Справа № 826/17582/18
Суддя: Качур І.А.
Дата ухвалення: 2019-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

30 січня 2019 року № 826/17582/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Качура І.А., при секретарі судового засідання Денисенко А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у м. Києві, Державної фіскальної служби України про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, визнання протиправним рішення,

за участі представників сторін:

від позивача - ОСОБА_2,

від відповідача 1 - Безсмертна М.В. ,

від відповідача 2 - Мурга Р.Я.,

В С Т А Н О В И В:

З позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва звернулася фізична особа - підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1) до Головного управління ДФС у м. Києві (далі - відповідач-1), Державної фіскальної служби України (далі - відповідач-2), в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 20.07.2018 №, винесене Головним управлінням ДФС у м. Києві на підставі акта перевірки від 04.07.2018 №000726, та рішення Державної фіскальної служби України від 08.10.2018 №15488/С/99-99-11-03-01-25.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.11.2018 року відкрито провадження за правилами загального позовного провадження.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач вважає протиправними висновки контролюючих органів, які покладені в основу оскаржуваних рішень, оскільки при прийнятті спірного податкового повідомлення-рішення відповідач-1 прийшов до помилкового висновку стосовно порушення позивачем пункту 2.6. Положення №637, а штраф за неоприбуткування готівки є адміністративно-господарською санкцією, як наслідок, строк застосування вказаної санкції сплив, у зв'язку з чим позивач вважає податкове повідомлення-рішення та рішення відповідача-2 протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача-1 у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував у повному обсязі, посилаючись на те, що висновки перевірки щодо неоприбуткування готівкової виручки та порушення позивачем пункту 2.6 Положення №637 є правомірними, а спірне податкове повідомлення-рішення прийняте у відповідності до вимог чинного законодавства, на підставі чого просив відмовити у задоволенні позову повністю.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Матеріали справи свідчать, що на підставі наказу від 30.05.2018 №9161, направлень від 25.06.2018 №3871/76-15-14-09 та №3872/76-15-14-09 ГУ ДФС у м. Києві проведено фактичну перевірку СТО, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1, суб'єкта господарювання фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (НОМЕР_1), за результатами якої складено акт від 04.07.2018 №000726.

В ході проведення перевірки встановлено порушення пункту 2.6 Положення про ведення касових операцій у національній валюті України, затвердженого постановою Правління НБУ від 15.12.2004 №637 (із змінами і доповненнями), а саме неоприбуткування готівкових коштів у книзі обліку доходів у сумі 181788,02 грн. на підставі прибуткових касових ордерів від 05.08.2016 б/н на суму готівки 141801,42 грн. та від 31.08.2016 б/н на суму готівки 39986,60 грн., а також пункту 296.10 ст. 296 Податкового кодексу України, а саме порушення позивачем використання реєстратора розрахункових операцій.

Не погоджуючись з викладеними в акті перевірки висновками, позивач направив на адресу відповідача-1 заперечення на акт перевірки.

За результатами розгляду заперечень на акт, Головним управлінням ДФС у м. Києві листом від 18.07.2018 №34232/С/26-15-14-09-12 повідомлено, що висновок, викладений в акті перевірки залишений без змін.

На підставі висновків акту перевірки та відповідно до статті 1 Указу Президента України «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки» від 12.06.1995 №436/95 відповідачем-1 прийнято податкове повідомлення-рішення від 20.07.2018 №, яким застосовані штрафні (фінансові) санкції до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 у розмірі 908940,10 грн. за порушення пункту 2.6. глави 2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління НБУ №637 від 15.12.2004 (зі змінами та доповненнями).

Не погоджуючись із прийнятим податковим повідомлення-рішенням, позивач оскаржив його до Державної фіскальної служби України.

Рішенням Державної фіскальної служби України від 08.10.2018 №15488/С/99-99-11-03-01-25 податкове повідомлення-рішення від 20.07.2018 № залишене без змін, а скарга позивача - без задоволення.

