Справа № 420/6336/18
Суддя: Тарасишина О.М.
Дата ухвалення: 2019-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/6336/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2019 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Тарасишиної О.М.,

за участю секретаря: Куща М.О.,

представника позивача: Куликовського В.В.,

представника відповідача: Юренко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в порядку спрощеного позовного провадження позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Одеський олійноекстракційний завод" до Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправним дій та скасування наказу №8639 від 07.11.2018 року, -

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Одеський олійноекстракційний завод" до Головного управління ДФС в Одеській області, у якому позивач просить:

визнати протиправними дії посадових осіб Головного управління ДФС в Одеській області щодо проведення документальної планової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «Одеський олійноекстракційний завод»;

визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління ДФС в Одеській області № 8639 від 07.11.2018 року «Про проведення документальної планової виїзної перевірки ТОВ «Одеський олійноекстракційний завод».

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 10.12.2018 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

17.12.2018 року за вх..№ ЕП/7393/18 від представника позивача засобами електронного поштового зв'язку надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 17.12.2018 року у задоволенні клопотання представника позивача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції відмовлено.

17.12.2018 року за вх. №39476/18 від представника позивача засобами поштового зв'язку надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, яке вже було розглянуто судом та вирішено клопотання по суті.

21.12.2018 року від представника позивача надійшло клопотання про проведення судового засідання, яке призначене на 21.12.2018 року о 10 год. 00 хв., за відсутності представника позивача.

У судове засідання 21.12.2018 року сторони по справі явку представників не забезпечили, у зв'язку із чим фіксування не здійснювалось, а розгляд справи було відкладено.

04.01.2019 року за вх. №477/19 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

14.01.2019 року за вх. № ЕП/198/19 від представника позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву.

15.01.2019 року за вх. №1342/19 від представника позивача надійшло клопотання про приєднання до матеріалів справи письмових доказів у справі.

У судовому засіданні 15.01.2019 року представник відповідача заявила клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з необхідністю ознайомлення із відповіддю на відзив на позовну заяву. Усною ухвалою суду від 15.01.2019 року, яка занесена до протоколу судового засідання, розгляд справи було відкладено.

28.01.2019 року за вх. №3025/19 від представника позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату у зв'язку із зайнятістю в іншому судовому засіданні.

28.01.2019 року за вх. №3027/19 від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення судового засідання на іншу дату у зв'язку із необхідністю надання додаткових письмових пояснень.

У судове засідання 28.01.2019 року сторони по справі явку представників не забезпечили, у зв'язку із чим фіксування не здійснювалось, а розгляд справи було відкладено.

28.01.2019 року за вх. №3086/19 від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив.

У судовому засіданні 05.02.2019 року судом було запропоновано учасникам справи надати додаткові письмові докази, у зв'язку із чим судом було оголошено перерву у судовому засіданні до 06.02.2019 року.

В обґрунтування позовної заяви та у відповіді на відзив представник позивача зазначає, що 26.11.2018 року за юридичною адресою позивача прибули службові особи Головного управління ДФС в Одеській області з метою проведення документальної планової виїзної перевірки. Підставою для проведення даної перевірки став Наказ ГУ ДФС в Одеській області №8639 від 07.11.2018 року. Відповідальною особою позивача перевіряючих не було допущено до перевірки з причин неналежного направлення копії наказу та повідомлення про проведення перевірки у відповідності до положень ст.ст.77 та 81 Податкового Кодексу України (далі - ПК України). Крім цього, за фактом недопуску перевіряючих до проведення перевірки не було складено жодних документів, а перевіряючий залишив юридичну адресу з підстав відсутності оригіналів первинної документації у позивача. Представник позивача вважає вищевказаний Наказ Головного управління ДФС в Одеській області №8639 від 07.11.2018 та дії посадових осіб ГУ ДФС в Одеській області щодо проведення перевірки протиправними та такими, що порушують норми національного законодавства, а саме норми Конституції України, виражені положеннями ст. 19, а також норми Податкового кодексу України. У зв'язку із зазначеним, представник позивача просив задовольнити позов у повному обсязі.

