Справа № 2340/4802/18
Суддя: В.П. Тимошенко
Дата ухвалення: 2019-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2019 року справа № 2340/4802/18

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Тимошенко В.П., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження в приміщенні суду адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Черкаській області, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору - фізична особа-підприємець ОСОБА_2 про скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

07 грудня 2018 року до Черкаського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Черкаській області, в якому просить скасувати рішення відповідача від 18.09.2018 № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або не своєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску з підстав наявності недоїмки.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за період з 01 липня 2015 року по 31 березня 2018 року позивачем було сплачено до бюджету єдиний соціальний внесок, що підтверджується платіжними дорученнями. Зазначені зобов'язання по сплаті єдиного соціального внеску виконано позивачем шляхом вчинення дій від її імені повіреним ОСОБА_2.

У квітні 2018 року з'ясувалось, що за даними інформаційної системи органів доходів і зборів станом на кінець календарного місяця усі платежі за вищезазначеними платіжними дорученнями не були зараховані. У зв'язку з чим повірений ОСОБА_2 звернувся до ГУ ДФС у Черкаській області із заявою про те, що ним у період з 07.10.2015 по 05.04.2018 були сплачені кошти по ЄСВ в загальному розмірі 14703,18 грн не як самостійним платником ЄСВ, а за ОСОБА_1 із призначенням платежу платника ЄСВ - ідентифікаційного номера ОСОБА_1, та просив зарахувати зазначену суму в рахунок платежів по ЄСВ від імені ОСОБА_1. Відповідачем було зараховано кошти в розмірі 14703,18 грн як сплата ЄСВ позивачем. Проте, таке зарахування відбулось не датами фактичної сплати ЄСВ за відповідні періоди за платіжними дорученнями, а тільки 18 червня 2018 року.

Позивач зазначає, що у зв'язку з тим, що нею своєчасно сплачено платежі по єдиному соціальному внеску, у відповідача були відсутні правові підстави для нарахування штрафу і пені.

ОСОБА_2, перераховуючи ЄСВ за вищезазначеними платіжними дорученнями, діяв не як самостійний платник ЄСВ, а виключно як повірений від імені позивача. Доказом цього слугує графа в платіжному дорученні «призначення платежу», де ідентифіковано платника ЄСВ за індивідуальним податковим номером НОМЕР_1 - ОСОБА_1.

22 січня 2019 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує проти задоволення позову та зазначає, що сума єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», є недоїмкою та стягується з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

У зв'язку з несвоєчасною сплатою позивачем єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, відповідачем винесено рішення від 18.09.2018 № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені на загальну суму 5414,95 грн.

Ухвалою судді Черкаського окружного адміністративного суду від 27.12.2018 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі, вирішено здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами; залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору фізичну особу-підприємця ОСОБА_2.

Відповідно до частини п'ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд справи здійснюється у спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін.

Вивчивши доводи сторін, викладені у позовній заяві та відзиві на позовну заяву, дослідивши письмові докази, які містяться у справі, суд встановив таке.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 зареєстрована 17 березня 2008 року виконавчим комітетом Черкаської міської ради, ідентифікаційний номер НОМЕР_1.

Судом встановлено, що у період з 07.10.2015 по 05.04.2018 ОСОБА_2 від імені та за рахунок позивача (згідно договорів доручення) сплачував єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, що підтверджується відповідними платіжними дорученнями.

ОСОБА_2 звернувся до ГУ ДФС у Черкаській області із заявою від 26.04.2018, в якій повідомив, що у період з 07.10.2015 по 05.04.2018 ним були сплачені кошти по ЄСВ 34,7 % в сумі 2759,00 грн (з 3-го по 4-й квартали 2015 року), по ЄСВ 22 % в сумі 14703,18 грн (з 1 кварталу 2016 року по 1 квартал 2018 року) за його дружину ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) із зазначенням у реквізитах платника свого ідентифікаційного номеру, і в призначенні платежу ідентифікаційного номеру дружини за встановленим нормативними документами синтаксисом. Проте, кошти в сумі 14703,18 грн на рахунок дружини зараховані не були.

