Справа № 640/20293/18
Суддя: Літвінова А.В.
Дата ухвалення: 2019-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про залишення позову без розгляду

11 лютого 2019 року місто Київ№640/20293/18
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Літвінової А.В., при секретарі судового засідання Огнивому Д.П., здійснюючи підготовчий судовий розгляд адміністративної справи

за позовомОСОБА_1
доГоловного управління Національної поліції у місті Києві
про визнання протиправними та скасування наказів, зобов'язання вчинити дії,
за участі:

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - Толстунової С.В.,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Головного управління Національної поліції у місті Києві, Святошинського управління поліції Головного управління Національної поліції в місті Києві, в якому просить суд:

- визнати незаконними та скасувати накази Головного управління Національної поліції у місті Києві від 05.10.2018 №727 та від 24.10.2018 №1060 о/с в частині накладання на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення - звільнення зі служби;

- поновити ОСОБА_1 на посаді дільничного офіцера поліції сектору превенції відділу поліції №1 (з обслуговування житлового масиву «Біличі») Святошинського управління поліції в місті Києві з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу;

- стягнути з Головного управління Національної поліції у місті Києві 25 000, 00 грн. завданої моральної шкоди.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.12.2018 відкрито загальне позовне провадження в адміністративній справі №640/20293/18 та призначено справу до розгляду в підготовчому засіданні.

В підготовчому судовому засіданні 21.01.2019 було визначено належного відповідача у справі - Головне управління Національної поліції у місті Києві та оголошено перерву для надання позивачеві можливості обґрунтувати строки звернення до суду з даним позовом.

Так, через канцелярію суду позивачем було подано додаткові пояснення в яких зазначено, що 24.10.2018 його в усній формі (телефоном) було повідомлено про звільнення зі служби в поліції з посади дільничного офіцера поліції сектору превенції відділу поліції 31 (з обслуговування житлового масиву «Біличі») Святошинського управління поліції.

Крім того, за власним твердженням позивача, 26.10.2018 останній наручно отримав трудову книжку з відміткою щодо звільнення зі служби в Національній поліції України (зазначене також підтверджується матеріалами, наданими відповідачем до суду).

Як вбачається з матеріалів адміністративної справи, до суду позивач звернувся 03.12.2018.

Відповідно до частини першої та другої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Виходячи зі змісту наведених норм, початок перебігу строку звернення до адміністративного суду пов'язується з днем, коли особа дізналась або повинна була дізнатись про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною п'ятою вказаної вище статті встановлено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду з адміністративним позовом про визнання протиправним та скасування наказів Головного управління Національної поліції у місті Києві від 05.10.2018 №727 та від 24.10.2018 №1060 о/с в частині накладання дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби - 03.12.2018, при цьому, про своє звільнення зі служби в поліції позивач дізнався ще 24.10.2018 з телефонної розмови та 26.10.2018 отримавши трудову книжку, про що ним самостійно зазначено у додаткових поясненнях по справі. Крім того, в запереченнях на відзив позивачем власне вказано, що після ознайомлення з наказом від 05.10.2018 №727 він продовжував ходити на роботу та виконувати свої обов'язки, проте, 24.10.2018 його в усній формі було повідомлено про звільнення.

Слід звернути увагу, що під час судового розгляду справи, відповідач наголошував на тому, що ОСОБА_1 ухилявся від отримання наказу про звільнення.

Таким чином, з наведеного вбачається, що позивач звернувся до суду із пропущенням процесуального місячного строку, встановленого статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України для даної категорії спорів, оскільки про порушення своїх прав позивач дізнався ще 24.10.2018 з телефонної розмови, про що ним самостійно зазначено в тексті додаткових пояснень по справі та в тексті заперечень на відзив, при цьому ще 26.10.2018 позивач отримав трудову книжку, і лише 03.12.2018 звернувся до суду з даним позовом.

Слід зазначити, що заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду позивачем до суду не подано, ані під час звернення до суду, ані під час здійснення підготовчого провадження в адміністративній справі №640/20293/18, хоча суд і звертав на це увагу представника позивача.