04.01.2019 року за вх. №477/19 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, а 28.01.2019 року за вх..№3086/19 від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив. Згідно зазначених заяв по суті відповідач позов не визнає, вважає його безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню. В обґрунтування власної правової позиції представником відповідача зазначається, що оскаржуваний Наказ було прийнято у відповідності до всіх встановлених норм податкового законодавства, направлено наказ та повідомлення було у встановлені строки, а тому будь-які правові підстави визнання вказаного акту відсутні. Факт належного направлення Наказу №8639, на думку представника відповідача, підтверджується належними доказами та не спростовується самим позивачем, однак невірно ним тлумачиться. Крім того, зважаючи на законність та обґрунтованість прийнятого акту, дії, що вчинялись на його реалізацію, є також правомірними. За таких обставин, представник відповідача не вбачає підстав для задоволення позову, у зв'язку із цим просить суд відмовити у його задоволенні повністю.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд дійшов наступного.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно з ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю субєкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

За правилами предметної підсудності встановленими ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження (п. 1 ч. 1).

За таких обставин суд дійшов висновку про підсудність Одеському окружному адміністративному суду позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Одеський олійноекстракційний завод" до Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області.

Згідно наявних у матеріалах справи письмових доказів судом встановлено, що позивач є господарюючим суб'єктом, основним видом діяльності якого є 10.41 Виробництво олії та тваринних жирів. Позивач, серед іншого, перебуває на обліку у ДПІ у Малиновському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області з 2003 року (а.с. 12).

07.11.2018 року Головним управлінням ДФС в Одеській області прийнято Наказ №8639, згідно якого наказано у відповідності до плану-графіка на 2018 рік провести документальну планову виїзну перевірку з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства ТОВ "Одеський олійноекстракційний завод" (код за ) за період з 01.10.2016 року по 30.09.2018 року з 22 листопада 2018 року тривалістю 10 робочих днів (а.с. 14).

У відповідності до положень ПК України на підставі вищезазначеного Наказу було оформлено Повідомлення від 07.11.2018 року №452/15-32 щодо факту проведення документальної планової виїзної перевірки ТОВ "Одеський олійноекстракційний завод" (а.с. 15).

Зазначені Наказ та Повідомлення були направлені засобами поштового зв'язку 09.11.2018 року, про що свідчать Квитанція про відправку (а.с. 63) та реєстр відправки кореспонденції поштовим відділенням №44 (а.с. 64). Згідно відомостей зазначених документів, номером даного поштового відправлення є 054.

Як вбачається з листа ПАТ «Укрпошта» №07-81-1755 від 02.01.2019 року рекомендаційний лист з повідомленням про вручення №054 прибув до відділення поштового зв'язку 10.11.2018 року (а.с. 77).

21.11.2018 року за №1347/15-32-14-03 Головним управлінням ДФС в Одеській області було складено Акт про неможливість проведення документальної планової виїзної перевірки з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства ТОВ «Одеський олійноекстракційний завод» за період з 01.10.2016 по 30.09.2018 року (а.с. 61). Підставою складання цього акту став той факт, що в рамках кримінального провадження 0003602 на підставі ухвали Печерського районного суду м. Києва від 19.01.2018 року було вилучено оригінали первинної документації ТОВ «Одеський олійноекстракційний завод». Це також підтверджується листом позивача до контролюючого органу №21 від 05.03.2018 року (а.с. 83).

У зв'язку із неможливістю проведення документальної планової перевірки було прийнято рішення про проведення перевірки після усунення причин, які призвели до неможливості її проведення (а.с. 62).