Листом відповідача від 18.07.2018 №30267/23-00-13-0717 третю особу повідомлено, що кошти були перераховані 18.06.2018 в сумі 14703,18 грн по його попередній заяві № 4282/ЕКП від 22.05.2018.

18 вересня 2018 року відповідачем прийнято рішення № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, згідно з яким на підставі п. 2 ч. 11 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» за несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування вирішено застосувати до ОСОБА_1 штраф у розмірі 2449,13 грн за період з 10.02.2017 до 18.06.2018 та нараховано пеню у розмірі 2965,82 грн, а всього 5414,95 грн.

За наслідками розгляду листа позивача від 03.10.2018 щодо виникнення заборгованості по єдиному соціальному внеску відповідачем надано позивачу інформацію по інтегрованій картці платника за 2017 - 2018 р.р.

Відповідно до інтегрованої картки платника ОСОБА_1 кошти в сумі 14703,18 грн зараховано до бюджету 18 червня 2018 року.

Позивачем подано скаргу від 02.10.2018 до ДФС України на рішення відповідача від 18.09.2018 № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені.

Згідно з рішенням Державної фіскальної служби від 05.11.2018 №17173/Б/99-99-11-02-02-25 про результати розгляду скарги, вирішено рішення ГУ ДФС у Черкаській області про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 18.09.2018 № залишити без змін, а скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 від 02.10.2018 №б/н - без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням відповідача № від 18.09.2018, позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд виходить з наступного.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначені Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 №2464-VI (далі - Закон №2464).

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону №2464 платниками єдиного внеску є: фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Платник єдиного внеску зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок (п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону №2464).

Відповідно до ч. 5 ст. 9 Закону №2464 сплата єдиного внеску здійснюється у національній валюті шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, для його зарахування, крім єдиного внеску, який сплачується в іноземній валюті розташованими за межами України підприємствами, установами, організаціями (у тому числі міжнародними) за працюючих у них громадян України та громадянами України, які працюють або постійно проживають за межами України, відповідно до договорів про добровільну участь у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування (далі - договір про добровільну участь).

Тобто, вказана норма не визначає, що сплата єдиного внеску віднесено до виключної компетенції страхувальника (в даному випадку - позивача), та не містить прямої заборони на виконана зазначеного обов'язку іншою особою.

Єдиний внесок сплачується шляхом перерахування платником безготівкових коштів з його банківського рахунку (абз. 1 ч. 7 ст. 9 Закону №2464).

Відповідно до ч. 8 ст. 9 Закону №2464 платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

Згідно з ч. 10 ст. 9 Закону №2464 днем сплати єдиного внеску вважається:

1) у разі перерахування сум єдиного внеску з рахунку платника на відповідні рахунки органу доходів і зборів - день списання банком або центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з рахунку платника незалежно від часу її зарахування на рахунок органу доходів і зборів;

2) у разі сплати єдиного внеску готівкою - день прийняття до виконання банком або іншою установою - членом платіжної системи документа на переказ готівки разом із сумою коштів у готівковій формі;

3) у разі сплати єдиного внеску в іноземній валюті - день надходження коштів на відповідні рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.

Відповідно до ч. 10 ст. 25 Закону №2464 на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу.

Нарахування пені, передбаченої цим Законом, починається з першого календарного дня, що настає за днем закінчення строку внесення відповідного платежу, до дня його фактичної сплати (перерахування) включно (ч. 13 ст. 25 Закону №2464).

Згідно з п. 2 ч. 11 ст. 25 Закону №2464 орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.

Відповідно до частини 14 статті 25 Закону №2464 про нарахування пені та застосування штрафів, передбачених цим Законом, посадова особа органу доходів і зборів у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом, приймає рішення, яке протягом трьох робочих днів надсилається платнику єдиного внеску.

