Справа № 2340/3677/18
Суддя: Вівдиченко Тетяна Романівна
Дата ухвалення: 2019-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 2340/3677/18 Головуючий у 1 інстанції: Гаврилюк В.О.
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача Суддів За участю секретаряВівдиченко Т.Р. Файдюка В.В. Чаку Є.В. Борейка Д.Е.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_5 до Головного управління Національної поліції в Черкаській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач - ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Черкаській області, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Черкаській області в частині невиплати під час звільнення ОСОБА_5 усіх належних йому до виплати сум, а саме: середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 20 жовтня 2017 року по 30 листопада 2017 року;

- зобов'язати Головне управління Національної поліції в Черкаській області сплатити на користь ОСОБА_5 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 20 жовтня 2017 року по 30 листопада 2017 року;

- виплатити ОСОБА_5 середній заробіток за весь час затримки розрахунку, починаючи із 02 лютого 2018 року по день звернення до суду з позовом.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2018 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, позивач - ОСОБА_5, звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та здійснені порушення вимог процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити адміністративний позов повністю. Зокрема, апелянт зазначає, що, всупереч вимогам ст. 116 КзПП України, станом на момент його звільнення зі служби відповідачем не виконано обов'язку стосовно виплати всіх сум, що належать йому від установи. При цьому, позивач вважає, що неповний розрахунок грошових коштів, які належать до виплати було здійснено відповідачем, у зв'язку з тим, що ОСОБА_5 необхідно виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу, а не грошове забезпечення.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилися.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи, що особиста участь сторін в судовому засіданні не обов'язкова, колегія суддів визнала можливим проводити розгляд справи за відсутності сторін.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, відповідно до наказу Головного управління Національної поліції в Черкаській області від 20 жовтня 2017 року № 279 о/с, капітана поліції ОСОБА_5 - дільничного офіцера поліції сектору превенції Черкаського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області з 20 жовтня 2017 року звільнено зі служби в поліції за п. 6 (у зв'язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту ОВС) ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію».

Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2017 року у адміністративній справі № 823/1596/17 визнано нечинним та скасовано: наказ Головного управління Національної поліції в Черкаській області № 2396 від 05 вересня 2017 року про притягнення до дисциплінарної відповідальності дільничного офіцера поліції сектору превенції Черкаського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області капітана поліції ОСОБА_5 шляхом звільнення зі служби в поліції; визнано нечинним та скасовано наказ Головного управління Національної поліції в Черкаській області № 279 о/с від 20 жовтня 2017 року в частині звільнення капітана поліції ОСОБА_5 зі служби в поліції за п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію»; поновлено ОСОБА_5 на посаді дільничного офіцера поліції сектору превенції Черкаського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області з 20 жовтня 2017 року.

Наказом Головного управління Національної поліції в Черкаській області від 30 листопада 2017 року № 332 о/с на виконання вказаної постанови Черкаського окружного адміністративного суду поновлено капітана поліції ОСОБА_5 на посаді дільничного офіцера поліції сектору превенції Черкаського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області.

Водночас, 02 лютого 2018 року наказом Головного управління Національної поліції в Черкаській області № 36 о/с капітана поліції ОСОБА_5 - дільничного офіцера поліції сектору превенції Черкаського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області, відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» звільнено зі служби в поліції з 02 лютого 2018 року за власним бажанням.

Відповідно до листа Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Національної поліції України Головного управління Національної поліції в Черкаській області від 27 серпня 2018 року № 29/к-21ад, при звільненні зі служби в поліції ОСОБА_5, згідно з наказом Головного управління від 02 лютого 2018 року № 36 о/с, в лютому 2018 року нараховано та сплачено грошове забезпечення, компенсація за невикористану в році звільнення відпустку та одноразову грошову допомогу при звільненні.

