Справа № 819/1697/16
Суддя: Попко Ярослав Степанович
Дата ухвалення: 2019-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2019 рокуЛьвів№ 857/4011/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Попка Я.С.

суддів Сеника Р.П., Хобор Р.Б.

за участю секретаря судового засідання Сердюк О. Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС України в Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2018 року, ухвалене суддею Осташом А.В., м. Тернопіль, дата складання повного тексту рішення 05 листопада 2018 року у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС України про скасування податкової вимоги,-

В С Т А Н О В И В:

26.12.2016 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС України в Тернопільській області, в якому просив скасувати податкову вимогу Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС України в Тернопільській області від 15.08.2016 року №12968-17.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 11.01.2017 року в задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, просив скасувати постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 11.01.2017 року та прийняти нову, якою позов задовольнити.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 24.01.2018 року апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишено без задоволення, а постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 11.01.2017 року без змін.

Не погодившись із постановою суду апеляційної інстанції, позивач звернувся до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду апеляційної інстанції та направити справу на новий розгляд.

Постановою Верховного суду від 26.06.2018 року касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 11.01.2017 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 24.01.2018 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 31.10.2018 року позов задоволено. Визнано протиправною та скасовано податкову вимогу Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Тернопільській області від 15.05.2016 №12968-17.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Тернопільська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС України в Тернопільській області подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтуванні апеляційної скарги апелянт зазначив, що списання податкового боргу суми розстрочених (відстрочених) грошових зобов'язань за податками (зборами, обов'язковими платежами) фізичних осіб-підприємців, які змінюють (змінили) своє місце проживання з тимчасово окупованої території на іншу територію України, Законом України «Про створення вільної економічної зони Крим та про особливості здійснення економічної діяльності на тимчасово окупованій території України» не передбачено.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як видно з матеріалів справи з 04.05.2012 ОСОБА_1 був зареєстрований як фізична особа-підприємець у м. Севастополі.

26.07.2016 року ОСОБА_1 змінив місце проживання та зареєструвався у м. Тернополі як фізична особа-підприємець.

З податкової облікової картки фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 встановлено, що за позивачем рахується заборгованість по сплаті єдиного податку в розмірі 7201,00 грн., дана заборгованість виникла у зв'язку з несплатою єдиного податку за період 19.08.2013 року по 20.08.2016 року.

З огляду на це Тернопільська ОДПІ надіслала позивачу податкову вимогу від 15.08.2016 №12968-17 про погашення вказаної суми податкового боргу за узгодженими грошовими зобов'язаннями з єдиного податку.

Предметом спору є прийнята вище зазначена податкова вимога від 15.08.2016 № 12968-17.

Законом України «Про створення вільної економічної зони «Крим» та про особливості здійснення економічної діяльності на тимчасово окупованій території України» від 12.08.2014 № 1636-VII встановлено особливості здійснення економічної діяльності на тимчасово окупованій території України визначено.

Згідно з пункту 3.1 статті 3 Закону України «Про створення вільної економічної зони «Крим» та про особливості здійснення економічної діяльності на тимчасово окупованій території України» на території вільної економічної зони «Крим» (далі - ВЕЗ «Крим») діє особливий правовий режим економічної діяльності фізичних та юридичних осіб, у тому числі особливий порядок застосування норм регуляторного, податкового та митного законодавства України, а також особливий режим внутрішньої та зовнішньої міграції фізичних осіб.

Відповідно до пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про створення вільної економічної зони «Крим» та про особливості здійснення економічної діяльності на тимчасово окупованій території України» фізична особа, яка має податкову адресу (місце проживання), юридична особа (відокремлений підрозділ), яка має податкову адресу (місцезнаходження) на території ВЕЗ «Крим», прирівнюється з метою оподаткування до нерезидента.

Відповідно до перехідних положень Закону України «Про створення вільної економічної зони «Крим» та про особливості здійснення економічної діяльності на тимчасово окупованій території України», а саме Підпунктом 3 пункту 12.3 статті 12 Розділу ІІ визначено, що з 01 червня 2014 року вважається анульованою податкова реєстрація осіб, які станом на 31 травня 2014 року мали місцезнаходження (місце проживання) та перебували на обліку в контролюючих органах на території АРК або міста Севастополя.

Така податкова реєстрація може бути відновленою після евакуації особи на іншу територію України згідно зі статтею 15 вищезазначеного Закону у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади з питань оподаткування, або внаслідок завершення строку тимчасової окупації.

З аналізу вище наведених норм законодавства колегія суддів приходить до висновку, що стосовно платників податків - фізичних та юридичних осіб, які станом на 31.05.2014 року мали місце проживання/місцезнаходження та перебували на обліку в контролюючих органах на території АРК або міста Севастополя, діє особливий правовий режим економічної діяльності: такі особи прирівнюються з метою оподаткування до нерезидентів, а їх податкова реєстрація вважається анульованою.

Оскільки станом на 31.05.2014 фізична особа-підприємець ОСОБА_1 мав місце проживання та перебував на обліку як платник податків на території міста Севастополя, тобто ВЕЗ «Крим», у зв'язку з чим, відповідно до підпункту 3 пункту 12.3 статті 12 Закону України «Про створення вільної економічної зони «Крим» та про особливості здійснення економічної діяльності на тимчасово окупованій території України», податкова реєстрація позивача з 01.06.2014 вважається анульованою.

