Справа № 855/26/19
Суддя: Федотов Ігор В'ячеславович
Дата ухвалення: 2019-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 855/26/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Федотова І.В.,

суддів: Ганечко О.М. та Сорочка Є.О.,

за участю секретаря Седика Д.А.,

позивача ОСОБА_1

представника відповідача Рахнянського Б.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Центральної виборчої комісії про визнання протиправною та скасування постанови,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1) 09.02.2019 року звернувся до Шостого апеляційного адміністративного суду з адміністративним позовом до Центральної виборчої комісії (далі - відповідач, ЦВК) про визнання протиправним та скасування індивідуального акту - постанови Центральної виборчої комісії № 250 від 06 лютого 2019 року «Про відмову ОСОБА_1 у реєстрації кандидатом на пост Президента України на чергових виборах Президента України 31 березня 2019 року».

В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач вказує, що Центральна виборча комісія постановою № 250 від 06 лютого 2019 року «Про відмову ОСОБА_1 у реєстрації кандидатом на пост Президента України на чергових виборах Президента України 31 березня 2019 року» протиправно відмовила йому у реєстрації кандидатом на пост Президента України.

На думку позивача, форма та зміст оскаржуваного офіційного документа не відповідає вимогам Закону, тому як не містить обов'язкових реквізитів (даних), а саме інформації про місце ухвалення рішення Комісій.

Позивач зазначає, що подана ним заява про реєстрацію кандидатом на пост Президента України була засвідчена належним чином та у спосіб передбачений законом - власним підписом громадянина України, який має правоздатність фізичної особи.

Стверджує, що відповідачем, шляхом припущень зроблено висновок, що грошові кошти у безготівковому порядку на спеціальний рахунок Центральної виборчої комісії не було внесено - без здійснення перевірки, а норма ст.47 Закону України «Про вибори Президента України» щодо обов'язкового внесення грошової застави в розмірі 2,5 мільйонів гривен - є неконституційною, адже встановлює дискримінаційні обмеження для кандидатів на посаду, які не в змозі заробити зазначену суму, тому як обмежує конституційні права громадянина виключно за майновою ознакою.

Звертає увагу, що всупереч абз.2 п.8 ч.1 ст.52 Закону, відповідач протиправно не вжив будь-яких заходів для виправлення «помилок або неточностей» у поданих ОСОБА_1 на реєстрацію документах та застосував санкцію - відмову в реєстрації кандидата на пост Президента України.

Крім того, наголошує, що в порушення вимог ч.2 ст.52 Закону, Центральна виборча комісія, у будь-який спосіб не надала копію рішення про відмову, що значно ускладнює процес ознайомлення з його змістом та оскарження його у судовому порядку.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 09.02.2019 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні 10.02.2019 року о 16 годин 00 хвилин.

Відповідачем подано відзив на адміністративний позов, в якому він просить відмовити в його задоволенні у повному обсязі. В обґрунтування своїх доводів зазначає, що постанова ЦВК від 06.02.2019 року №250 прийнята у межах повноважень та у спосіб, визначені чинним законодавством.

Позивач в судовому засіданні підтримав позов в повному обсязі, просив його задовольнити з підстав, викладених у ньому.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти позову з тих підстав, що викладено у відзиві.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення учасників процесу, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів встановила.

03 лютого 2019 року ОСОБА_1 особисто подав до Центральної виборчої комісії заяву, разом із доданими документами, з метою реєстрації його кандидатом на пост Президента України на чергових виборах Президента України 31 березня 2019 року.

Постановою Центральної виборчої комісії від №250 від 06 лютого 2019 року відмовлено ОСОБА_1 у реєстрації кандидатом на пост Президента України на чергових виборах Президента України від 31 березня 2019 року, оскільки заява ОСОБА_1 про самовисування кандидатом на пост Президента України не засвідчена у встановленому законом порядку. Також до заяви про самовисування кандидатом на пост Президента України не додано документа про внесення ним у безготівковому порядку на спеціальний рахунок Центральної виборчої комісії грошової застави у розмірі два мільйони п'ятсот тисяч гривень.

