Справа № 826/16325/17
Суддя: Кучма Андрій Юрійович
Дата ухвалення: 2019-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого-судді: Кучми А.Ю.

суддів: Аліменко В.О., Безименної Н.В.,

за участю секретаря: Тищенко Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу Кабінету Міністрів України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.10.2018 (м. Київ, дата виготовлення повного тексту не зазначається) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Кабінету Міністрів України про визнання невірним формулювання причин звільнення, змінити формулювання причини звільнення,-

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_2 звернувся з позовом до Кабінету Міністрів України про:

- визнання невірним формулювання причини звільнення ОСОБА_2 з посади першого заступника Голови Державної служби України з надзвичайних ситуацій з підстав, передбачених Законом України «Про очищення влади» (пункт 7- 2 частини першої статті 36 Кодексу законів про працю України), враховуючи подання ним встановленим законодавством порядком заяви про звільнення з посади за власним бажанням до прийняття Закону України «Про очищення влади»;

- змінити формулювання звільнення ОСОБА_2 з посади першого заступника Голови Державної служби України з надзвичайних ситуацій, вказавши формулювання звільнення - за власним бажанням (по пункту 4 статті 36 Кодексу законів про працю України).

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідачем не вірно здійснено формулювання причини його звільнення, оскільки ним 26.04.2014 була подана заява про звільнення за власним бажанням, однак, вона без погодження позивача була відкликана Головою ДСНС, в результаті чого його було звільнено на підставі пункту 7- 2 частини першої статті 36 Кодексу законів про працю України.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.10.2018 вищевказаний адміністративний позов задоволено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову, якою у задоволенні позову відмовлено повністю.

Зокрема, в апеляційній скарзі зазначено, що ані Секретаріат КМ України, ані Кабінет Міністрів України, відповідно до вимог чинного законодавства, не вправі перевіряти наявність чи відсутність волевиявлення особи на використання свого права щодо повернення заяви про звільнення за власним бажанням та продовження роботи шляхом повернення проекту такого акта розробнику та відмовляти в його поверненні. Заява позивача про звільнення за власним бажанням була повернута не Урядом, а Секретаріатом КМ України.

Будь-які посилання позивача на його заяву про звільнення від 26.04.2014 як на фактичні обставини, які підтверджують помилковість формулювання підстави звільнення ОСОБА_2, викладеному в розпорядженні КМ України № 325-р «Про звільнення ОСОБА_2 з посади першого заступника Голови Державної служби України з надзвичайних ситуацій» є безпідставними, необґрунтованими та такими, що суперечить законодавству.

Жодним законом або підзаконним нормативно-правовим актом не передбачено обов'язок КМ України ознайомлювати ОСОБА_2 з фактом (адже вказане повернення не може бути визнане рішенням) повернення його зави від 26.04.2014.

Також, апелянт зазначив, що після повідомлення про повернення заяви, ОСОБА_2 майже повний рік продовжував роботу на посаді першого заступника Голови ДСНС України.

На думку апелянта, формальна наявність заяви позивача від 26.04.2014 про звільнення (яка була повернута), з урахування продовження позивачем трудових відносин з ДСНС України та відсутність наміру звільнятись (протягом всього строку після написання заяви) є достатньою підставою вважати, що позивач, нібито, мав намір самостійно відсторонитись від здійснення державної влади, що вже було б результатом, на який спрямована люстрацій на процедура.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач наголосив, що не відкликав свою заяву від 26.04.2014 про звільнення за власним бажанням та вважає, що судом першої інстанції, в повному обсязі з'ясовано обставини справи, що мають значення для правильного вирішення справи, доведено та всебічно обґрунтовано їх в своєму рішенні, надано належну оцінку всім доказам, ґрунтуючись на повному та об'єктивному розгляді всіх обставин справи, в межах наданих суду повноважень, та вірно застосовані як норми процесуального так і матеріального права.

06.02.2019 у судове засідання з'явились представники позивача та відповідача.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін.

Згідно ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Указом Президента України № 55/2013 від 01.02.2013 ОСОБА_2 призначено на посаду заступника Голови Державної служби України з питань надзвичайних ситуацій. Указом Президента України № 32/2014 від 22.01.2014 ОСОБА_2 призначено на посаду першого заступника Голови Державної служби України з питань надзвичайних ситуацій.