Як зазначено сторонами у справі, а також підтверджується відомостями з Журналу реєстрації відвідувачів прохідної за адресою: м. Одеса, вул.. Мечникова, 132 «Одеський олійноекстракційний завод» 26.11.2018 року службова особа відповідача ОСОБА_4 прибула за адресою позивача з метою проведення документальної планової виїзної перевірки (а.с. 120). Однак, за визначенням факту відсутності оригіналів первинної документації, наявності Акту про неможливість проведення перевірки та зазначенням службової особи позивача про невручення товариству копії Наказу та Повідомлення перевірка фактично проведена не була, а жодних актів складено не було.

27.11.2018 року позивачем за місцезнаходженням поштового відділення було отримано копію Наказу №8639 та Повідомлення про проведення перевірки (а.с. 77).

Зважаючи на несвоєчасність отримання зазначених документів, позивач і звернувся до Одеського окружного адміністративного суду для захисту своїх прав та інтересів.

Спірні правовідносини, що виникли, регулюються Конституцією України, Податковим кодексом України, Наказом ДФС №22 від 31.07.2014 року «Про затвердження Методичних рекомендацій щодо порядку взаємодії між підрозділами органів державної фіскальної служби при організації, проведенні та реалізації матеріалів перевірок платників податків» із відповідними змінами.

Так, згідно ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно положень п.20.1.4 ч.20.1 ст.20 ПК України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Положеннями ст. 75 ПК України встановлено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна планова перевірка проводиться відповідно до плану-графіка перевірок.

Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об'єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.

Згідно ст. 77 ПК України документальна планова перевірка повинна бути передбачена у плані-графіку проведення планових документальних перевірок.

План-графік документальних планових перевірок на поточний рік оприлюднюється на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику, до 25 грудня року, що передує року, в якому будуть проводитися такі документальні планові перевірки.

Про проведення документальної планової перевірки керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу приймається рішення, яке оформлюється наказом.

Право на проведення документальної планової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня проведення зазначеної перевірки вручено під розписку або надіслано рекомендованим листом з повідомленням про вручення копію наказу про проведення документальної планової перевірки та письмове повідомлення із зазначенням дати початку проведення такої перевірки.

Згідно ч.81.1 ст.81 ПК України Посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред'явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:

направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу;

копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу;

службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Непред'явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред'явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

Згідно ч.82.1 ст.82 ПК України тривалість перевірок, визначених у статті 77 цього Кодексу, не повинна перевищувати 30 робочих днів для великих платників податків, щодо суб'єктів малого підприємництва - 10 робочих днів, інших платників податків - 20 робочих днів.

Представник позивача як підставу визнання оскаржуваного наказу протиправним зазначив факт його неналежного направлення, тим самим, вказуючи на порушення контролюючим органом положень ст. 77 та 81 ПК України. На його думку, за будь-яких обставин суб'єкт, який підлягає перевірці, повинен бути повідомлений про проведення такої перевірки за 10 календарних днів, тобто, направлення відповідачем Наказу та Повідомлення за 13 календарних днів з урахуванням часу на пересилання є недостатнім.

Представник відповідача в свою чергу зазначила, що контролюючий орган направив документи у строки, визначені ПК України, тому порушень у цій частині Головним управлінням ДФС в Одеській області не допущено.

Стосовно цього суд зазначає, що положення податкового законодавства стосовно строку направлення наказу про проведення планової перевірки є чітко встановленими та визначені ПК України у ст. 77, якою встановлено, що право на проведення документальної планової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня проведення зазначеної перевірки вручено під розписку або надіслано рекомендованим листом з повідомленням про вручення копії наказу про проведення документальної планової перевірки та письмове повідомлення із зазначенням дати початку проведення такої перевірки.

