Справа № 400/2518/18
Суддя: Мороз А. О.
Дата ухвалення: 2019-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Миколаїв.

13 лютого 2019 р.справа № 400/2518/18

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Мороза А.О., за участю секретаря судового засідання Кафанової Г.Г.,

позивача: ОСОБА_1,

представника позивача: ОСОБА_2,

представника відповідача: Федоринського Є.А.,

у спрощеному позовному провадженні із повідомленням учасників справи, у відкритому судовому засіданні, розглянув адміністративну справу

за позовомфізичної особи-підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1

до відповідачаГоловного управління ДФС у Миколаївській області, вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, 54001

провизнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень від 14.09.18 р. № 7, № 7, № 7, № 7, № 7, рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, вимоги від 14.09.18 р. № Ф 75

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (надалі - позивач або ФОП ОСОБА_1) звернувся із адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області (надалі - відповідач або ГУ ДФС), в якому просить суд визнати протиправними і скасувати податкові повідомлення-рішення від 14 вересня 2018 р. № № 7, 7, 7, 7, 7, рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску та вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф 75.

В обґрунтування своїх вимог позивач навів такі доводи: висновок відповідача про завищення витрат за 2015 р. внаслідок відсутності документального підтвердження витрат на придбання обладнання для відеонагляду, для інтернетобслуговування і бензинового генератору, зроблено всупереч наявності накладних на придбання цього товару. З приводу витрат на оплату електроенергії за використання 10 холодильних вітрин, позивач зазначив, що протягом 2015 р. таке холодильне обладнання використовувалось ним у своїй підприємницькій діяльності і ним вірно визначено розмір витрат на електроенергію. Щодо порушення ст. 3 п. 9 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" та п. 2.6. Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України 15 грудня 2004 р. № 637 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13 січня 2005 р. за № 40/10320 (надалі - Положення № 637), чинного на час виявлення порушень та накладення штрафу, позивач вказав, що такий штраф застосований до нього поза межами строків, передбачених 250 Господарського кодексу України (надалі - ГК України).

Відповідач позов не визнав, у відзиві просив відмовити в його задоволенні з наступних підстав: перевіркою ФОП ОСОБА_1 встановлені факти завищення валових витрат у 2015-2016 р.р., зокрема шляхом включення до їх складу витрат на придбання обладнання для відеонагляду, інтернетобслуговування і бензинового генератору, які не підтверджені документально. Крім того, в підприємницькій діяльності позивач використовує тільки 5 холодильних вітрин, ще 5 використовує як підприємець його дружина, але позивач включив у власні витрати оплату електроенергії за 10 холодильних вітрин. Стосовно накладення штрафу за несвоєчасне зняття Z-звітів у 2016-2017 р.р. на суму 8 381,60 грн., відповідач вважає, що в даному випадку ст. 250 ГК України застосуванню не підлягає (а. с. 65-72).

Справа розглянута у спрощеному позовному провадженні із повідомленням учасників справи.

В судовому засіданні сторони підтримали свої вимоги і заперечення, викладені в процесуальних заявах.

Вирішуючи спір, суд враховує наступне.

У серпні 2018 р. ГУ ДФС провела перевірку ФОП ОСОБА_1, результати якої оформлені актом від 31 серпня 2018 р. № 2112/14-29-13-07/НОМЕР_2 (надалі - Акт перевірки) (а. с. 10-29).

У висновку Акту перевірки наведені наступні порушення з боку ФОП ОСОБА_1:

- ст. 177 п. 177.1., п. 177.2., п. 177.4. Податкового кодексу України (надалі - ПК України), в результаті чого занижено податок на доходи фізичних осіб за 2015-2016 р.р. в загальній сумі 17 248,29 грн.;

- ст. 177 п. 177.5., пп. 177.5.1., пп. 177.5.3. ПК України, зокрема у період 2015-2017 р.р. ФОП ОСОБА_1 несвоєчасно сплачені авансові внески та проведено остаточний розрахунок з податку на доходи фізичних осіб в сумі 363,94 грн.;

- ст. 51 п. 51.1., ст. 176 п. 176.2. пп. "б" ПК України - ФОП ОСОБА_1 не надано податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку і сум утриманого з них податку за перший квартал 2015 р.;

- ст. 6 ч. 2 п. 1, ст. 7 ч. 1 п. 2, ст. 9 ч. 8 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", а саме порушено порядок нарахування, обчислення і строки сплати єдиного внеску із чистого оподатковуваного доходу, отриманого від здійснення підприємницької діяльності за 2015-2016 р.р., чим занижено єдиний внесок на загальну суму 44 035,11 грн.;

- розділ ХХ підрозділ 10 п. 16 ПК України, в результаті чого занижено військовий збір за 2015-2016 р.р. на суму 1 540,0 грн.;

- розділ ХХ підрозділ 10 п. 161 пп. 1.4., ст. 168 п. 168.1. пп. 168.1.2., пп. 168.1.4., ст. 176 п. 176.2. пп. "а" ПК України, внаслідок чого несвоєчасно перерахований військовий збір під час виплати доходів фізичній особі за квітень і травень 2015 р. та липень і серпень 2017 р. на суму 27,30 грн.;

- ст. 3 п. 9 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" та п. 2.6. Положення № 637, зокрема несвоєчасно знято Z-звіти на загальну суму 8 381,60 грн.