У період з 02.03.2014 по 26.04.2014 ОСОБА_2 виконував обов'язки Голови Державної служби України з питань надзвичайних ситуацій відповідно до наказу Державної служби України з питань надзвичайних ситуацій (по особовому складу служби цивільного захисту) наказ № 84 від 02.03.2014.

Як зазначає сам позивач, 26.04.2014 на ім'я Прем'єр-міністра України ним було подано заяву про звільнення з посади першого заступника Голови Державної служби України з питань надзвичайних ситуацій за власним бажанням (а.с. 18).

Листом № 8654/176 від 08.05.2014 Міністр внутрішніх справ України звернувся до Прем'єр-міністра України ОСОБА_3 про звільнення ОСОБА_2 з посади першого заступника Голови Державної служби України з надзвичайних ситуацій згідно його заяви. Даний лист отриманий секретаріатом КМУ 12.05.2014 (а.с. 20).

Згідно проекту розпорядження Кабінету Міністрів України від 2014, підписаного ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ОСОБА_2 звільнено з посади першого заступника Голови Державної служби України з надзвичайних ситуацій згідно з його заявою (а.с. 19).

Таким чином, як міністром внутрішніх справ, так і у проекті розпорядження КМУ було зазначено, що звільнення відбувається у зв'язку із заявою ОСОБА_2

Разом із тим, 17.05.2014 листом № 28-1/91 Голова Державної служби України з надзвичайних ситуацій ОСОБА_5 звернувся до Міністра внутрішніх справ ОСОБА_4 з проханням повернути матеріали щодо звільнення ОСОБА_2 з посади першого заступника Голови Державної служби України з надзвичайних ситуацій (лист № 28/1-54 від 28.04.2014). При цьому будь-яких підстав та мотивів відкликання у вказаному листі не наведено. (а.с. 21).

21.05.2014 супровідним листом № 6465/0/2-14 Секретаріатом КМ України повернуто матеріали, надіслані з листом № 28-1/90 від 16.05.2014 Голові Державної служби України з надзвичайних ситуацій ОСОБА_5 (а.с. 22).

Колегія суддів звертає увагу, що з вказаного листа неможливо зробити висновок про які матеріали йдеться, оскільки окрім посилання на супровідний лист від 16.05.2014 інші розшифрування чи роз'яснення в ньому відсутні, а судом не встановлено про що і від кого був лист № 28-1/90 від 16.05.2014. В матеріалах справи такий лист відсутній.

Однак, розпорядженням Кабінету Міністрів України № 325-р від 08.04.2015 ОСОБА_2 звільнено з посади першого заступника Голови Державної служби України з питань надзвичайних ситуацій на підстав, передбачених Законом України «Про очищення влади» (п. 7-2 частини першої статті 36 Кодексу законів про працю України) (а.с. 23).

Вважаючи невірним формулювання причин звільнення з посади, позивач звернувся до суду з адміністративним позов.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що розпорядження Кабінету Міністрів України № 325-р від 08.04.2015 про звільнення ОСОБА_2 з посади першого заступника Голови Державної служби України з надзвичайних ситуацій з підстав передбачених Законом України "Про очищення влади" є безпідставним та підлягає зміні, виклавши його в наступній редакції: "Звільнити ОСОБА_2 з посади першого заступника Голови Державної служби України з надзвичайних ситуацій за власним бажанням на підставі ч. 1 ст. 38 Кодексу законів про працю України".

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Як зазначає позивач та не заперечує КМУ після повернення матеріалів, надісланих з листом № 28-1/90 від 16.05.2014 Голові Державної служби України з надзвичайних ситуацій ОСОБА_5, позивач продовжував працювати на посаді першого заступника Голови Державної служби України з питань надзвичайних ситуацій.

Позивачем наголошено та жодним чином не спростовано відповідачем, що його волевиявлення полягало саме у звільненні з займаної посади за власним бажанням і це бажання було наявне продовж усього періоду за звільненя згідно розпорядження КМУ № 325-р від 08.04.2015.

Однак, після подання заяви про звільнення за власним бажанням він продовжував виконувати свої обов'язки до відповідного розпорядження, маючи обґрунтоване сподівання на його задоволення. В подальшому, у невстановлений період, в робочому порядку голова ДСУНС ОСОБА_5 повідомив позивача, що в умовах окупації Криму, початку антитерористичної операції на сході України та у зв'язку із службовою необхідністю йому потрібно продовжити працювати та виконувати свої обов'язки на посаді першого заступника Голови Державної служби України з питань надзвичайних ситуацій.