Вищезазначеною нормою прямо передбачено обов'язок податкового органу саме направити копію Наказу та Повідомлення на адресу платника податків, а не прослідкувати за роботою підприємства поштового зв'язку стосовно їх належної роботи щодо вручення поштового відправлення.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити положення Наказу Міністерства

інфраструктури України 28.11.2013 № 958 «Про затвердження Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень», згідно п.3 Розділу І якого місцева письмова кореспонденція (листи, картки, бандеролі, секограми) - письмова кореспонденція, що пересилається у межах населеного пункту, а в сільській місцевості - у межах території, яка обслуговується одним об'єктом поштового зв'язку.

Згідно п.1 Розділу ІІ нормативні строки пересилання простої письмової кореспонденції операторами поштового зв'язку (без урахування вихідних днів об'єктів поштового зв'язку) місцевої - Д+2, пріоритетної - Д+1, де «Д» - день подання поштового відправлення до пересилання в об'єкті поштового зв'язку або опускання простого листа чи поштової картки до поштової скриньки до початку останнього виймання; 1, 2, 3, 4, 5 - кількість днів, протягом яких пересилається поштове відправлення.

Зважаючи на те, що лист з Наказом та повідомленням відділенням поштового зв'язку було прийнято 10.11.2018 року, то очікуваним днем отримання цього відправлення, враховуючи наявність вихідних днів, є 14.11.2018 року, тобто за 8 днів до проведення перевірки, що, на думку суду, є достатнім для платника податку для підготовки до документальної перевірки.

Тобто, з урахуванням встановлених законодавством нормативів пересилання поштової кореспонденції контролюючий орган здійснив всі необхідні та залежні від нього дії для забезпечення своєчасного отримання платником податку Наказу про проведення перевірки та повідомлення. Суд зазначає, що жодним нормативно-правовим актом не встановлено обов'язку контролюючого органу здійснювати будь-який контроль за порядком пересилання поштового відправлення.

Суд не вбачає будь-яких інших підстав для визнання оскаржуваного наказу протиправним та його скасування, а позивачем інших обґрунтованих аргументів не надано, оскільки план-графік проведення перевірок у 2018 році були опубліковані у встановленому порядку, а дії щодо його опублікування не визнані протиправними та взагалі не оскаржувались.

За таких обставин, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовної вимоги щодо визнання протиправним та скасування наказу Головного управління ДФС в Одеській області № 8639 від 07.11.2018 року «Про проведення документальної планової виїзної перевірки ТОВ «Одеський олійноекстракційний завод».

Суд зазначає, що позивачем також заявлено позовну вимогу щодо визнання протиправними дій посадових осіб Головного управління ДФС в Одеській області щодо проведення документальної планової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «Одеський олійноекстракційний завод».

Суд зазначає, що перед початком проведення перевірки контролюючим органом 21.11.2018 року за №1347/15-32-14-03 Головним управлінням ДФС в Одеській області було складено Акт про неможливість проведення документальної планової виїзної перевірки з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства ТОВ «Одеський олійноекстракційний завод» за період з 01.10.2016 по 30.09.2018 року (а.с. 61). Складено даний акт за підписами головних державних ревізорів-інспекторів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (а.с. 62).

04.12.2018 року, тобто на 9 день проведення документальної перевірки, Наказом ГУ ДФС в Одеській області №9502 наказано перенести термін проведення документальної планової виїзної перевірки з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства ТОВ «Одеський олійноекстракційний завод» за період з 01.10.2016 по 30.09.2018 року до надання вилучених документів або доступу до них Генеральною Прокуратурою України (а.с. 60).

Суд не надає правової оцінки прийнятим актам, адже це не є предметом дослідження у даній справі.

Разом з тим, суд вважає за необхідне надати оцінку діям посадової особи ОСОБА_6 щодо прибуття на адресу підприємства 26.11.2018 року з метою проведення перевірки.

Як вже зазначалось судом, факт такого прибуття відображений документально, а саме у Журналі реєстрації відвідувачів прохідної за адресою: м. Одеса, вул.. Мечникова, 132 «Одеський олійноекстракційний завод» (а.с. 120), протилежного відповідачем під час розгляду справи доведено не було.

