Справа № 620/4271/18
Суддя: Клопот С.Л.
Дата ухвалення: 2019-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2019 року м. Чернігів Справа № 620/4271/18

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Клопота С.Л.,

за участю секретаря Лазаренко В.Г.,

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Дарди О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області та просить:

1. Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Чернігівській області щодо відмови нього у призначенні одноразової грошової допомоги, передбаченої п.4 п.п. "б" ст. 99 Закону України "Про Національну поліцію", у виді 90 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату.

2. Зобов'язати Головне Управління Національної поліції в Чернігівській області призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу, передбачену пунктом 4 підпунктом "б" ст. 99 Закону України "Про Національну поліцію", у виді 90 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що відмова Головного управління Національної поліції в Чернігівській області призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у виді 90 розмірів прожиткового мінімуму суперечить приписам пункту 4 підпункту "б" ст. 99 Закону України "Про Національну поліцію", частини 1 пункту 2 розділу II "Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського", затвердженого Наказом МВС України 11.01.2016 за № 4 та порушує соціальні права і охоронювані Законом інтереси позивача.

Позивач в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на заперечення, які викладені у відзиві на позовну заяву, що приєднаний до матеріалів справи.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, суд вважає позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

ОСОБА_1, згідно наказу від 17.04.2006 № 63 був прийнятий на службу в органи МВС. Наказом № З від 07.11.2015 прийнятий на службу до Національної поліції.

Наказом Головного управління Національної поліції в Чернігівській області № 294 о/с від 26.10.2018 позивач був звільнений зі служби за пунктом 2 частини 1 статті 177 Закону України "Про національну поліцію" за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції через хворобу.

Відповідно до свідоцтва про хворобу № 210(а) від 25.10.2018, засвідченого медичною військово-лікарською комісією ДУ "ТМО МВС України по Чернігівській області, захворювання позивача пов'язане з проходженням служби в поліції.

Згідно довідки до акту огляду медико-соціальної експертної комісії серії АВБ № 068603 (а.с. 11) позивачу була встановлена 2 група інвалідності. Причина інвалідності - захворювання пов'язане з проходженням служби в поліції.

06.11.2018 позивач подав на адресу відповідача заяву про виплату одноразової грошової допомоги передбаченої пунктом 4 підпунктом "б" ст. 99 Закону України "Про Національну поліцію", у виді 90 розмірів прожиткового мінімуму.

20.11.2018 позивач отримав письмову відмову Головного управління Національної поліції в Чернігівській області у виплаті вказаної допомоги.

У відмові відповідач зазначив, що інвалідність позивачу була визначена 25.10.2018, тобто ще під час проходження служби і у відповідача відсутні підстави для застосування п.п. 4 п. 1 статті 97 Закону України "Про національну поліцію".

Оцінюючи спірні правовідносини у їх сукупності, суд зазначає наступне.

За правилами підпункту 4 пункту 1 частини 1 статті 97 Закону України "Про національну поліцію" одноразова грошова допомога в разі визначення втрати працездатності поліцейського є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується особам, які за цим Законом мають право на її отримання, у разі визначення поліцейському інвалідності внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов'язаних з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ або поліції, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті.

Закон України "Про Національну поліцію" визначає дві самостійні підстави виникнення у особи права на отримання одноразової грошової допомоги пов'язані з тратою працездатності, яка пов'язана з проходженням служби.

Це відсоткова втрата працездатності та встановлення відповідної групи інвалідності.

При цьому, право на отримання такої допомоги обмежене лише випадком, коли інвалідність визначено поліцейському по сплину шести місяців після звільнення особи з поліції.

При цьому, факт встановлення особі інвалідності в період проходження служби, хоча таке встановлення в подальшому і стало підставою припинення служби, не позбавляє особу права на отримання грошової допомоги передбаченої п.4 п.п. "б" ст. 99 Закону України "Про Національну поліцію", у виді визначеної кількості розмірів прожиткового мінімуму.

Крім того, ст. 101 Закону України "Про Національну поліцію", яка містить перелік підстав, за яких призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюється, не передбачає такої підстави як передчасне оформлення інвалідності до звільнення зі служби в поліції.

Навпроти, частиною 1 пункту 2 розділу II "Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського", затвердженого Наказом МВС України 11.01.2016 за № 4 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29 січня 2016 року за № 163/28293, передбачено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення поліцейському інвалідності - є дата, з якої встановлено інвалідність, що зазначена в довідці до акту огляду медико-соціальної експертної комісії, у разі відсутності дати з якої встановлено інвалідність - дата видачі довідки до акту огляду медико-соціальної експертної комісії.

Довідкою № 068603 Чернігівської обласної медико-соціальної експертної комісії (МСЕК) № 1 від 25.10.2018 підтверджено, що цією датою, а саме 25.10.2018, позивачу встановлена друга група інвалідності по захворюванню, пов'язаному з проходженням служби в поліції.

Відтак і право на отримання одноразової грошової допомоги у нього виникло саме 25.10.2018, отже, за її отриманням позивач звернувся вчасно.

Аналізуючи встановлені факти, судом встановлено, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність, яка виражається у протиправній відмові у призначенні позивачу одноразової грошової допомоги, передбаченої п.4 п.п. "б" ст. 99 Закону України "Про Національну поліцію", у виді 90 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При вказаних обставинах суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено правомірність та обґрунтованість своїх дій та рішення з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, позов підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, у відповідності до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд враховує, що позивач звільнений від сплати судового збору за подання позову, доказів понесення ним інших судових витрат суду не надано, тому судові витрати, що підлягають відшкодуванню, відсутні.

Керуючись ст. ст.139, 227, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов задовольнити в повному обсязі.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Чернігівській області щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги, передбаченої п.4 п.п. "б" ст. 99 Закону України "Про Національну поліцію", у виді 90 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату.

Зобов'язати Головне Управління Національної поліції в Чернігівській області призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу, передбачену пунктом 4 підпунктом "б" ст. 99 Закону України "Про Національну поліцію", у виді 90 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Повний текст рішення виготовлено 12 лютого 2019 року.

Суддя С.Л. Клопот