Як наслідок, ОСОБА_2 продовжував виконувати обов'язки першого заступника Голови Державної служби України з питань надзвичайних ситуацій, Голови Державної служби України з питань надзвичайних ситуацій (за його відсутності), входив до складу Міжвідомчої координаційної комісії Антитерористичного центру при Службі безпеки України (розпорядження Президента України № 504/2014-рп від 07.04.2014), очолював Оперативний штаб ДСНС щодо забезпечення участі в антитерористичній операції, практично у цілодобовому режимі організовував виконання визначених Президентом України, Кабінетом Міністрів України та Прем'єр-міністром України ДСНС завдань (неодноразово безпосередньо у зоні проведення антитерористичної операції).

04.03.2015 Указом Президента України №121/2015 відповідно до статті 26 Закону України «Про державну службу» ОСОБА_2 присвоєно 2 ранг державної служби.

26.03.2015 до ДСНС надійшло розпорядження Кабінету Міністрів України № 240-р від 18.03.2015 «Деякі питання проведення перевірки відповідно до Закону України «Про очищення влади», яке передбачало проведення перевірок посадових осіб, зокрема першого заступника Голови Державної служби України з питань надзвичайних ситуацій. За наслідками перевірки та на підставі п. 7-2 частини першої статті 36 Кодексу законів про працю України ОСОБА_2 звільнено розпорядженням Кабінету Міністрів України № 325-р від 08.04.2015 з посади першого заступника Голови Державної служби України з питань надзвичайних ситуацій.

19.12.2016 позивач звернувся до Прем'єр - міністра України з проханням розглянути та посприяти позитивному вирішенню питання внесення змін до розпорядження Кабінету Міністрів України № 325-р від 08.04.2015 в частині підстав звільнення з посади першого заступника Голови Державної служби України з питань надзвичайних ситуацій (замість підстав, передбачених Законом України «Про очищення влади» (п. 7-2 частини 1 статті 36 Кодексу законів про працю України) на «за власним бажанням».

22.12.2016 ОСОБА_2 звернувся до Міністра внутрішніх справ України з проханням підтримати його звернення до Прем'єр-міністра України.

Проте, листом № 14/Б-56 від 03.04.2017 Департамент формування політики щодо підконтрольних Міністрові органів влади та моніторингу МВС України повідомлено позивача, що він має право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службовий осіб у відповідності до норм статті 55 Конституції України.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем 30.03.2015р. подано Прем'єр - міністру України заяву про проведення перевірки, передбаченої Законом України «Про очищення влади».

Міністерством юстиції України 11.04.2015р. підготовлено повідомлення №5993/0/2-15 про звільнення ОСОБА_2 у зв'язку з тим, що застосовується заборона визначена п. 1 частини 2 статті 3 Закону України «Про очищення влади», оскільки він у період з 21 листопада 2013 року по 22 лютого 2014 року працював на посаді заступника та першого заступника Голови Державної служби України з надзвичайних ситуацій.

Так, метою Закону України «Про очищення влади» є встановлення передбачених ним заборон, недопущення до участі в управлінні державними справами осіб, які своїми рішеннями, діями чи бездіяльністю здійснювали заходи (та/або сприяли їх здійсненню), спрямовані на узурпацію влади Президентом України ОСОБА_6, підрив основ національної безпеки і оборони України або протиправне порушення прав і свобод людини (частина друга статті 1 Закону).

В Остаточному висновку щодо Закону України «Про очищення влади» від 19- 20 червня 2015 року Венеціанської комісії зазначено, що питання люстрації безпосередньо порушується в Резолюції Парламентської асамблеї Ради Європи 1096 (1996) про заходи з ліквідації спадщини колишніх комуністичних тоталітарних систем. Резолюція наголошує, що люстраційні заходи «можуть бути сумісними з демократичною державою, заснованою на принципі верховенства права, за умов дотримання деяких критеріїв» (пункт 12). Цими критеріями є: провина, саме особиста, а не колективна, повинна бути доведена в кожному окремому випадку; повинні гарантуватися право на захист, презумпція невинуватості та право на судовий перегляд ухваленого рішення; різні функції та цілі люстрації, а саме захист новоствореної демократії, і кримінальне право, тобто покарання осіб, які вважаються винними, повинні дотримуватися; також люстрація повинна мати жорсткі обмеження у часі, як у період її застосування, так і в період, впродовж якого здійснюється перевірка. Більш детально критерії роз'яснені у доповіді, що додається до резолюції 1096 (1996), яка містить Керівні принципи щодо відповідності люстраційних законів та подібних адміністративних заходів вимогам держави, що базується на принципі верховенстві права (далі - Керівні принципи 1996 року).

