Справа № 1740/2511/18
Суддя: Рибачук Андрій Іванович
Дата ухвалення: 2019-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2019 рокуЛьвів№ 857/111/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Рибачука А. І.,

суддів - Багрія В. М., Старунського Д. М.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2018 року у справі № 1740/2511/18 (рішення ухвалене в письмовому провадженні у м. Рівне судом у складі головуючого судді Друзенко Н. В., повний текст рішення складено 19 листопада 2018 року) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі - управління), в якому просив визнати протиправними дії відповідача щодо застосування обмежень граничного розміру у нарахуванні та виплаті йому пенсії після 20 грудня 2016 року та зобов'язати управління провести перерахунок та виплату йому пенсії з 20 грудня 2016 року без обмеження граничного розміру.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що відповідач протиправно застосував обмеження граничного розміру у нарахуванні та виплаті йому пенсії після 20 грудня 2016 року, оскільки рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2018 року у справі № 817/240/18, яке набрало законної сили, зокрема зобов'язано управління здійснити перерахунок та виплату йому пенсії після 20 грудня 2016 року без обмеження граничного розміру.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2018 року адміністративний позов задоволено частково. Зобов'язано управління здійснити виплату ОСОБА_1 пенсії, перехованої відповідно до довідки Ліквідаційної комісії УМВС України у Рівненській області від 25 вересня 2018 року № 5/827-1 з 01 жовтня 2018 року без обмеження граничного розміру, з врахуванням виплачених сум. В задоволенні позовних вимог про визнання протиправними дій щодо застосування обмежень граничного розміру при нарахуванні та виплаті пенсії після 20 грудня 2016 року, зобов'язання провести перерахунок та виплату пенсії з 20 грудня 2016 року без обмеження граничного розміру - відмовлено.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, з посиланням на порушення судом першої інстанції вимог статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) просить скасувати оскаржене рішення в частині задоволення позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог; в решті рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує посиланням на те, що в управління відсутні підстави для виплати пенсії позивачу без обмеження її максимального розміру, оскільки на законодавчому рівні дане питання врегульоване та встановлено максимальний розмір пенсії, що підлягає виплаті (така не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність). Крім цього апелянт зазначає, що управлінням здійснено перерахунок пенсії позивачу згідно довідки від 25 вересня 2018 року № 5/827-1 та її сума становить 18000.75 грн., однак із урахуванням рішення суду від 16 квітня 2018 року у справі № 817/240/18 до виплати підлягає пенсія на суму 16801.25 грн. Вказує і на те, що сума перерахованих пенсій виплачується після виділення коштів на їх фінансування з державного бюджету та згідно Порядку погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 серпня 2018 року № 649. Також вказує, що судом першої інстанції не враховано того, що позивачем порушені строки звернення до суду, передбачені статтями 122, 123 Кодексу адміністративного судочинства України та не застосовано відповідних наслідків.

Оскільки апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного судового провадження без повідомлення сторін, суд відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України розглядає справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що з 15 жовтня 2014 року ОСОБА_1 перебуває на обліку в управлінні та отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

16 квітня 2018 рішенням Рівненського окружного адміністративного суду у справі № 817/240/18, яке набрало законної сили, визнано протиправною бездіяльність управління щодо нездійснення перерахунку та виплати пенсії ОСОБА_1 з 01 січня 2016 року на підставі довідки Ліквідаційної комісії УМВС України в Рівненській області від 18 травня 2017 року № 5/95. Зобов'язано управління здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01 січня 2016 року по 19 грудня 2016 року - з врахуванням вимог частини сьомої статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ, а з 20 грудня 2016 року - без обмеження граничного розміру.

На виконання даного рішення суду управлінням здійснено перерахунок пенсії позивача на підставі зазначеної вище довідки, сума якої після перерахунку становила 16801,25 грн.

Вважаючи протиправними дії відповідача щодо невиконання ухваленого на його користь згаданого вище рішення Рівненського окружного адміністративного суду, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції посилався на те, що рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2018 року у справі № 817/240/18 набрало законної сили та є обов'язковим до виконання, а тому встановлені вказаним рішення правовідносини доказуванню не підлягають. Крім цього, вийшовши за межі позовних вимог, суд вказав, що відповідачем протиправно обмежено розмір виплати пенсії позивачу після перерахунку такої згідно довідки Ліквідаційної комісії УМВС України у Рівненській області від 25 вересня 2018 року № 5/827-1.