Крім того, Комісія звернула увагу, що анкета ОСОБА_1 не містить відомостей про громадянство та місце проживання на території України протягом десяти останніх перед днем виборів років, зареєстроване в Україні відповідно до Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні". Також зазначені ОСОБА_1 в анкеті відомості про місце народження не відповідають інформації, яка міститься в його паспорті громадянина України та автобіографії кандидата на пост Президента України.

Вважаючи вищезазначену постанову ЦВК такою, що грубо порушує його виборчі права, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Кодексом адміністративного судочинства України (далі - КАС України), Законами України «Про вибори Президента України» від 05.03.1999 року № 474-XIV, «Про Центральну виборчу комісію» від 30.06.2004 року № 1932-IV.

Відповідно до ч. 6 ст. 103 Конституції України порядок проведення виборів Президента України встановлюється законом.

Спеціальним законом в Україні, який регламентує порядок проведення виборів Президента України, у тому числі порядок і умови висування та реєстрації кандидатів на пост Президента України, є Закон України «Про вибори Президента України» (далі - Закон).

Приписи ч. 11 ст. 18 Закону України «Про Центральну виборчу комісію» визначають, що Центральна виборча комісія реєструє кандидатів на пост Президента України, їх довірених осіб, уповноважених представників.

За правилами ч. 1 ст. 51 Закону Центральна виборча комісія реєструє кандидата на пост Президента України за умови отримання таких документів: 1) анкети кандидата на пост Президента України за формою, встановленою Центральною виборчою комісією (заповнюється кандидатом особисто); 2) автобіографії особи, висунутої кандидатом на пост Президента України (на паперовому носієві та в електронному вигляді), обсягом до двох тисяч друкованих знаків, що обов'язково повинна містити: прізвище, ім'я, по батькові, число, місяць, рік і місце народження, відомості про громадянство, освіту, трудову діяльність, посаду (заняття), місце роботи, громадську роботу (в тому числі на виборних посадах), партійність, склад сім'ї, адресу місця проживання із зазначенням часу проживання в Україні, відомості про судимість, не погашену і не зняту у встановленому законом порядку; 3) передвиборної програми кандидата, викладеної державною мовою, обсягом до дванадцяти тисяч друкованих знаків (на паперовому носієві та в електронному вигляді); 4) документа про внесення грошової застави відповідно до статті 49 цього Закону; 5) декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру відповідно до статті 50 цього Закону; 6) ксерокопії першої та другої сторінок паспорта громадянина України кандидата на пост Президента України та сторінок, де зазначаються відомості про його місце проживання, відповідно до Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»; 7) чотири фотографії кандидата на пост Президента України розміром 4 х 6 сантиметрів, а також дві фотографії кандидата на пост Президента України розміром 9 х 13 сантиметрів, на паперових носіях та в електронному вигляді.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 48 Закону громадянин України, який відповідно до статті 9 цього Закону може бути обраним Президентом України, особисто подає до Центральної виборчої комісії засвідчену в установленому законом порядку заяву про самовисунення кандидатом на пост Президента України.

До заяви додаються документи, передбачені частиною першою статті 51 цього Закону.

Статтею 78 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус, посадова особа органу місцевого самоврядування, начальник установи виконання покарань засвідчують справжність підпису на документах, крім тих, які відповідно до закону або за вимогою сторін підлягають нотаріальному посвідченню.

Разом з тим, як встановлено колегією суддів, подана ОСОБА_1 заява до Центральної виборчої комісії про реєстрацію кандидатом на пост Президента України на чергових виборах Президента України 31.03.2019 року, не засвідчена в установленому законом порядку, що є порушенням статті 48 Закону порядку самовисування.

Колегія суддів вважає помилковими твердження позивача щодо належного засвідчення власним підписом поданої ним заяви, оскільки вказане не відповідає наведеній вище нормі Закону.

