Справа № 0240/3378/18-а
Суддя: Ватаманюк Р.В.
Дата ухвалення: 2019-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 0240/3378/18-а

Головуючий у 1-й інстанції: Крапівницька Н. Л.

Суддя-доповідач: Ватаманюк Р.В.

30 січня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Ватаманюка Р.В.

суддів: Сторчака В. Ю. Мельник-Томенко Ж. М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 05 листопада 2018 року (прийняте у м. Вінниця) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 (далі - позивач) до Іллінецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області (далі - відповідач) про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

позивач 25.09.2018 звернувся із адміністративним позовом до Вінницького окружного адміністративного суду в якому просив визнати

- визнати дії Іллінецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України у Вінницької області щодо відмови ОСОБА_2 у зарахуванні спеціального стажу, який дає право на пенсійне забезпечення за вислугу років (лист від 12.09.2018 №1315/09- 44/02-1) - незаконними;

- зобов'язати Іллінецьке об'єднане управління Пенсійного фонду України у Вінницької області зарахувати період роботи ОСОБА_2 з 01.09.1987 по 03.09.2018 на посадах бібліотекара та завідуючої бібліотекою до спеціального стажу, який дає право на пенсійне забезпечення за вислугу років згідно п. "е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та призначити пенсію за вислугою років до п. "е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 05.11.2018 в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким позов задовольнити повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилаючись на рішення Вищого адміністративного суду України та Вінницького апеляційного адміністративного суду вказав, що судом першої інстанції безпідставно не враховано, те що бібліотекарі мають право на пенсію зав вислугу років.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу вказавши, що Жорницька сільська бібліотека, в якій працював позивач, належить до закладів культури і туризму і не належить до установ та закладів освіти передбачених Постановою Кабінету міністрів України №909 від 04.11.1993, у зв'язку з чим, стаж роботи позивача на посаді бібліотекаря не може бути зарахованим до спеціального стажу.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлені та неоспорені сторонами такі обставини.

Позивач - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 - з 01.09.1987 по 03.09.2018 працювала в Жорницькій бібліотеці. Позивач працювала на посадах бібліотекаря та завідуючої.

Стаж роботи в бібліотеці станом на 03.09.2018 (на день звільнення з роботи ) становить 31 рік 2 дні.

28.02.2018 ОСОБА_2 звернулася до Іллінецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України у Вінницької області із заявою про призначення пенсії за вислугу років.

05.05.2018 листом № 655/09-44/02-1 відповідачем повідомлено, що ОСОБА_2 не має право на пенсійне забезпечення за вислугу років, у зв'язку з тим, що робота на посаді сільської бібліотеки не дає права на пенсію за вислугу років. Відмову на призначення пенсії за вислугу років згідно п."е" ст.55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" обґрунтовано відсутністю необхідного спеціального стажу.

За нормами зазначеного закону право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

В квітні 2018 року ОСОБА_2 звернулася з позовом на дії відповідача до Вінницького окружного адміністративного суду та оскаржувала лист відповідача № 655/09-44/02-1 від 05.05.2018.

26.07.2018 рішенням Вінницького окружного адміністративного суду по справі №802/1560/18-а у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Проаналізувавши рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 26.07.2018 по справі №802/1560/18-а позивач та представник позивача дійшли висновку, що на відміну від пенсії за віком і по інвалідності, пенсія за вислугу років може бути призначена лише за умови залишення роботи, яка дає право на цю пенсію. А рішенням у справі №802/1560/18-а від 26.07.2018 ОСОБА_2 відмовлено в задоволенні позову у зв'язку із тим, що позивач перебувала на роботі на посаді, яка дає право на пенсію за вислугу років.

03.09.2018 ОСОБА_2 звільнилася з посади бібліотекаря за угодою сторін по п.1 ст. 36 КЗпП України.

06.09.2018 ОСОБА_2 повторно звернулася, після звільнення з роботи, до Іллінецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України у Вінницької області з заявою про призначення пенсії за вислугу років.

12.09.2018 у листі-відповіді відповідача №1315/09-44/02-1 щодо відмови у призначенні пенсії за вислугу років зазначається, що ОСОБА_2 не має право на пенсійне забезпечення за вислугу років. Відмова обґрунтована тим, що згідно представленої копії трудової книжки, позивач працювала на посаді бібліотекаря у Жорницькій сільській бібліотеці, яка належить до закладів культури і туризму та не належить до установ та закладів освіти, передбачених постановою Кабінету Міністрів України №909 від 04.11.1993, то права на пенсію за вислугу років ОСОБА_2 не має.

