових операцій через мережу установ і пристроїв будь-яких банків тільки на території, де органи державної влади здійснюють свої повноваження.

Пунктом 6 Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 509, передбачено, що довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи діє безстроково, крім випадків, передбачених ст. 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб».

Приписами статті 12 Закону № 1706 визначено, що підставою для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб є обставини, за яких внутрішньо переміщена особа: подала заяву про відмову від довідки; скоїла злочин: дії, спрямовані на насильницьку зміну чи повалення конституційного ладу або на захоплення державної влади; посягання на територіальну цілісність і недоторканність України; терористичний акт; втягнення у вчинення терористичного акту; публічні заклики до вчинення терористичного акту; створення терористичної групи чи терористичної організації; сприяння вчиненню терористичного акту; фінансування тероризму; здійснення геноциду, злочину проти людяності або військового злочину; повернулася до покинутого місця постійного проживання; виїхала на постійне місце проживання за кордон; подала завідомо недостовірні відомості.

Суд зазначає, що за положеннями ст. 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 1 Додаткового протоколу до Конвенції, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Положеннями ст. 14 Конвенції регламентовано, що користування правами та свободами, визнаними Конвенцією, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

Таким чином, право позивача на отримання пенсії є беззаперечним і забезпечення цього права становить суть взятих на себе державою зобовязань.

До такого висновку суд дійшов із врахуванням правової позиції Європейського Суду з прав людини, викладеній у справі «Ілашку та інші проти Молдови та Росії», в якій встановлений обовязок держави, навіть за відсутності належного ефективного контролю над частиною власної території, вжити заходів у рамках своєї влади та відповідно до міжнародного права для захисту гарантованих Конвенцією прав заявників.

Приписами части 2 статті 46 Закону № 1058 визначено, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

З вищевикладеного вбачається, що виплата пенсії позивачу була припинена у жовтні 2017 року, після отримання витягу із протоколу № 37 засідання міської комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, відповідно до якого не підтверджено фактичне місце проживання/перебування ОСОБА_1 та прийнято рішення при припинення виплати пенсії та всіх соціальних виплат ОСОБА_1

Суд вважає, що приймаючи рішення про припинення виплати пенсії на підставі вищезазначеного витягу з протоколу, відповідач діяв не у спосіб та у межах чинного законодавства, оскільки статтею 49 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» визначений перелік підстав для припинення виплати пенсії.

Таким чином, оскільки виплата пенсії позивачу була припинена, у звязку з неправомірними діями УПФУ, то відповідно до статті 46 Закону № 1058, пенсійні виплати позивачу повинні бути поновлена з моменту її припинення.

Суд також зазначає, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 92 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, гарантії їх здійснення та основні обовязки повинні визначатися виключно законами, які приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Верховна Рада України може змінити закон лише виключно законом, а не шляхом прийняття підзаконного правового акта.

Тому, не виплати позивачеві пенсії за спірний період за відсутності передбачених законами України підстав, відповідач порушив право позивача на отримання пенсії. При цьому право на отримання пенсії є об'єктом захисту за ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Втручання відповідача у право позивача на мирне володіння своїм майном у вигляді пенсії суд вважає таким, що не ґрунтується на Законі.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Щокін проти України», питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним (цитата у п. 33 цього рішення).

Отже, встановлення судом відсутності законності втручання, тобто вчинення дій не у спосіб, визначений законом, є достатньою підставою для висновку про те, що право позивача на мирне володіння своїм майном було порушено.

З огляду на викладене суд вважає, що не виплати пенсії позивачу у період з 01 березня 2016 року по 31 жовтня 2018 року включно було здійснено не у спосіб, передбачений Законом № 1058-IV, а з точки зору положень ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод мало місце втручання у право власності позивача, і таке втручання не було законним.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у зразковій адміністративній справі № 805/402/18-а від 03 травня 2018 року.

Відповідно до ч. 3статті 291 Кодексу адміністративного судочинства України при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

Крім того, згідно ч. 5статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Стосовно посилання відповідача на те, що згідно постанови Кабінету Міністрів України № 335 від 25 квітня 2018 року «Про внесення змін до Постанови Кабінету Міністрів України від 8 червня 2016 року № 365» борг із соціальних виплат за минулий період не виплачується, суд до уваги не приймає, оскільки Конституційний Суд України у своїх рішеннях №20-рп/2011 від 26.12.2011р. і № 2-рп-99 від 02.03.1999р. висловив позицію, згідно з якою Кабінет Міністрів України є органом, який забезпечує проведення державної політики у соціальній сфері, повноважний вживати заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина та проводити політику у сфері соціального захисту.