Згідно з частиною третьою статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У пункті 45 рішення Європейського суду з прав людини "Перез де Рада Каванілес проти Іспанії" від 28.10.1998, зазначено про те, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов'язковими для дотримання; правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані.

У пункті 44 рішення Європейського суду з прав людини "Осман проти Сполученого королівства" від 28.10.1998 та пункті 54 рішення "Круз проти Польщі" від 19.06.2001 зазначено, що реалізуючі пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами N 22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства"; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії").

Строк звернення до адміністративного суду це строк, в межах якого особа, яка має право на позов, повинна звернутися до адміністративного суду для захисту своїх прав у публічно правових відносинах або для реалізації владних повноважень.

З огляду на вказане, дотримання строків розгляду адміністративних справ одна з обов'язкових передумов ефективності адміністративних проваджень, оскільки результат правозастосовчої діяльності безпосередньо залежить від часових меж їх реалізації. Будь-який вид адміністративного провадження базується на процесуальних принципах, серед яких оперативність і швидкість, що забезпечується чітко регламентованими строками, закріпленими в законах та підзаконних актах.

Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків.

Показовою в питанні застосування строку позовної давності в контексті статті 6 Конвенції є справа "Gradescolo S.R.L. проти Молдови".

У цій справі Суд послався на прецедентне право щодо дотримання вимог стосовно допустимості застосування процесуального закону, як важливого аспекту права на справедливий судовий розгляд. Роль позовної давності має велике значення під час інтерпритації преамбули конвенції, відповідна частини якої проголошує верховенство закону, що є обов'язком для країн, які підписали Конвенцію.

Дотримання строку звернення є однією з умов реалізації права на позов і тісно пов'язано з реалізацією права на справедливий суд.

Наявність такої умови запобігає зловживанням і погрозам звернення до суду. Її відсутність призводила б до постійного збереження стану невизначеності у правовідносинах.

Як зазначив Верховний Суд у своїй ухвалі від 15.02.2018 по справі №800/499/17, строки мають суттєве значення в правовому регулюванні суспільних відносин. З ними пов'язані початок і закінчення дії правової норми матеріального права, вони вказують на своєчасне здійснення прав і обов'язків, визначають момент настання чи припинення виконання будь-якої процесуальної дії. Можливість захисту прав та інтересів у багатьох випадках залежить від дотримання строків, встановлених законом для звернення за захистом прав та інтересів, розглядом і вирішенням адміністративних справ, оскарженням і переглядом постанов, інших актів у адміністративних справах. Зазначені строки дисциплінують суб'єктів адміністративного судочинства, роблять процес динамічним і прогнозованим. Без наявності строків на ту чи іншу процесуальну дію або без їх дотримання в адміністративному судочинстві виникнуть порушення прав сторін - учасників адміністративного процесу. Недотримання встановлених законом строків тягне чітко визначені юридичні наслідки.

Суд наголошує на тому, що поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звертається до суду, та пов'язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами, при цьому, необхідно зазначити, що поновлення процесуальних строків на оскарження судових рішень є дискреційними повноваженнями суду, а під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний або судовий орган, приймаючий рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин

Відтак, беручи до уваги наведене вище, проаналізувавши усні та письмові доводи сторін, суд дійшов висновку, що позивачем було пропущено строк звернення до суду, встановлений частиною п'ятою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України та не наведено суду обґрунтованих доводів в підтвердження поважності пропущення строку звернення до суду з адміністративним позовом, а саме існування обставин, які пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення до суду, не заявлено відповідної заяви.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 183 Кодексу адміністративного судочинства України, за результатами підготовчого засідання суд може постановити ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду.

Згідно із приписами пункту 8 частини першої статті 240 Кодексу адміністративного судочинства України, суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Керуючись статтями 122, 123, 240, 248, 256, 183 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву в адміністративній справі №640/20293/18 залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили негайно, в порядку, визначеному статтею 256 Кодексу адміністративного судочинства України і може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 292-297 Кодексу адміністративного судочинства України, із урахуванням положень пункту 15.5 Перехідних положень (Розділу VII) Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Літвінова А.В.

Повний текст ухвали виготовлено 11.02.2019.