Позивач вважає, що податкове повідомлення-рішення від 20.07.2018 № є протиправним та таким, що підлягає скасуванню, у зв'язку з чим звернувся за захистом своїх порушених прав та інтересів з відповідним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, які виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Порядок ведення касових операцій у національній валюті України підприємствами (підприємцями) визначені Положенням про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженим постановою правління Національного банку України № 637 від 15.12.2004 та зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 13.01.2005 за № 40/10320 П (далі - Положення № 637).

Відповідно до пункту 2.2 Положення № 637, підприємства (підприємці) здійснюють розрахунки готівкою між собою і з фізичними особами (громадянами України, іноземцями, особами без громадянства, які не здійснюють підприємницької діяльності) через касу як за рахунок готівкової виручки, так і за рахунок коштів, одержаних із банків. Зазначені розрахунки проводяться також шляхом переказу готівки для сплати відповідних платежів.

Підприємства (підприємці) здійснюють облік операцій з готівкою у відповідних книгах обліку.

В силу пункту 2.6 вищезазначеного Положення, уся готівка, що надходить до кас, має своєчасно (у день одержання готівкових коштів) та в повній сумі оприбутковуватися.

Оприбуткуванням готівки в касах підприємств, які проводять готівкові розрахунки з оформленням їх касовими ордерами і веденням касової книги відповідно до вимог глави 4 цього Положення, є здійснення обліку готівки в повній сумі її фактичних надходжень у касовій книзі на підставі прибуткових касових ордерів.

У разі проведення готівкових розрахунків із застосуванням РРО або використанням РК оприбуткуванням готівки є здійснення обліку зазначених готівкових коштів у повній сумі їх фактичних надходжень у книзі обліку розрахункових операцій на підставі фіскальних звітних чеків РРО (даних РК).

Підприємствам, яким Законом України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» надано право проводити розрахунки готівкою із споживачами без використання РРО та РК і специфіка функціонування яких унеможливлює оформлення ними кожної операції касовим ордером (продаж проїзних і перевізних документів; білетів державних лотерей; квитків на відвідування культурно-спортивних і видовищних закладів тощо), дозволяється оприбутковувати готівку наприкінці робочого дня за сукупністю операцій у цілому за робочий день з оформленням касовими документами і відображенням у відповідній книзі обліку.

Суми готівки, що оприбутковуються, мають відповідати сумам, визначеним у відповідних касових (розрахункових) документах.

Окрім того, згідно пункту 7.8 цього Положення визначено, що під час перевірок з'ясовується наявність у підприємства касової книги, а також відповідність її оформлення вимогам законодавства України. Крім того, перевіряється правильність ведення касової книги, оформлення в ній касових операцій із приймання та видачі готівкових коштів (у тому числі за строками), відповідність зазначених у ній сум прийнятої до каси або виданої з неї готівки даним прибуткових і видаткових касових ордерів, якість і своєчасність записів касира згідно із зазначеними в касовій книзі касовими документами, наявність підпису бухгалтера, який перевірив записи в касовій книзі за кількістю отриманих ним касових ордерів, правильність підрахунку в касовій книзі фактичних залишків готівки в касі на кінець дня тощо.

Згідно пункту 1.2 Положення, оприбуткування готівки - це проведення підприємствами і підприємцями обліку готівки в касі на повну суму її фактичних надходжень у касовій книзі, книзі обліку доходів і витрат, книзі обліку розрахункових операцій.

В силу пункту 1.2 Положення №637 книгою обліку - є касова книга, книга обліку доходів і витрат, книга обліку виданих та прийнятих старшим касиром грошей або книга обліку розрахункових операцій.

Перелік книг, які відносяться до книг обліку згідно Положення №637, і які містяться у імперативному визначенні поняття «оприбуткування» згідно пункту 1.2. Положення №637, є вичерпним.

Матеріали справи підтверджують, що позивачем, як платником єдиного податку другої групи, у відповідності до підпункту 296.1.1. пункту 296.1. статті 296 ПК України, з 03 січня 2012 ведеться Книга обліку доходів, шляхом щоденного, за підсумками робочого дня, відображення отриманих доходів, на відміну від платників єдиного податку третьої групи (які є платниками податку на додану вартість), які згідно з підпунктом 296.1.2. пункту 296.1. статті 296 ПК України ведуть Книгу обліку доходів та витрат.