Водночас, за змістом конституційних норм, Кабінет Міністрів України не наділений правом вирішувати питання, які належать до виключної компетенції Верховної Ради України, так само як і приймати правові акти, які підміняють або суперечать законам України.

Крім того, суд звертає увагу, що зазначена постанова не є законом, а тому як підзаконний нормативно-правовий акт не може змінювати в бік звуження права громадян, які встановлені нормативно-правовими актами вищої юридичної сили.

Отже, враховуючи, що пенсія, яка призначена позивачу є виплатою довічною та постійною, суд прийшов до висновку про порушення відповідачем вимог Конституції України та Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до статті 19 Конституції України суд, як орган державної влади, зобов'язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Приписами частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших субєктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Фактично суд зв'язаний предметом і розміром заявлених особою вимог, проте може вийти за межі вимог адміністративного позову у випадках, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших субєктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку субєктів владних повноважень. Вихід за межі позовних вимог можливий у випадку помилкового обрання особою неналежного способу захисту порушеного права, у цьому випадку можливо на підставі частини другої статті 9 КАС України вийти за межі позовних вимог та застосувати той спосіб захисту порушеного права позивача, який відповідає фактичним обставинам справи і відновлює порушене право особи. Фактично, необхідною передумовою застосування частини другої статті 9 КАС України є саме порушення прав позивача та необхідність захисту порушеного права шляхом його відновлення.

Отже, адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного субєктами владних повноважень, а вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення.

Таким чином, враховуючи те, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом та сприяти реальному відновленню порушеного права, беручи до уваги приписи ч. 2 ст. 9 КАС України, а також з аналізу норм чинного законодавства, суд приходить висновку визнання протиправними дії Волноваського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо не виплати пенсії ОСОБА_1 з 01 жовтня 2017 року по 30 квітня 2018 року, зобовязання Волноваське обєднане управління Пенсійного фонду України Донецької області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 заборгованості з 01 жовтня 2017 року по 30 квітня 2018 року.

З огляду на вищевикладене, суд приходить висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Волноваського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області.

Щодо строків звернення позивача до суду з даним адміністративним позовом, суд зазначає наступне.

Суд зазначає, що відповідно до частини 1, 2 статті 122 Кодекс адміністративного судочинства України (далі - КАС України) позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Суд зазначає, що приписами частини 2 статті 122 КАС України дійсно встановлено загальний строк звернення до суду особою за захистом своїх порушених прав, у шість місяців.

Однак, частиною 2 статті 46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком.

Суд враховує, що позивач, вимоги якого, за своєю суттю, виникли у зв`язку із тим, що попередньо призначені його суми пенсії, починаючи з жовтня 2017 року, не отримані ним, а ці вимоги безпосередньо спрямовані на виплату йому призначеної пенсії за минулий час, отже такі вимоги не обмежуються будь-яким строком.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачем не порушено строк звернення до суду з даним адміністративним позовом.

Крім того, суд зазначає, що приписами частини 1 стаття 371 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно з положеннями частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволені позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрат, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, суд приходить до висновку про стягнення на користь позивача судового збору в розмірі 768,40 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Волноваського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області.

Керуючись Конституцією України та Кодексом адміністративного судочинства України, суд

В И РІ Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Волноваського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправними дії Волноваського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо не виплати пенсії ОСОБА_1 з 01 жовтня 2017 року по 30 квітня 2018 року, зобовязання Волноваське обєднане управління Пенсійного фонду України Донецької області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 заборгованості з 01 жовтня 2017 року по 30 квітня 2018 року задовольнити.

Визнати протиправними дії Волноваського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо не виплати пенсії ОСОБА_1 з 01 жовтня 2017 року по 30 квітня 2018 року.

Зобовязати Волноваське обєднане управління Пенсійного фонду України Донецької області () здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_2) заборгованості з 01 жовтня 2017 року по 30 квітня 2018 року.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині присудження виплати пенсії в межах суми стягнення за один місяць.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Волноваського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (, 85700, Донецька область, м. Волноваха, вул. Обручева, буд. 17) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_2, місце реєстрації: 83000, м. Донецьк, вул. Одеська, буд. 360, місце фактичного проживання: 85670, АДРЕСА_1) судовий збір в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок.

Повний текст рішення складено та підписано 13 лютого 2019 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п.п. 15-5 п. 15 розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя Олішевська В.В.