У пункті 65 остаточного висновку Венеціанська комісія вказала, що оскільки «метою люстрації є не покарання людей, які вважаються винними, … а захист нової демократії» (преамбула до Керівних принципів), зміни в особистій позиції є тим фактором, який слід ураховувати щодо всіх категорій осіб.

В Резолюції Парламентської асамблеї Ради Європи 1096 (1996) про заходи ліквідації спадщини колишніх комуністичних тоталітарних систем підкреслено, що загалом ці заходи можуть будуть сумісними з демократичною державою, заснованій на принципі верховенства права, за умов дотримання деяких критеріїв. По-перше, провина, а саме особиста, а не колективна, повинна бути доведена в кожному окремому випадку; це наголошує на потребі в індивідуальному, а не колективному, застосуванні законів про люстрацію. По-друге, повинні гарантуватися право на захист, презумпція невинуватості до доведення провини і право на судовий перегляд ухваленого рішення. Помста у жодному разі не може бути метою таких заходів, а процес люстрації не повинен допускати політичне або соціальне зловживання результатами люстрації. Метою люстрації є не покарання осіб, які вважаються винними (це входить до завдань прокурорів, які керуються кримінальним законодавством), а захист молодих демократій.

У Резолюції 1096 Асамблея звертає увагу держав-членів на те, що «люстрація» застосовується до осіб у випадку доведення їх провини в кожному конкретному випадку, а не як інструмент формального звільнення з посади.

В Рекомендації Парламентської асамблеї Ради Європи «Про заходи з ліквідації спадщини колишніх комуністичних тоталітарних систем» Doc. 7568 від 3 червня 1996 року зазначено, що щоб бути сумісними з державою, заснованою на верховенстві права, закони про люстрацію повинні відповідати певним вимогам. Насамперед, увагу люстрації слід зосередити на загрозах основоположним правам людини і процесу демократизації. Помста не може бути метою таких законів; не повинно допускатися і політичне чи соціальне зловживання результатами процесу люстрації. Метою люстрації є не покарання людей, які вважаються винними, бо це завдання прокурорів, які застосовують кримінальне право, а захист нової демократії.

В той же час, колегія суддів звертає увагу на те, що позивач, подавши заяву про звільнення за власним бажанням - 26.04.2014, жодним чином не відмовлявся від неї, а лише тимчасово у зв'язку із його службовою необхідністю внаслідок настанням особливих умов окупації Криму, початку антитерористичної операції на сході України продовжував виконувати обов'язки першого заступника Голови Державної служби України з питань надзвичайних ситуацій, Голови Державної служби України з питань надзвичайних ситуацій.

Продовжуючи тимчасово виконувати обов'язки першого заступника Голови Державної служби України з питань надзвичайних ситуацій, Голови Державної служби України з питань надзвичайних ситуацій після подання заяви про звільнення за власним бажанням, позивач в кінцевому результаті розраховував на реалізацію саме цієї заяви, в якій зазначалось про звільнення за власним бажанням.

Крім того, заяву про звільнення було повернуто не позивачу особисто, а Голові ДСНС ОСОБА_5 на підставі його листа №28-1/91 від 17.05.2014. Позивач зазначає, що його заява була відкликана без його відома та погодження.

У позивача були відсутні підстави повторно подавати заяву про звільнення за власним бажанням, оскільки повернення Секретаріатом КМ України його заяви від 26.04.2014 пояснювалось лише службовою необхідністю продовжувати виконання обов'язків першого заступника Голови ДСНС України в умовах проведення антитерористичної операції, яка на момент надходження розпорядження Кабінету Міністрів України № 240-р від 18.03.2015 «Деякі питання проведення перевірки відповідно до Закону України «Про очищення влади» не втратила своєї актуальності для позивача та відповідала його намірам і побажанням.