Не погодившись з такою відмовою позивач звернулась до суду з даним позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції дійшов висновку, що робота на посаді бібліотекаря в бібліотеці, що належить до закладу культури, не дає право на пенсію за вислугу років відповідно до статті 55 Закону України Про пенсійне забезпечення

Апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції за такими доводами.

Відповідно до п. "е" ч. 1 ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII), право на пенсію за вислугою років мають працівники освіти, охорони здоров'я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи від 25-30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 р. та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26років 6 місяців: з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6місяців; з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років; з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28років 6 місяців; з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років; з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців; з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років.

Законом України "Про бібліотеки та бібліотечну справу" від 27.01.1995 № 32/95-ВР (далі - Закон № 32/95-ВР) визначено, що бібліотека - інформаційний, культурний, освітній заклад (установа, організація) або структурний підрозділ, що має упорядкований фонд документів, доступ до інших джерел інформації та головним завданням якого є забезпечення інформаційних, науково-дослідних, освітніх, культурних та інших потреб користувачів бібліотеки.

Статтею 6 Закону № 32/95-ВР визначено види бібліотек, які зокрема, поділяються за призначенням бібліотеки на: публічні (загальнодоступні), у тому числі спеціалізовані для дітей, юнацтва, осіб з фізичними вадами; спеціальні (академій наук, науково-дослідних установ, навчальних закладів, підприємств, установ, організацій).

Відповідно до ч. 3 ст. 12 Закону № 32/95-ВР бібліотека може не мати статусу юридичної особи та перебувати у складі підприємства, установи або організації.

Згідно ч. 1 ст. 30 Закону № 32/95-ВР, на працівників бібліотек, незалежно від форм власності та статусу бібліотеки, поширюються гарантії, встановлені законодавством про працю, соціальне страхування, пенсійне забезпечення.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909 затверджено "Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років", яким передбачено завідуючих та бібліотекарів бібліотек.

При цьому, пунктом 2 приміток до Постанови №909 вказано, що робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах, передбачених цим переліком, дає право на пенсію незалежно від форми власності або відомчої належності закладів і установ.

Отже, з наведених норм слідує, що позивач відповідно до Постанови №909 має право на пенсію за вислугою років, а переліком зазначеної Постанови передбачена пенсія завідуючих та бібліотекарів бібліотек незалежно від форм власності або відомчої належності закладів і установ або статусу.

Аналогічна правова позиція висловлена Вищим адміністративним судом України в ухвалі від 16.04.2013 у справі №К/9991/42580/12, у постанові від 27.04.2017 у справі №К/800/10661/16 та в ухвалі від 12.06.2017 у справі №К/800/18975/17.

Таким чином, враховуючи, що у позивача наявний необхідний стаж, який становить понад 30 років та посада на якій працювала позивач дає право на пільгову пенсію передбачену чинним законодавством України, апеляційний суд вважає, що період роботи ОСОБА_2 з 01.09.1987 по 03.09.2018 на посадах бібліотекаря та завідуючої бібліотекою підлягає зарахуванню до спеціального стажу, який дає право на пенсійне забезпечення за вислугу років згідно п. "е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", а тому, адміністративний позов підлягає задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийняте рішення не відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і підлягає скасуванню з постановленням нової постанови.

У силу п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зі ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа (ч. 1 ).

Отже, на підставі ч. 1 ст. 139 КАС України за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень - Іллінецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області на користь позивача підлягає стягненню 1762 грн. судового збору сплаченого згідно квитанції від 25.09.2018 на суму 704,80 грн. та згідно квитанції від 11.12.2018 на суму 1057,21 грн.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити повністю.

Рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 05 листопада 2018 року - скасувати та прийняти нову постанову.

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Іллінецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України у Вінницької області щодо відмови ОСОБА_2 у зарахуванні спеціального стажу, який дає право на пенсійне забезпечення за вислугу років згідно п. "е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Зобов'язати Іллінецьке об'єднане управління Пенсійного фонду України у Вінницької області зарахувати період роботи ОСОБА_2 з 01 вересня 1987 року по 03 вересня 2018 року на посадах бібліотекара та завідуючої бібліотекою до спеціального стажу, який дає право на пенсійне забезпечення за вислугу років згідно п. "е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та призначити пенсію за вислугою років до п. "е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Стягнути на користь ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) 1762 грн. (одна тисяча сімсот шістдесят дві гривні) сплаченого судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Іллінецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України у Вінницької області (вул. Соборна, 27, м. Іллінці, Вінницька область, ).

Постанова суду набирає законної сили відповідно до ст. 325 КАС України та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий Ватаманюк Р.В.

Судді Сторчак В. Ю. Мельник-Томенко Ж. М.