Справа № 808/4797/13-а
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2019-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

05 лютого 2019 року

м. Київ

справа №808/4797/13-а

адміністративне провадження №К/9901/4467/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Бившевої Л.І.,

суддів: Шипуліної Т.М., Хохуляка В.В.,

розглянув у судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Запоріжжя Головного управління Міндоходів у Запорізькій області на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 28.10.2013 (суддя - Прасов О.О.) та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 04.09.2014 (судді - Бишевська Н.А., Добродняк І.Ю., Семененко Я.В.) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Істок-2001" (далі - ТОВ "Істок-2001") до Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Запоріжжя Головного управління Міндоходів у Запорізькій області (далі - ДПІ) про скасування податкового повідомлення-рішення,

У С Т А Н О В И В:

ТОВ "Істок-2001" звернулося до суду з адміністративним позовом до ДПІ, у якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ДПІ форми "Р" від 20.02.2013 № , яким товариству збільшено грошове зобов'язання за платежем "орендна плата за землю" у сумі 226`784,23 грн.

Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що оренду плату товариство сплачує відповідно до умов договору та додаткової угоди до цього договору, до яких будь-які зміни щодо розміру орендної плати не вносились. За таких обставин податковий орган неправомірно збільшив зобов'язання за основним платежем та застосував фінансові санкції згідно з податковим повідомленням-рішенням від 20.02.2013 №.

Суди встановили, що фактичною підставою для визначення позивачу грошового зобов'язання за платежем "орендна плата за землю" згідно з податковим повідомленням-рішенням, з приводу правомірності якого виник спір, слугував висновок контролюючого органу, викладений в акті документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ "Істок-2001" з питання повноти сплати орендної плати за землю за період з 01.01.2010 по 31.10.2012. У ході вказаної перевірки контролюючий орган дійшов висновку, що у період, охоплений перевіркою, товариство занизило зобов'язання зі слати орендної плати за землю на суму 187`067,82 грн. Такий висновок контролюючого органу вмотивований тим, що у порушення вимог статті 13 Закону України "Про плату за землю" від 03.07.1992 № 2535-XII та пункту 286.2 статті 286, пунктів 288.1, 288.4 статті 288 Податкового кодексу України (далі - ПК України) нарахування і сплату орендної плати за землі комунальної власності за 2010-2011 роки товариство здійснювало на підставі додаткової угоди від 26.05.2009 до договору оренди від 07.06.2006 в розмірах менших, ніж визначено основним договором, та не нарахувало суму орендної палати за землю, належної до сплати за 2012 рік.

Суди також встановили, що між Запорізькою міською радою (Орендодавець) та ТОВ "Істок-2001" (Орендар) відповідно до вимог чинного законодавства укладено договір оренди земельних ділянок від 26.05.2006 (зареєстрований у Запорізькій регіональній філії Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах" 07.06.2006 за № 91), яким були визначені розмір та умови внесення орендної плати. Додатковою угодою від 26.05.2009 пункт 9 договору оренди землі від 07.06.2006 № 91 викладено у наступній редакції: "9. Орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі в розмірі 32`723,56 грн, що складає 3% від нормативної грошової оцінки за календарний рік в цінах 2009 року із врахуванням часткового звільнення орендаря від сплати орендної плати на 2009 рік, згідно рішення Запорізької міської ради від 19.11.2008 № 6 та рішення Запорізької обласної ради від 27.11.2008 № 7". Додаткова угода зареєстрована у Запорізькій регіональній філії Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах", про що у державному реєстрі земель вчинено запис від 16.07.2009 за №17.

Рішенням Запорізької міської ради "Про часткове звільнення від сплати орендної плати за земельні ділянки на 2009-2014 роки" від 19.11.2008 № 6, яке набуло чинності з 01.01.2009, міська рада частково звільнила орендарів земельних ділянок, наданих в оренду Запорізькою міською радою та її виконавчим комітетом, від сплати орендної плати за рахунок коштів, що зараховуються до бюджету міста відповідно до статті 69 Бюджетного кодексу України, зменшивши її: - на 2009 рік - на 65 відсотків від суми орендної плати, яка зараховується до бюджету міста; - на 2010 рік - на 55 відсотків від суми орендної плати, яка зараховується до бюджету міста (пункт 1 рішення). При цьому пунктом 3 рішення передбачено, що часткове звільнення від орендної плати, зазначене в пункті 1 цього рішення, застосовується у разі закріплення такого звільнення у додаткових угодах до договорів оренди земельних ділянок на відповідний рік.

Рішенням Запорізької міської ради "Про задоволення протесту прокуратури м. Запоріжжя від 02.09.2010 № 3147 вих. 10 на рішення міської ради від 19.11.2008 № 6 "Про часткове звільнення від сплати орендної плати за земельні ділянки на 2009-2014 роки"" задоволено протест прокуратури м. Запоріжжя від 02.09.2010 № 3147 вих. 10 на рішення міської ради "Про часткове звільнення від сплати орендної плати за земельні ділянки на 2009-2014 роки" від 19.11.2008 № 6 та рішення міської ради "Про часткове звільнення від сплати орендної плати за земельні ділянки на 2009-2014 роки" від 19.11.2008 № 6 визнано таким, що втратило чинність з 01.01.2011".

