Справа № 2а-0770/3696/12
Суддя: Ханова Р.Ф.
Дата ухвалення: 2019-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

Київ

12 лютого 2019 року

справа №2a-0770/3696/12

адміністративне провадження №К/9901/26465/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Ханової Р.Ф.(суддя-доповідач),

суддів: Гончарової І.А., Олендера І.Я.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1

на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 03 червня 2016 року у складі судді Андрійцьо В.Д.

та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 13 вересня 2016 року у складі суддів Попка Я.С., Левицької Н.Г., Сеника Р.П.

у справі №2а-0770/3696/12

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Державної податкової інспекції у м. Ужгороді Головного управління ДФС у Закарпатській області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення,

У С Т А Н О В И В :

19 грудня 2012 року Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі Підприємець, платник податків, позивач у справі) звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду із позовом до Державної податкової інспекції у м. Ужгороді Головного управління ДФС у Закарпатській області (далі - податковий орган, відповідач у справі) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення від 19 листопада 2012 року № , яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на суму 36943 грн. та застосовані штрафні (фінансові) санкції у сумі 9235 грн. 75 коп., з мотивів безпідставності його прийняття.

Розгляд справи здійснювався судами неодноразово, судові рішення, які є предметом цього касаційного перегляду, прийняті судами попередніх інстанцій в порядку нового розгляду на виконання ухвали Вищого адміністративного суду України від 16 березня 2016 року.

03 червня 2016 року постановою Закарпатського окружного адміністративного суду, залишеною без змін 13 вересня 2016 року ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду, у задоволені адміністративного позову Підприємця відмовлено, з мотивів доведеності податковим органом податкового правопорушення покладеного в основу прийняття спірного податкового повідомлення-рішення.

07 жовтня 2016 року податковим органом подано касаційну скаргу до Вищого адміністративного суду України, в якій позивач, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції та прийняти нове судове рішення про задоволення позову.

Відповідач заперечення або відзив на касаційну скаргу відповідача до Суду не надав, що не перешкоджає її розгляду по суті.

11 жовтня 2016 року ухвалою Вищого адміністративного суду України відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою позивача та витребувано справу №2а-0770/3696/12 з Закарпатського окружного адміністративного суду.

06 грудня 2016 року справа №2а-0770/3696/12 надійшла до Вищого адміністративного суду України.

21 лютого 2018 року справа №2а-0770/3696/12 та матеріали касаційної скарги К/9901/26465/18 передані до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Верховний Суд, переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Зазначеним вимогам закону судові рішення відповідають.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 зареєстрований 26 вересня 2012 року, як платник податку на додану вартість, до цього був зареєстрований у ДПІ у м. Ужгороді з 01.04.2009 року платником ПДВ (свідоцтво від 01.04.2009 року № 100219679) по 03 березня 2011 року.

Податковим органом проведено документальну позапланову виїзну перевірку дотримання вимог податкового законодавства Підприємцем за період з 01 липня 2009 року по 30 вересня 2012 року, результати якої викладені в акті перевірки від 14 листопада 2012 року №3213/17-02/ (далі - акт перевірки).

19 листопада 2012 року керівником податкового органу винесено податкове повідомлення-рішення №, яким збільшено суму податкового зобов'язання з податку на додану вартість у сумі 46 178,75 грн., з яких 36 943,00 грн. за основним платежем за порушення пункту 187.1 статті 187 Податкового кодексу України та застосовані штрафні (фінансові) санкції у сумі 9 235,75 грн. на підставі пункту 123.1 статті 123 цього кодексу.

Податковим органом встановлено, що за період з 01 липня 2009 року по 30 вересня 2012 року на розрахункові рахунки позивача надійшло всього грошових коштів на суму 361 155,15 грн., з яких 27 320,00 грн. власних коштів, з 01 квітня 2012 року у зв'язку з перевищенням 300000 грн. протягом останніх 12 календарних місяців обсягів поставки товарів, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 повинен був зареєструватись платником податку на додану вартість, однак зареєструвався платником податку на додану вартість лише 26 вересня 2012 року та отримав свідоцтво № 200072224.

Оцінюючи спірні правовідносини суди попередніх інстанцій здійснили аналіз положень пункту 187.1 статті 187 Податкового кодексу України, якими врегульована дата виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг.

Проаналізувавши приписи пункту 181.1 статті 181 Податкового кодексу України, за якими у разі, коли загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню, у тому числі з використанням локальної або глобальної комп'ютерної мережі, нарахована (сплачена) особі протягом останніх 12 календарних місяців, сукупно перевищує 300000 гривень (без урахування податку на додану вартість), така особа зобов'язана зареєструватися як платник податку в органі державної податкової служби за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) з дотриманням вимог, передбачених статтею 183 Податкового кодексу України, крім особи, яка є платником єдиного податку, з урахуванням встановлених обставин у справі, суди попередніх інстанцій дійшли до висновку про наявність підстав у позивача для обов'язкової його реєстрації платником податку на додану вартість внаслідок досягнення обсягу оподатковуваних операцій, визначеного у статті 181 цього Кодексу.

Приписами пунктів 183.1, 183.2 статті 183 Податкового кодексу України встановлено, що будь-яка особа, що підлягає обов'язковій реєстрації чи прийняла рішення про добровільну реєстрацію як платника податку, подає до органу державної податкової служби за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) реєстраційну заяву.

У разі обов'язкової реєстрації особи як платника податку реєстраційна заява подається до органу державної податкової служби не пізніше 10 числа календарного місяця, що настає за місяцем, в якому вперше досягнуто обсягу оподатковуваних операцій, визначеного у статті 181 цього Кодексу.

Суд визнає неприйнятними доводи позивача, як заявника касаційної скарги про те, що для обрахунку слід брати до уваги виключно календарні 12 місяців 2012 року, оскільки наведеною нормою встановлено «останні 12 календарних місяців» що не є тотожнім поняттям «останній календарний рік». Посилання позивача на «якість закону» є неприйнятним з огляду на його зрозумілість та достатність буквального тлумачення.

Оцінюючи спірні правовідносини, суди попередніх інстанцій висновувалися на тому, що обсяг виручки у 300000 грн. позивач перевищив у березні 2012 року, тому з 01 квітня 2012 року він зобов'язаний був зареєструватись платником податку на додану вартість подавши заяву до податкового органу не пізніше 10 квітня 2012 року, однак зробив це лише 26 вересня 2012 року.

Суди попередніх інстанцій обґрунтовано погодили позицію податкового органу про те, що доходи, які отримані позивачем з 11 квітня 2012 року включаються до податкового зобов'язання по податку на додану вартість.

Верховний Суд визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень, внаслідок чого касаційна скарга позивача залишається без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 03 червня 2016 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 13 вересня 2016 року у справі №2а-0770/3696/12 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Р.Ф.Ханова

Судді: І.А.Гончарова

І.Я.Олендер