Вирішуючи спір, з огляду на аргументацію позивача, суд враховує, що згідно з ч.9 ст.25 Закону №2464 передача платниками єдиного внеску своїх обов'язків з його сплати третім особам заборонена, крім випадків, передбачених законодавством.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що між суб'єктом підприємницької діяльності ОСОБА_1 (Довіритель) та суб'єктом підприємницької діяльності ОСОБА_2 (Повірений) укладено договори доручення, за якими Повірений зобов'язується від імені і за рахунок Довірителя сплатити єдиний соціальний внесок не пізніше 20-го числа місяця наступного за звітним кварталом, зокрема, за 4 квартал 2015 року, 1 квартал 2016 року, 2 квартал 2016 року, 3 квартал 2016 року, 4 квартал 2016 року, 1 квартал 2017 року, 2 квартал 2017 року, 3 квартал 2017 року, 4 квартал 2017 року, 1 квартал 2018 року.

З матеріалів справи вбачається, що у період з 1-го кварталу 2016 року по 1-й квартал 2018 року на підставі договорів доручення Повіреним на виконання зобов'язань Довірителя було сплачено єдиний соціальний внесок в сумі 14703,18 грн, що підтверджується платіжними дорученнями. Згідно з вказаними платіжними дорученнями платник ФОП ОСОБА_2 перераховував на користь отримувача ДПІ у м. Черкасах кошти з призначенням платежу «*;101, НОМЕР_1; сплата єдиного соціального внеску 34,7% та період, за який сплачується ЄСВ».

Зарахування відповідачем коштів в сумі 14703,18 грн в рахунок сплати єдиного соціального внеску позивачем відбулось 18 червня 2018 року, у зв'язку з чим відповідачем було застосовано штрафні санкцій та нараховано пеню.

Згідно з ч. 1 ст. 1000 Цивільного кодексу України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки довірителя.

Договором доручення може бути встановлено виключне право повіреного на вчинення від імені та за рахунок довірителя всіх або частини юридичних дій, передбачених договором. У договорі можуть бути встановлені строк дії такого доручення та (або) територія, у межах якої є чинним виключне право повіреного.

Основним змістом договору доручення є зобов'язання повіреного вчинити певні юридичні дії від імені та за рахунок довірителя.

Укладеними договорами доручення передбачені чіткі юридичні дії, які має вчинити повірений, а саме: сплачувати єдиний соціальний внесок.

Крім того, аналіз положень абз. 1 ч. 7 ст. 9 Закону №2464 свідчить про те, що єдиний соціальний внесок сплачується платником, а не виключно «страхувальником», що надає право на підставі положень ч. 9 ст. 25 Закону № 2464 сплачувати єдиний внесок відповідно до положень ст. 1000 Цивільного кодексу України.

В даному випадку ФОП ОСОБА_2, перераховуючи єдиний соціальний внесок, діяв як повірений від імені позивача, а не як самостійний платник.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позивач виконав свої зобов'язання зі сплати єдиного внеску шляхом вчинення дій від імені позивача повіреним на підставі договорів доручення. Також, слід зазначити, що внаслідок таких дій позивача ніяких негативних наслідків не наступило, а навпаки кошти своєчасно надійшли до відповідача.

Відповідна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 26.01.2017 у справі №817/85/16 (№К/800/18754/16).

Необхідно зазначити, що перерахування повіреним грошових коштів на сплату єдиного внеску від імені та за рахунок довірителя не суперечить положенням частини 9 ст. 25 Закону № 2464, оскільки таке перерахування не є передачею платником єдиного внеску своїх обов'язків зі сплати ЄСВ третім особам.

На думку суду, укладання позивачем договорів доручення з метою своєчасної сплати єдиного внеску, який відповідає вимогам Цивільного кодексу України, не можна розцінювати як такий, що суперечить Закону №2464, а навпаки - надає законодавчо визначену можливість виконання страхувальнику свого обов'язку щодо сплати єдиного внеску.

Згідно ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатись на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних причин.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими, а вимоги такими, що належить задовольнити.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відтак, судові витрати позивача по сплаті судового збору підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 6, 9, 14, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДФС у Черкаській області від 18.09.2018 № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Черкаській області (вул. Хрещатик, 235, м. Черкаси, 18002, ідентифікаційний код 39392109) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) судові витрати зі сплати судового збору в сумі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо її не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційного суду за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.П. Тимошенко