На підставі Акту перевірки, 14 вересня 2018 р., відповідач прийняв:

- податкове повідомлення-рішення № 7, яким за порушення розділу ХХ підрозділу 10 п. 161 пп. 1.4., ст. 168 п. 168.1. пп. 168.1.2., пп. 168.1.4., ст. 176 п. 176.2. пп. "а" ПК України на позивача накладено штраф в розмірі 13,50 грн.;

- податкове повідомлення-рішення № 7, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за військовим збором на 1 540,01 грн. і застосовано штраф в розмірі 385,0 грн.;

- податкове повідомлення-рішення № 7, яким за затримку в 87 календарних днів сплати авансових внесків з податку на доходи фізичних осіб в сумі 237,70 грн. застосований штраф 20%, що складає 47,24 грн.;

- податкове повідомлення-рішення № 7, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на 17 248,29 грн. і застосовано штраф в розмірі 4 312,07 грн.;

- податкове повідомлення-рішення № 7, яким до позивача застосовано штраф за порушення норм регулювання обігу готівки та застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг в розмірі 41 908,0 грн.;

- рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, яким до позивача застосовано штраф в розмірі 11 368,06 грн.;

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф 75, якою вимагається сплатити 44 035,11 грн. єдиного внеску (а. с. 30-37).

Суд відмічає, що позивач допустив технічну помилку і в резолютивній частині позову просить скасувати податкове повідомлення-рішення № 7, тоді як відповідач рішення із таким номером не приймав, натомість в матеріалах справи мається рішення № 7.

Як вбачається з матеріалів адміністративної справи та пояснень сторін, відповідач пов'язав нарахування позивачу податків і застосування штрафів з таким обставинами: у 2015 р. позивач включив до складу валових витрат витрати на придбання обладнання для відеонагляду, інтернетобслуговування і бензинового генератору. Відповідач вважає ці витрати не підтвердженими документально. Також, у 2015 р. позивач до складу витрат включив витрати на оплату електроенергії для 10 холодильних вітрин, але, як вважає ГУ ДФС, ним у підприємницькій діяльності використовується тільки 5 з них, а інші 5 використовує дружина позивача, яка також має статус підприємця, у зв'язку із чим позивач безпідставно вдвічі завищив дані витрати.

Позивачем надані накладні № 201/01 від 20 січня 2015 р. на суму 14 500,0 грн. на підтвердження придбання обладнання для відеонагляду, № 27/03 від 25 березня 2015 р. щодо придбання обладнання для мережі Інтернет на загальну суму 16 792,0 грн. і № 212 від 2 грудня 2016 р. на придбання бензинового генератору вартістю 45 700,0 грн. (а. с. 48-50).

Закон України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" таким чином визначав термін "первинний документ" - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення (ст. 1 Закону).

Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо усунення адміністративних бар'єрів для експорту послуг" від 3 листопада 2016 р. № 1724-VIII до наведеного визначення були внесені зміни та встановлено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію.

Надані позивачем накладні повною мірою відповідають наведеному законодавчому визначенню терміну "первинний документ" і містять дані про господарські операції позивача та суми витрат, які співпадають із сумами, які позивач включив до своїх витрат за 2015 р., що спростовує доводи відповідача про відсутність документального підтвердження таких витрат.

Що стосується оплати позивачем електроенергії за 10 холодильних вітрин, то твердження відповідача про те, що ФОП ОСОБА_1 в своїй підприємницькій діяльності використовує тільки 5 з них, а інші 5 використовує дружина позивача, бездоказові - жодного підтвердження цих обставин відповідач суду не подав, що суперечить вимогам ст. 77 ч. 1-2 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України), яка покладає на відповідача обов'язок доказування тих обставин, на яких ґрунтуються його заперечення.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про правомірне включення позивачем до складу витрат 2015 р. 19 534,0 грн., в якості оплати за електроенергію, спожиту 10 холодильними вітринами.

Вирішуючи питання правомірності накладення на позивача штрафу за порушення вимог Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" та п. 2.6. Положення № 637, чинного на час вчинення порушення, суд входить з такого.

Стаття 3 п. 9 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" визначає, що суб'єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов'язані щоденно друкувати на реєстраторах розрахункових операцій (за виключенням автоматів з продажу товарів (послуг) фіскальні звітні чеки у разі здійснення розрахункових операцій.

Пункт 7.15. Положення № 637 встановлює, що уся готівка, що надходить до кас, має своєчасно та в повній сумі оприбутковуватися. Порядок оприбуткування готівки в касах, у тому числі і під час розрахунків із застосуванням РРО (РК), визначено в пункті 2.6 цього Положення.