Отже, законодавством встановлено ведення різних Книг: Книги обліку доходів для платників єдиного податку першої і другої груп та платників єдиного податку третьої групи, які не є платниками податку на додану вартість, та Книги обліку доходів та витрат для платників єдиного податку третьої групи, які є платниками податку на додану вартість.

Форма Книги обліку доходів, порядок її ведення затверджені Наказом Міністерства фінансів України №579 від 19 червня 2015 року.

Системний аналіз вищевказаних норм законодавства свідчить, що Положення №637 чітко встановлює, що під поняттям «оприбуткування готівки» розуміється відображення готівкових операцій у вичерпному переліку облікових документів, а саме, касовій книзі, книзі обліку доходів і витрат, книзі обліку розрахункових операцій, як наслідок, є неможливим порушення позивачем пункту 2.6. Розділу 2 Положення №637, оскільки позивачем на момент виникнення спірних правовідносин велася книга обліку доходів, яка не передбачена Положенням №637, як наслідок, вимоги Положення №637 не поширювалися на позивача до втрати чинності Положення №637.

Зазначений висновок підтверджується тим, що такий обов'язок виник у позивача та інших осіб, які ведуть книгу обліку доходів з набранням чинності Постанови Правління НБУ №148 від 29 грудня 2017 «Про затвердження Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні», де зазначено, що облік готівки в касі на повну суму її фактичних надходжень (оприбуткування готівки) проводиться суб'єктами господарювання у касовій книзі/книзі обліку доходів і витрат/книзі обліку доходів/фіскальному звітному чеку/розрахунковій квитанції. Книгою ж обліку у розуміння нового Положення є касова книга, книга обліку виданої та прийнятої старшим касиром готівки, книга обліку розрахункових операцій, книга обліку доходів і витрат/книга обліку доходів.

Проаналізувавши викладені норми законодавства та встановлені обставини у справі, суд приходить до висновку, що у даному випадку відсутній факт порушення позивачем пункту 2.6. Положення №637, тому у відповідача-1 були відсутні правові підстави для застосування до позивача фінансових санкцій, передбачених пунктом 1 Указу Президента України «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки» за порушення пункту 2.6. Положення №637.

Окрім того, відповідно до підпункту 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 Податкового кодексу України, в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, діє презумпція правомірності рішень платника податку.

У силу пункту 56.21 статті 56 Податкового кодексу України у разі коли норма Податкового кодексу України чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

Окрім того, як вірно зазначено позивачем та не спростовано відповідачем-1 у письмових запереченнях та під час судового розгляду справи, штрафні санкції за порушення п.2.6 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні є, за своєю суттю, адміністративно-господарськими санкціями в розумінні ст.ст.238, 239 Господарського кодексу України, а тому їх застосування регулюється нормами глави 27 ГК України.

Частиною 1 ст.238 ГК України передбачено, що за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб'єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення суб'єкта господарювання та ліквідацію його наслідків.

Статтею 239 ГК України передбачено, що однією з адміністративно-господарських санкцій може бути адміністративно-господарський штраф, який стягується із господарюючого суб'єкта до державного бюджету за порушення визначених законодавством України правил здійснення господарської діяльності.

Крім того, оскільки штрафні санкції за порушення пункту 2.6 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні є адміністративно-господарськими санкціями, їх застосування можливе лише в межах строків встановлених ст.250 ГК України.

Згідно ст.250 ГК України адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб'єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб'єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом.

Дія цієї статті не поширюється на штрафні санкції, розмір і порядок стягнення яких визначені Податковим кодексом України, Законом України «Про банки і банківську діяльність» та іншими законами, контроль за дотриманням яких покладено на органи доходів і зборів.

З аналізу наведеної статті випливає, що законодавець встановив граничні строки застосування уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарських санкцій до суб'єктів господарювання за порушення зазначеними суб'єктами встановлених правил здійснення господарської діяльності та встановлені вказаною нормою обмеження не поширюються на штрафні санкції, порядок стягнення яких визначається ПК України, Законом України «Про банки і банківську діяльність» та іншими законами, контроль за дотриманням яких покладено на органи доходів і зборів

Оскільки Указ Президента України «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки» та Положення про ведення касових операцій у національній валюті України, затверджене постановою Правління Національного банку України від 15 грудня 2004 року №637, не є законами, прийнятими законодавчим органом державної влади (Верховною Радою України), контроль за дотриманням яких покладено на органи державної податкової служби, а являються підзаконними нормативними актами, то передбачені ними адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб'єкта господарювання, як це передбачено ст.250 ГКУ, саме протягом 6 місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через 1 рік з дня порушення цим суб'єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності.