Суд не погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Статтею 4 КАС України визначено, що адміністративна справа це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у звязку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи. Позивач - це особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб'єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду. Відповідач це суб'єкт владних повноважень, а у випадках, визначених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача.

Статтею 5 КАС України гарантовано, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю субєкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Відповідно до статті 160 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу. Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд.

Так, під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

З огляду на зазначене, вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись, серед іншого, про наявність права на позов у матеріальному розумінні, а також встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення). З цією метою суд повинен з'ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Водночас, згідно із статтею 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до статті 14 КАС України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до положень статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

В свою чергу питання, пов'язані із здійсненням судового контролю за виконанням судових рішень врегульовані, зокрема, статтею 383 КАС України.

Так, відповідно до частин першої, другої статті 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб'єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

У такій заяві зазначаються: найменування адміністративного суду, до якого подається заява; ім'я (найменування) позивача, поштова адреса, а також номер засобу зв'язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; ім'я (найменування) відповідача, посада і місце служби посадової чи службової особи, поштова адреса, а також номер засобу зв'язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; ім'я (найменування) третіх осіб, які брали участь у розгляді справи, поштова адреса, номер засобу зв'язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; номер адміністративної справи; відомості про набрання рішенням законної сили та про наявність відкритого касаційного провадження; інформація про день пред'явлення виконавчого листа до виконання; інформація про хід виконавчого провадження; документ про сплату судового збору, крім випадків, коли його не належить сплачувати за подання відповідної заяви; перелік документів та інших матеріалів, що додаються.

На підтвердження обставин, якими обґрунтовуються вимоги, позивач зазначає докази, про які йому відомо і які можуть бути використані судом.

До заяви додаються докази її надсилання іншим учасникам справи.

Заяву, зазначену у частині першій цієї статті, може бути подано протягом десяти днів з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, але не пізніше дня завершення строку пред'явлення до виконання виконавчого листа, виданого за відповідним рішенням суду.

У разі відповідності заяви вимогам, зазначеним у цій статті, вона підлягає розгляду та вирішенню в порядку письмового провадження або в судовому засіданні на розсуд суду протягом десяти днів з дня її отримання. Неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені, не перешкоджає розгляду такої заяви.

У разі невідповідності заяви вказаним вище вимогам вона ухвалою суду, прийнятою в порядку письмового провадження, повертається заявнику. Така ухвала суду може бути оскаржена.

За відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу.

Аналіз згаданих вище норм права свідчить, що позов, який направлений на контроль за виконанням судових рішень, виключає одночасний розгляд спору про оскарження дій суб'єкта владних повноважень з інших підстав, що не пов'язані з належним виконання судового рішення. Водночас, суб'єкта владних повноважень не можна зобов'язати виконувати судове рішення шляхом ухвалення судом іншого рішення, оскільки в такому випадку будуть порушені процесуальні норми КАС України.

Отже, в разі протиправності, на думку позивача, вчинених відповідачем - суб'єктом владних повноважень рішень, дій чи бездіяльності на виконання рішення адміністративного суду, до адміністративного суду слід подавати відповідну заяву в порядку статті 383 КАС України, а не новий адміністративний позов із вимогами про виконання попереднього судового рішення.

З матеріалів справи видно, що єдиною підставою для звернення позивача до суду з даним позовом була його незгода з діями відповідача, вчиненими на виконання ухваленого на його користь згаданого вище рішення суду.

Тобто, звертаючись до суду з адміністративним позовом, позивач порушив питання, які стосуються здійснення судового контролю за виконанням судового рішення в адміністративній справі, порядок здійснення якого визначено статтею 383 КАС України.

Натомість суд першої інстанції, розглядаючи дану справу, не з'ясував характеру спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб; не врахував, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту свого порушеного права та прийшов до помилкового висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову та, при цьому порушив принцип диспозитивності, вирішивши по суті вимогу, яка не була заявлена позивачем та не стосувалася права у зв'язку з порушенням якого він звернувся до суду.

Таким чином, з врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд приходить до висновку, що судом першої інстанції допущено неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, що відповідно до пункту 4 частини першої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування оскаржуваного рішення та постановлення нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись статтями 243, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області задовольнити.

Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2018 року у справі № 1740/2511/18 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя А. І. Рибачук
судді В. М. Багрій
Д. М. Старунський