У відповідь на запит ДПІ від 17.09.2012 № 11625/10/151-441 Управління з питань земельних відносин Запорізької міської ради листом від 01.11.2012 за № 4287 повідомило, що ТОВ "Істок-2001" була укладена додаткова угода від 16.07.2009 № 17, якою внесені зміни та доповнення до договору оренди землі від 17.06.2006 № 91, зокрема пункт 2 зазначено: "До даної додаткової угоди додається розрахунок 1, 2 розміру орендної плати за земельну ділянку, які є невід'ємною частиною договору оренди землі № 91 від 17.06.2006". В вищезазначеному розрахунку № 1 визначено розмір орендної плати за земельну ділянку, який складає 93`495,90 грн згідно з нормативною грошовою оцінкою на 01.01.2009, в розрахунку № 2 визначено розмір орендної плати, який з урахуванням рішення Запорізької міської ради від 19.11.2008 №6 щодо часткового звільнення від сплати орендної плати на 2009 рік у розмірі 65% складає 32`723,56 грн. Розмір орендної плати за земельну ділянку у 2010 році, 2011 році, 2012 році складає 93`495,90 грн із врахуванням коефіцієнтів індексації".

У 2010 та 2011 роках ТОВ "Істок-2001" задекларувало орендну плату за земельні ділянки державної і комунальної власності у розмірі 42`607,81 грн на рік.

Вказані обставини сторони не заперечують.

Запорізький окружний адміністративний суд постановою від 28.10.2013, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 04.09.2014, позов задовольнив: визнав протиправним та скасував податкове повідомлення-рішення ДПІ форми "Р" від 20.02.2013 № .

Рішення суду вмотивовано висновком про те, що орендна плата сплачувалась у розмірі, передбаченому договором із урахуванням внесених змін додатковими угодами, які є дійсними за фактичне користування земельною ділянкою, відповідно донарахування ДПІ суми податкового зобов'язання з орендної плати із застосуванням штрафних санкцій згідно з податковим повідомленням-рішенням є протиправним.

Відповідач подав до Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, зокрема положень статті 288 ПК України та статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України, просить скасувати зазначені судові рішення та прийняти нове рішення, яким у позові відмовити.

На обґрунтування вимог касаційної скарги відповідач зазначає, що сплата розміру орендної плати за пільговими умовами була передбачена виключно на 2009 рік, тоді як зміни до договору щодо розміру орендної плати на 2010 - 2012 роки не вносилися, проте товариство продовжувало сплачувати орендну плату у розмірі, передбаченому на 2009 рік.

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 20.10.2014 № К/800/52609/14 відкрив касаційне провадження у цій справі.

Позивач не реалізував процесуальне право щодо подання заперечень проти касаційної скарги.

Законом України "Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)" від 02.06.2106 № 1401-VIII, який набрав чинності з 30.09.2016, статтю 125 Конституції України викладено в редакції, згідно з якою Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України.

Згідно з пунктом 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 № 1402-VIII, який набрав чинності з 30.09.2016, з дня початку роботи Верховного Суду у складі, визначеному цим Законом, Верховний Суд України, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Вищий господарський суд України, Вищий адміністративний суд України припиняють свою діяльність та ліквідуються у встановленому законом порядку.

Відповідно до пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 № 1402-VIII, який набрав чинності з 30.09.2016, постановою Пленуму Верховного Суду від 30.11.2017 № 2 "Про визначення дня початку роботи Верховного Суду" днем початку роботи Верховного Суду визначено 15.12.2017.

Законом України від 03.10.2017 № 2147-VIII, який набрав чинності з 15.12.2017, Кодекс адміністративного судочинства викладено в новій редакції.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII, який набрав чинності з 15.12.2017) касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду ухвалою від 04.02.2019 касаційну скаргу відповідача прийняв до провадження та призначив справу до касаційного розгляду у спрощеному провадженні без повідомлення сторін.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду перевірив наведені у касаційній скарзі доводи відповідача та дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 83 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об'єкти комунальної власності.

До повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу (пункт "в" статті 12 ЗК України).

Відповідно до статті 2 Закону України "Про плату за землю" від 03.07.1992 № 2535-XII (далі - Закон № 2535-ХII) (втратив чинність з 01.01.2011 у зв'язку з набранням чинності ПК України) плата за землю справляється у вигляді земельного податку або орендної плати, що визначається залежно від грошової оцінки земель; за земельні ділянки, надані в оренду, справляється орендна плата.

Статтею 13 цього Закону передбачено, що підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру, а орендної плати на земельну ділянку, яка перебуває у державній або комунальній власності, - договір оренди такої земельної ділянки.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 21 Закону № 161-ХIV орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Закону України "Про плату за землю").