В свою чергу п. 2.6. Положення № 637 передбачено, що оприбуткуванням готівки в касах підприємств, які проводять готівкові розрахунки з оформленням їх касовими ордерами і веденням касової книги відповідно до вимог глави 4 цього Положення, є здійснення обліку готівки в повній сумі її фактичних надходжень у касовій книзі на підставі прибуткових касових ордерів. У разі проведення готівкових розрахунків із застосуванням РРО або використанням РК оприбуткуванням готівки є здійснення обліку зазначених готівкових коштів у повній сумі їх фактичних надходжень у книзі обліку розрахункових операцій на підставі фіскальних звітних чеків РРО (даних РК).

Позивач заперечив обставини, зафіксовані в Акті перевірки щодо несвоєчасного зняття Z-звітів на суму 8 381,60 грн. протягом 2016-2017 р., але перевірити ці обставини суд не має можливості, так як позивачем наданий лист Заводського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області, з якого вбачається, що ФОП ОСОБА_1 звертався до органів поліції з приводу розшуку викрадених документів, а саме Книги обліку доходів і витрат, книги обліку розрахункових операцій РРО за період 2015-2018 р.р., Z-звітів за той же період (а. с. 47).

Також, позивач зазначив, що штраф на нього накладений поза межами строків, передбачених ст. 250 ГК України.

Згідно із ст. 250 ГК України, адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб'єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб'єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом.

Як вбачається з Акту перевірки і підтверджується відповідачем, останнє порушення щодо несвоєчасного зняття Z-звітів датоване 2 квітня 2017 р., а штраф накладений податковим повідомленням-рішенням № 7 від 14 вересня 2018 р., тобто більше ніж через рік.

Частина 2 ст. 250 ГК України, в редакції станом на час накладення штрафу, містить застереження, що дія цієї статті не поширюється на штрафні санкції, розмір і порядок стягнення яких визначені Податковим кодексом України, Законом України "Про банки і банківську діяльність" та іншими законами, контроль за дотриманням яких покладено на органи доходів і зборів.

Відповідач трактує дану норму таким чином, що на спірні правовідносини річний строк накладення штрафу не розповсюджується.

Таке тлумачення відповідача є хибним, так як ч. 2 ст. 250 ГК України передбачає, що дія частини першої цієї статті не розповсюджується на штрафи, які встановлені ПК України, тоді як штрафи за порушення норм регулювання обігу готівки та застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг передбачені не ПК України, а Указом Президента України "Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки" від 12 червня 1995 р. № 436/95, який не відноситься до сфери податкового законодавства.

Той факт, що штраф накладений саме податковим органом, суті не змінює - такий штраф передбачений вищезазначеним Указом Президента України, а не ПК України і за своєю суттю є адміністративно-господарською санкцією, а не штрафом у сфері податкових правовідносин.

Таким чином, позовні вимоги в частині визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень № № 7, 7, 7, 7, рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску та вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф 75 є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

В той же час, податкове повідомлення-рішення № 7, яким за порушення розділу ХХ підрозділу 10 п. 161 пп. 1.4., ст. 168 п. 168.1. пп. 168.1.2., пп. 168.1.4., ст. 176 п. 176.2. пп. "а" ПК України до позивача застосований штраф в розмірі 13,50 грн. скасуванню не підлягає, так як цей штраф накладений на позивача у зв'язку із несвоєчасною сплатою військового збору в сумі 27,30 грн. за квітень і травень 2015 р. та липень і серпень 2017 р. і позивач жодним чином не спростував цього фату - ані в позовній заяві, ані під час судового засідання позивач не навів доказів на спростування такого висновку відповідача.

Відповідно до ст. 139 ч. 3 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Судовими витратами в даній справі є судовий збір, доказів понесення інших судових витрат сторони суду не подавали. Позивач сплатив судовий збір в розмірі 1208,57 грн., що підтверджується квитанцією від 17 жовтня 2018 р. (а. с. 4) і з урахування часткового задоволення позовних вимог, судовий збір підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача в розмірі 1 208,42 грн.

Керуючись ст. ст. 2, 19, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов фізичної особи-підприємеця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2) до Головного управління ДФС у Миколаївській області (вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, 54001, ) задовольнити частково.

2. Податкові повідомлення-рішення № № 7, 7, 7, 7, рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску та вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф 75, прийняті 14 вересня 2018 р. Головним управлінням ДФС у Миколаївській області (вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, 54001, ), визнати протиправними і скасувати.

3. У задоволенні позовної вимоги про визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення від 14 вересня 2018 р. № 7, відмовити.

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Миколаївській області (вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, 54001, ) на користь фізичної особи-підприємеця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2) судові витрати у виді судового збору в розмірі 1 208,42 грн. (одна тисяча двісті вісім гривень сорок дві копійки).

5. Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Апеляційна скарга може бути подана до П'ятого апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя А. О. Мороз