Таким чином, передбачена абз.3 п.1 Указу Президента України «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки» адміністративно-господарська санкція за порушення п.2.6 Положення про ведення касових операцій у національній валюті України може бути застосована протягом 6 місяців з дня виявлення цього правопорушення однак не пізніше 1 року з дня його вчинення.

Податковим органом виявлено порушення позивачем п.2.6 Положення про ведення касових операцій у національній валюті України за наслідком проведеної перевірки, яка відбувалась в період з 26 червня 2018, а саме порушення, яке визначає відповідач-1 мало місце у серпні 2016, а тому, з урахуванням вимог ст.250 ГК України, відповідна адміністративно-господарська санкція могла бути застосована до позивача протягом 6 місяців з дня складання акту перевірки від 20 липня 2018 №000726, в якому зафіксовано виявлене порушення, однак не пізніше серпня 2017 року.

В той же час, штраф за порушення позивачем п.2.6 Положення про ведення касових операцій у національній валюті України було накладено на позивача податковим повідомленням-рішенням від 20.07.2018 №, тобто з порушенням визначеного ст.250 ГК України строку застосування до суб'єкта господарювання адміністративно-господарської санкції.

Вищезазначений висновок щодо застосування до спірних правовідносин положень ст.250 ГК України відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 14 листопада 2014 року №21-466а14, а також позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 13 лютого 2018 року у справі №2а/0270/1179/11, яка має бути врахована при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, що узгоджується з положеннями ч.5 ст.242 КАС України.

Окрім того, Окружний адміністративний суд міста Києва звертає увагу на те, що обґрунтовуючи свої заперечення на адміністративний позов відповідач-1 стверджує, що облік готівкових коштів у книзі обліку доходів за 05.08.2016 та 31.08.2016 зроблений позивачем лише після подання річної декларації за 2016 рік, що підтверджується виправленням загальної суми отриманого доходу за ІІІ квартал 2016, за 2016 рік в цілому, а також поясненнями ОСОБА_1

Суд не бере до уваги вищезазначені посилання відповідача-1, оскільки вони не можуть розцінюватись як належні та достатні докази порушення пункту 2.6. Положення №637.

В адміністративному позові позивач стверджує, що повідомлена інспектору -ревізору інформація була лише припущеннями і роздумами позивача, оскільки достовірно згадати і надати запитувану інформацію стосовно дати внесення виправлень до Книги обліку доходів позивач не міг в силу тривалого часу, який минув з моменту вчинення виправлень, а також фізичного стану позивача на момент надання пояснень.

Інших доказів, які б підтверджували час внесення позивачем виправлень до Книги обліку доходів відповідачі до суду не надали.

У відповідності до частини 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В даному випадку, з урахуванням вищенаведеного, відповідачі як суб'єкти владних повноважень не довели правомірність прийняття спірних рішень.

За таких обставин, системно проаналізувавши норми законодавства, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд дійшов висновку про протиправність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення відповідача-1 від 20.07.2018 № та рішення відповідача-2 від 08.10.2018 №15488/С/99-99-11-03-01-25, а позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно, беручи до уваги положення частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, на користь позивача підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів всі здійсненні ним судові витрати.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 5-11, 19, 72-77, 90, 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, ідентифікаційний код НОМЕР_1) задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення прийняте Головним управлінням ДФС у м. Києві від 20.07.2018 №.

Визнати протиправним та скасувати рішення Державної фіскальної служби України від 08.10.2018 №15488/С/99-99-11-03-01-25.

Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, ідентифікаційний код НОМЕР_1) понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 8810,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, , ).

Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, ідентифікаційний код НОМЕР_1) понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 1762,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Державної фіскальної служби України (04655, м. Київ, Львівська пл., 8, ).

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.А. Качур