Отже з 01.06.2014 фізична особа-підприємець ОСОБА_1 втратив статус платника єдиного податку, як і обов'язок сплати єдиного податку, та до 26.07.2016, тобто до дати зміни місця проживання і взяття на податковий облік у Тернопільській ОДПІ, перебував у статусі суб'єкта ВЕЗ «Крим».

З матеріалів справи видно, що фізична особа-підприємець ОСОБА_1 25.08.2016 року звертався із скаргою на податкову вимогу Тернопільської ОДПІ від 15.08.2016 №12968-17.

За результатом розгляду даної скарги Головним управління ДФС у Тернопільській прийняло рішення від 19.09.2016 №307/6/19-00-10-01-06/8586, яким залишено без змін податкову вимогу Тернопільської ОДПІ від 15.08.2016 №12968-17, а скаргу платника - без задоволення.

У своєму рішення податковий орган посилався на те, що списання податкового боргу, сум розстрочених (відстрочених) грошових зобов'язань за платниками (зборами, обов'язковими платежами) фізичних осіб-підприємців, які змінюють (змінили) своє місце проживання з тимчасово окупованої території на іншу територію України, нормами Закону України «Про створення вільної економічної зони «Крим» та про особливості здійснення економічної діяльності на тимчасово окупованій території України» не передбачено, а зазначене підтверджується роз'ясненням, що розміщено в Загальнодоступному інформаційно-довідковому ресурсі (ЗІР) на сайті ДФС України в категорії 134.11.

Така позиція податкового органу зазначена і в апеляційній скарзі.

Проте, дана позиція, не узгоджується з підпунктом 3 пункту 12.3 статті 12 Розділу ІІ Перехідні положення Закону України «Про створення вільної економічної зони «Крим» та про особливості здійснення економічної діяльності на тимчасово окупованій території України», де визначено, що з 01 червня 2014 року вважається анульованою податкова реєстрація осіб, які станом на 31 травня 2014 року мали місцезнаходження (місце проживання) та перебували на обліку в контролюючих органах на території АРК або міста Севастополя, а відповідно до підпункту 12 пункту 12.3 статті 12 даного Закону зупиняється застосування до платників податків із місцезнаходженням на території ВЕЗ Крим норм статей 59, 60, 87-101, 124, 126 і 129 Податкового кодексу України, то посилання подакового органу на положення статті 59 Податкового кодексу України є необґрунтованим, оскільки у період з 01.06.2014 по 26.07.2016 позивач знаходився на території ВЕЗ Крим.

З вище зазначеного колегія суддів приходить до переконання, що оскільки у період з 01.06.2014 по 26.07.2016 позивач знаходився на території ВЕЗ Крим, то посилання відповідача на положення статті 59 ПК України є необґрунтованим.

Також колегія суддів зазначає, що Верховний Суд у постанові від 26.06.2018 року звернув увагу на те, що в матеріалах справи відсутній розрахунок суми податкового боргу за податковою вимогою від 15.08.2016 № 12968-17 по звітним періодам, і тому суд касаційної інстанції не має можливості виокремити суму заборгованості за період з 19.08.2013 по 01.06.2014, обґрунтованість нарахування якої позивач не спростував.

Як видно суд першої інстанції на виконання вимоги Верховного суду витребував у відповідача розрахунок суми податкового боргу за податковою вимогою від 15.08.2016 №12968-17.

Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що з наданої роздруківки облікової картки платника податку зі сплати єдиного податку з фізичних осіб по фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1, немає можливості виокремити суму заборгованості за період з 19.08.2013 року по 01.06.2014 року, оскільки органом фіскальної служби облік заборгованості по позивачу наданий тільки з 31.12.2015. За 2013 та 2014 роки така інформація не може бути надана, оскільки зберігання документів по податковому обліку відповідно до вимог Податкового кодексу України відбувається тільки в межах 1095 днів.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що рішення податкового органу не може бути визнаним недійсним в якійсь частині, оскільки суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймаючи замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб'єкта владних повноважень. Разом з тим, приймаючи до уваги те, що рішення, в якому недійсну частину не можна виокремити, ідентифікувати, є недійсним в цілому.

Дана позиція висловлена Верховним Судом України у Постанові Верховного суду від 05.12.2006 у справі за позовом ЗАТ «Київський склотарний завод» до ДПІ в Оболонському районі м.Києва про визнання рішень недійсними.

Підсумовуючи вказане, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції що податкову вимогу від 15.08.2016 №12968-17 слід скасувати в цілому, оскільки така прийнята з порушенням вимог Податкового кодексу України, а можливості виокремити суму заборгованості за період з 19.08.2013 по 01.06.2014 у суду не має.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, підстав для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ч.3 ст.243, ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС України в Тернопільській області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 819/1697/16 за позовом позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС України про скасування податкової вимоги - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Я. С. Попко
судді Р. П. Сеник
Р. Б. Хобор
Повне судове рішення складено 13.02.2019.