Поряд з цим, системний аналіз змісту положень ч. 3 ст. 48 та п. 4 ч. 1 ст. 51 Закону дає підстави для висновку, що для реєстрації кандидатом на пост Президента України подається документ про внесення грошової застави відповідно до статті 49 Закону.

Грошова застава вноситься партією, яка висунула кандидата на пост Президента України, або кандидатом на пост Президента України у безготівковому порядку на спеціальний рахунок Центральної виборчої комісії (після початку виборчого процесу та до подання документів Центральній виборчій комісії для реєстрації) у розмірі два мільйони п'ятсот тисяч гривень (частина перша статті 49 Закону).

Однак, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 разом з заявою від 03.02.2019 року про реєстрацію кандидатом на пост Президента України на чергових виборах Президента України не додано документ про внесення у безготівковому порядку на спеціальний рахунок ЦВК грошової застави, доказів зворотного позивачем не надано.

Натомість, відповідно до заяви позивача, останнім було додано «Документ про внесення грошової застави» в якому ОСОБА_1 посилається на те, що вимога щодо сплати грошової застави носить дискримінаційний характер та суперечить Основному закону України і Загальній декларації прав людини.

В той же час, колегія суддів зазначає, що питання обґрунтованості впровадження інституту грошової застави для реалізації права бути обраним було предметом дослідження як Конституційного Суду України, так і Європейського суду з прав людини.

Так, Конституційний Суд України у своєму рішенні від 30 січня 2002 року №2-рп/2002 у справі за конституційним поданням 63 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статті 43 Закону України "Про вибори народних депутатів України" (справа про виборчу заставу) зазначив, що грошову (виборчу) заставу не можна розглядати як обмеження пасивного виборчого права громадян за ознакою майнового стану. Водночас встановлення грошової (виборчої) застави не порушує конституційного принципу рівності громадян перед законом та рівності їх конституційних прав і свобод, а також принципу рівності політичних партій перед законом.

Таким чином, на переконання Конституційного Суду, грошова застава за своєю правовою природою не є майновим цензом, а вказана норма не суперечить положенням статей 21, 24 Конституції України, за якими всі люди є вільні і рівні у своїй гідності і конституційних правах і свободах.

Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні від 28 березня 2006 року у справі «Суховецький проти України» (заява №13716/02) прийшов до висновку, що запровадження у національному законодавстві грошової (виборчої) застави переслідувало законну мету гарантії права на ефективне, добре налагоджене представництво, підвищуючи відповідальність тих, хто висуває свою кандидатуру на вибори, та обмежуючи вибори серйозними кандидатами, одночасно уникаючи необґрунтованого витрачання державних коштів. Також Європейський суд з прав людини зазначив, що вимога виборчої застави для кандидатів на виборах існує не лише в Україні. Виборче право цілого ряду держав-членів містить таку вимогу, щоб завадити легковажним кандидатам виставляти на вибори свою кандидатуру. Більше того, Венеціанська комісія розцінила цю мету як законну, а вимогу застави як, в принципі, прийнятний інструмент для її досягнення.

Положення Закону щодо внесення грошової застави неконституційними визнані не були.

Аналогічна за змістом позиція була підтримана Верховним Судом у постанові від 23.01.2019 року у справі №855/7/19.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 52 Закону Центральна виборча комісія відмовляє в реєстрації кандидата на пост Президента України у разі відсутності документів, зазначених у статтях 48 або 51 цього Закону.

Згідно ч. 2 ст. 52 Закону рішення про відмову в реєстрації кандидата повинно містити вичерпні підстави відмови. Копія цього рішення не пізніше наступного дня після його прийняття видається уповноваженому представнику відповідної партії (кандидата) або кандидату.

Аналізуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що відповідач, приймаючи оскаржуване рішення, правомірно виніс постанову № 250 від 06.02.2019 року «Про відмову ОСОБА_1 в реєстрації кандидатом на пост Президента України на чергових виборах Президента України 31.03.2019 року», оскільки заява ОСОБА_1 про самовисування кандидатом на пост Президента України не засвідчена у встановленому законом порядку, а також позивачем не було виконано вимогу Закону № 474-XIV щодо надання документів про внесення грошової застави.

Колегія суддів вважає помилковими доводи позивача обґрунтовані тим, що всупереч абз.2 п.8 ч.І ст.52 Закону, відповідач протиправно не вжив будь-яких заходів для виправлення «помилок або неточностей» у зазначених ОСОБА_1 в анкеті відомостях про місце народження, які не відповідають інформації, яка міститься в його паспорті громадянина України та автобіографії кандидата на пост Президента України та застосував санкцію - відмовив в реєстрації кандидата на пост Президента України, з огляду на наступне.

Так, в оскаржуваній постанові окремо зазначено, що анкета ОСОБА_1 не містить відомостей про громадянство та місце проживання на території України протягом десяти останніх перед днем виборів років, зареєстроване в Україні відповідно до Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні". Також вказано, що зазначені ОСОБА_1 в анкеті відомості про місце народження не відповідають інформації, яка міститься в його паспорті громадянина України та автобіографії кандидата на пост Президента України.

Колегія суддів наголошує, що неточності та помилки, що були виявлені Центральною виборчою комісією при розгляді поданих ОСОБА_1 документів, не були підставою для прийняття спірної постанови та не є підставою для відмови останньому в реєстрації кандидатом на пост Президента України.

Твердження позивача, що форма та зміст оскаржуваного документа не відповідає вимогам Закону оскільки не містить обов'язкових реквізитів, а саме інформації про місце ухвалення рішення Комісії, спростовується змістом належним чином засвідченої копії оскаржуваної постанови в якій визначено місце її ухвалення «Київ» (а.с.38).

Також колегія суддів відхиляє доводи позивача обґрунтовані не наданням копії рішення про відмову в реєстрації кандидата, оскільки як вбачається з матеріалів справи, постанову №250 від 06 лютого 2019 року «Про відмову ОСОБА_1 у реєстрації кандидатом на пост Президента України на чергових виборах Президента України 31 березня 2019 року» було направлено ЦВК за зазначеною ним адресою 07.02.2019, що підтверджується списком згрупованих рекомендованих поштових відправлень (а.с. 56).

З огляду на наведене, приймаючи постанову від 06.02.2019 року № 250, Центральна виборча комісія діяла на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому, слід зазначити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, враховуючи зазначені обставини та докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення даного адміністративного позову.

У зв'язку з несплатою судового збору на момент вирішення справи, відповідно до приписів Закону України «Про судовий збір» та правил розподілу судових витрат з позивача підлягає стягненню в доход Державного бюджету України судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп.

На підставі викладеного, керуючись Конституцією України, Законами України «Про Центральну виборчу комісію» та «Про вибори Президента України» ст.ст. 2, 4, 5, 143, 194, 241, 246, 250, 268, 269, 271, 272, 273, 278 КАС України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Центральної виборчої комісії про визнання протиправною та скасування постанови - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (АДРЕСА_1 ІПН НОМЕР_1) до спеціального фонду Державного бюджету України на рахунок Шостого апеляційного адміністративного суду за наступними реквізитами: рахунок отримувача - 1055; отримувач - УК у Печерському районі/Печерс.р-н.; банк отримувача - Казначейство України (ЕАП); ; код банку МФО 899998; код класифікації доходів бюджету - 22030001 «Судовий збір» (Державна судова адміністрація України, 050) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження в порядку ч. 1 ст. 272 КАС України та може бути оскаржене безпосередньо до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду через Шостий апеляційний адміністративний суд у дводенний строк у порядку, встановленому ч. 2 ст. 278 КАС України.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Федотов Ігор В'ячеславович

Судді: Ганечко Олена Миколаївна

Сорочко Євген Олександрович