Зважаючи на те, що 21.11.2018 року за №1347/15-32-14-03 Головним управлінням ДФС в Одеській області було складено Акт про неможливість проведення документальної планової виїзної перевірки з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства ТОВ «Одеський олійноекстракційний завод» за період з 01.10.2016 по 30.09.2018 року за підписом самої ОСОБА_6, суд не вбачає будь-яких правових підстав такого прибуття у якості службової особи державного органу Головного управління ДФС в Одеській області з метою реалізації службових обов'язків.

Представник відповідача під час надання усних пояснень у судовому засіданні 05.02.2019 року зазначила, що факт визначення позивача у плані-графіку перевірок на 2018 рік зобов'язує провести перевірку платника податку у будь-якому разі.

Суд не погоджується із даною позицією представника відповідача та зазначає, що факт винесення Наказу №8639 від 07.11.2018 року та складання Акта про неможливість проведення документальної планової виїзної перевірки від 21.11.2018 року за №1347/15-32-14-03 є саме тими діями, що реалізують приписи відповідного плану-графіку проведення перевірок у 2018 році, а прибуття для проведення перевірки разом із визнанням факту неможливості його проведення, на думку суду, є порушенням ст..19 Конституції України.

За таких обставин, беручи до уваги відсутність на те правових підстав та неотримання обгрунтованих пояснень з боку відповідача стосовно таких підстав, суд дійшов висновку про необхідність визнання протиправними дій посадових осіб Головного управління ДФС в Одеській області щодо проведення документальної планової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «Одеський олійноекстракційний завод».

Відповідно до ч. 1 ст. 72 та ч. 2 ст. 73 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно п. 110 рішення Європейського суду з прав людини від 23.07.2002 року у справі «Компанія «Вестберга таксі Актіеболаг» та Вуліч проти Швеції» визначено, що адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податного управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасовувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами для призначення податкових штрафів (санкцій), має саме податкове управління.

Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відтак, з урахуванням зазначеного, на підставі встановлених судом фактів та обставин, враховуючи надані сторонами по справі доводи на підтвердження власної правової позиції, суд дійшов висновку, що позовна заява ТОВ «Одеський олійноекстракційний завод» підлягає задоволенню частково.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно з ч.3 ст.139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

При поданні позовної заяви позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 1762,00 грн (одна тисяча сімсот шістдесят дві гривні 00 коп.) (а.с. 4).

Відтак, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з Головного управління ДФС в Одеській області () за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Одеський олійноекстракційний завод" () судових витрат у розмірі 881,00 грн. (вісімсот вісімдесят одна грн. 00 коп.).

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 6, 8, 9, 14, 22, 139, 241, 242-246, 250, 255, 295, КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Одеський олійноекстракційний завод" (місцезнаходження: вул. Мечнікова, 132, м. Одеса, 65007; ) до Головного управління ДФС в Одеській області (місцезнаходження: вул. Семінарська, 5, м. Одеса, 65044; ) про визнання протиправним дій та скасування наказу №8639 від 07.11.2018 року - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії посадових осіб Головного управління ДФС в Одеській області щодо проведення документальної планової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «Одеський олійноекстракційний завод».

Стягнути з Головного управління ДФС в Одеській області () за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Одеський олійноекстракційний завод" () судові витрати у розмірі 881,00 грн. (вісімсот вісімдесят одна грн. 00 коп.).

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів в порядку приписів ст. 295 КАС України.

Рішення набирає законної сили згідно з приписами ст. 255 КАС України.

Пунктом 15.5 розділу VII «Перехідні положення» КАС України від 03 жовтня 2017 року визначено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи зберігаються порядок подачі апеляційних скарг та направлення їх до суду апеляційної інстанції, встановлені Кодексом адміністративного судочинства України від 06 липня 2005 року.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 11.02.2019 року.

Суддя О.М. Тарасишина

.