Таким чином, колегія суддів вважає, що позивач ще 26.04.2014 подав заяву про звільнення за власним бажанням та мав об'єктивні сподівання на її позитивне вирішення, а саме його звільнення за власним бажанням.

Крім того, чинним законодавством не передбачено такого механізму, як повернення заяви про звільнення за власним бажанням без розгляду за відсутності волевиявлення працівника. Так само жодним чинним нормативно-правовим актом не передбачено ініціювання Голови Державної служби України з надзвичайних ситуацій шляхом направлення листа до Міністерства внутрішніх справ України щодо повернення заяви про звільнення за власним бажанням першого заступника Голови Державної служби України з надзвичайних ситуацій, без розгляду за відсутності його волевиявлення.

Згідно з пунктом 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992, № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» працівник, який попередив власника або уповноважений ним орган про розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, вправі до закінчення строку попередження відкликати свою заяву і звільнення в цьому випадку не проводиться, якщо на його місце не запрошена особа в порядку переведення з іншого підприємства, установи, організації (ч. 4 ст. 24 КЗпП).

ОСОБА_2 не відкликав свою заяву від 26.04.2014 про звільнення за власним бажанням та не був повідомлений про направлення листа Головою Державної служби України з надзвичайних ситуацій до Міністра внутрішніх справ України про повернення його заяви про звільнення за власним бажанням, без розгляду. Як зазначив позивач, Голова Державної служби України з надзвичайних ситуацій в робочому порядку повідомив про відкликання його заяви про звільнення за власним бажанням та вже після того, як направив відповідного листа.

Отже, на момент звільнення позивача з посади першого заступника Голови Державної служби України з надзвичайних ситуацій на підставі п. 7-2 частини першої ст. 36 КЗпП України, його заява про звільнення за власним бажанням від 26.04.2014 не була розглянута Кабінетом Міністрів України.

Позивач мав намір самостійно відсторонитися від здійснення державної влади, що вже було б результатом, на який спрямована люстраційна процедура. Люстрація може бути використана тільки для усунення або суттєвого зменшення загрози, яку становить суб'єкт люстрації, створенню життєздатної вільної демократії шляхом використання суб'єктом службового становища з метою порушення прав людини або блокування процесу демократизації.

Вказана правова позиція також викладена в постанові Верховного Суду від 18.09.2018р. у справі № 800/186/17.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що за наявності у Кабінету Міністрів України відомостей про те, що ОСОБА_2 виявив бажання звільнитися з посади за власним бажанням, його звільнення за критерієм, що має більш негативні наслідки, а саме у зв'язку із здійсненням заходів з люстрації щодо посади, яку він обіймав, а не усунення від посади на підставі заявленого добровільного наміру, є непропорційним, оскільки не виправдає мети, яка полягає у встановленні справедливого балансу між захистом демократичного суспільства, з одного боку, та захистом індивідуальних прав, з іншого.

Відповідно до статті 235 КЗпП України у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов'язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону. Якщо неправильне формулювання причини звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу в порядку і на умовах, передбачених частиною другою цієї статті.

Згідно з п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992, «Про практику розгляду судами трудових спорів» якщо обставинам, які стали підставою звільнення, в наказі (розпорядженні) дана неправильна юридична кваліфікація, суд може змінити формулювання причин звільнення і привести його у відповідність з чинним законодавством про працю.

Таким чином, розпорядження Кабінету Міністрів України № 325-р від 08.04.2015р. про звільнення ОСОБА_2 з посади першого заступника Голови Державної служби України з надзвичайних ситуацій з підстав передбачених Законом України «Про очищення влади» є безпідставним та підлягає зміні, виклавши його в наступній редакції: «Звільнити ОСОБА_2 з посади першого заступника Голови Державної служби України з надзвичайних ситуацій за власним бажанням на підставі ч. 1 ст. 38 Кодексу законів про працю України».

Доводи, викладені в апеляційній скарзі не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування не має.

Керуючись ст.ст. 242, 243, 251, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Кабінету Міністрів України залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.10.2018 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328, 329 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 11.02.2019.

Головуючий-суддя: А.Ю. Кучма

Судді В.О. Аліменко

Н.В. Безименна