Згідно із частиною 3 статті 21 цього Закону зі змінами, внесеними Законом України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 28.12.2007 № 107-VI та Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 03.06.2008 № 309-VI, річна орендна плата на земельні ділянки, які перебувають у державній або комунальній власності, надходить до відповідних бюджетів, розподіляється і використовується відповідно до закону і не може бути меншою: для земель сільськогосподарського призначення - розміру земельного податку, що встановлюється Законом № 2535-ХІІ; для інших категорій земель - трикратного розміру земельного податку, що встановлюється Законом № 2535-ХІІ.

Статтею 30 Закону № 2535-XIІ встановлено, що зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку.

При цьому статтею 654 Цивільного кодексу України передбачено, що зміна договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає зі звичаїв ділового обороту.

За юридичною природою договір оренди землі є різновидом договору майнового найму (гл. 58 ЦК України) і йому притаманні такі ознаки, як свобода договору, обов'язковість його виконання сторонами тощо. Положення ЦК України застосовуються до відносин оренди землі, якщо земельним законодавством не передбачено спеціальних правил. Договір оренди є консенсуальним (тобто вважається укладеним з моменту досягнення сторонами згоди у належній формі), оплатним, двостороннім та строковим.

Форма договору є письмовою (стаття 14 Закону № 161-ХIV). Договір підлягає державній реєстрації (стаття 20 Закону № 161-ХIV) і лише після цього набуває чинності (стаття 18 Закону № 161-ХIV).

Суб'єкт владних повноважень, який не є учасником договору, не може здійснювати владні управлінські функції шляхом втручання у відносини сторін договору, але має право контролювати належність виконання договору та відповідність його умов чинному законодавству України, зокрема стежити, щоб такі умови не суперечили інтересам суспільства. Якщо ж договір пов'язаний зі сплатою податків і, на думку суб'єкта владних повноважень, спрямований на ухилення від їх сплати, останній, за допомогою адміністративних заходів, уповноважений відновити публічний порядок.

З 01.01.2011 справляння плати за землю, в тому числі і орендної плати, здійснюється відповідно до положень розділу ХII ПК України Назва розділу XII із змінами, внесеними згідно із Законом від 28.12.2014 № 71-VIII.

Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем, а підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки (пункт 288.1 статті 288 ПК України).

Підпунктом 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 зазначеного Кодексу встановлено, що розмір орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою 3 відсотків нормативної грошової оцінки та не може перевищувати 12 відсотків нормативної грошової оцінки (підпункти 288.5.1, 288.5.2 зазначеного пункту).

Тобто, законодавець визначив нижню граничну межу річної суми платежу по орендній платі за земельні ділянки незалежно від того, чи збігається її розмір із визначеним у договорі.

Відповідно до підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, установлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що з набранням чинності ПК України річний розмір орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, який підлягає перерахуванню до бюджету, має відповідати вимогам підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 цього Кодексу та є підставою для перегляду встановленого розміру орендної плати. При цьому виходячи із принципу пріоритетності норм ПК України над нормами інших актів у разі їх суперечності, який закріплений у пункті 5.2 статті 5 ПК України, до моменту внесення до такого договору відповідних змін розмір орендної плати в будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлений підпунктом 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 ПК України.

Отже, законодавець визначив нижню граничну межу річної суми платежу по орендній платі за земельні ділянки незалежно від того, чи співпадає її розмір із визначеним у договорі.

Таке правозастосування відповідає правовій позиції Верховного Суду України, висловленій у постановах від 02.12.2014 (справа № 21-274а14), від 14.07.2015 (справа № 21-1699а15), яка має враховуватись при застосуванні норм права у подібних правовідносинах відповідно до підпункту 8 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Як встановили суди, часткове звільнення від сплати орендної плати на підставі рішення міської ради від 19.11.2008 № 6 на відповідний рік (2009 - 2014) обумовлено закріпленням такого звільнення у додаткових угодах до договорів оренди. Додатковою угодою від 26.05.2009 були внесені відповідні зміни до договору оренди щодо орендної плати саме на 2009 рік, водночас будь-які зміни на 2010-2012 роки до договору щодо розміру орендної плати не вносилися. Водночас товариство сплачувало орендну плату за 2010 - 2012 роки у розмірі меншому, ніж визначено договором та законом.

Суди не надали значення цим обставинам, пославшись на те, що товариство не порушило умови договору щодо сплати орендної плати за 2010 - 2012 роки на підстави договору з урахуванням внесених змін додатковою угодою від 26.05.2009, та дійшли помилкового висновку про протиправність податкового повідомлення-рішення ДПІ форми "Р" від 20.02.2013 № .

Відповідно до частин 1, 3 статті 351 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Керуючись статтями 139, 341, 345, 349, 351, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Запоріжжя Головного управління Міндоходів у Запорізькій області задовольнити.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 28.10.2013 та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 04.09.2014 скасувати та ухвалити нову постанову.

У задоволені позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Істок-2001" відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

Л.І. Бившева

Т.М. Шипуліна

В.В. Хохуляк ,

Судді Верховного Суду