Також, 05 вересня 2018 року Головне управління національної поліції в Черкаській області листом № 29/к-23ад повідомило представника позивача, що запит про надання довідки про розмір середньої (середньоденної) заробітної плати ОСОБА_5 за останні два календарні місяці роботи, що передували його звільненню, відповідно до наказу від 20 жовтня 2018 року № 279 о/с, розглянуто, однак, оскільки «Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із спеціальними умовами навчання», затверджений наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 квітня 2016 року № 260, не містить поняття середньоденний та середньомісячний розмір заробітної плати, надати довідку про середньоденний та середньомісячний розмір заробітної плати ОСОБА_5 за останні два календарні місяці роботи, що передували його звільненню, немає підстав. При цьому, як зазначив відповідач, Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, не передбачено порядку проведення розрахунку середньоденного та середньомісячного грошового забезпечення працівників національної поліції, однак, довідку про нараховане грошове забезпечення позивача за серпень-вересень 2017 року відповідач ОСОБА_5 надав.

Вважаючи протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Черкаській області щодо невиплати ОСОБА_5 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 20 жовтня 2017 року по 30 листопада 2017 року та стверджуючи про необхідність виплати середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, починаючи із 02 лютого 2018 року по день звернення до суду з позовом, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначено Законом України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року № 580-VIII (далі - Закон № 580-VIII).

Порядок призначення на посади поліцейських працівників міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, визначений у пункті 9 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 580-VIII.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 94 Закону № 580-VIII, поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Згідно з ст. 94 Закону № 580-VIII, постанови Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 року № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції», з метою впорядкування структури та умов грошового забезпечення поліцейських та курсантів вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 квітня 2016 року № 260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 29 квітня 2016 року за № 669/28799, затверджено Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання (далі - Порядок № 260).

В силу п. 3 розділу І Порядку № 260, грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад; оклад за спеціальним званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); премії; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Відповідно до п. 6 розділу ІІІ Порядку № 260, поліцейським, звільненим зі служби в поліції, а потім поновленим на службі, у зв'язку з визнанням звільнення незаконним, за час вимушеного прогулу з дня звільнення виплачуються всі види грошового забезпечення (в тому числі премія), які були їм визначені на день звільнення. Підставою для нарахування та виплати грошового забезпечення є наказ керівника органу поліції про поновлення особи на службі або скасування наказу про його звільнення.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі, у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Як вбачається з матеріалів справи, під час розгляду справи № 823/1596/17 позивачем не було заявлено вимоги про стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Водночас, під час вирішення питання про поновлення ОСОБА_5 на роботі постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2017 року у справі № 823/1569/17 не вирішувалось питання про стягнення з відповідача вказаних виплат.

Матеріали справи не містять доказів звернення позивача до суду з заявою про постановлення додаткового судового рішення в частині стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, або звернення з окремим позовом про стягнення таких сум.

30 листопада 2017 наказом Головного управління Національної поліції в Черкаській області № 332 о/с, на виконання постанови Черкаського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2017 року у справі № 823/1596/17, поновлено капітана поліції ОСОБА_5 на посаді дільничного офіцера поліції сектору превенції Черкаського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області з 21 жовтня 2017 року.

Водночас, враховуючи відсутність судового рішення зобов'язального характеру в частині стягнення з відповідача на користь ОСОБА_5 середнього заробітку за час вимушеного прогулу, вказаний наказ не містив положень про необхідність здійснення таких виплат.

У зв'язку з чим, колегія суддів вважає, що в період з 20 жовтня 2017 року по 30 листопада 2017 року позивачу правомірно нараховано та виплачено грошове забезпечення.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що, враховуючи обставини даної справи, з 20 жовтня 2017 року і по час звільнення з посади, тобто по 02 лютого 2018 року, ОСОБА_5 має право на отримання всіх видів грошового забезпечення, які були йому визначені на день незаконного звільнення (20 жовтня 2017 року), а не середнього заробітку за час вимушеного прогулу, як вважає позивач.

Саме виплата всіх видів грошового забезпечення, які були визначені ОСОБА_5 на день незаконного звільнення, в даному випадку, є тими виплатами, які повинні бути здійснені при звільненні позивача, відповідно до положень ст. 116 КЗпП України.

З огляду на зазначені вище обставини, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції стосовно того, що позовні вимоги ОСОБА_5 в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невиплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 20 жовтня 2017 року по 30 листопада 2017 року та зобов'язання відповідача його виплатити є небунтованими.

Колегія суддів зазначає, що, відповідно до листа відповідача від 27 серпня 2018 року, згідно наказу від 02 лютого 2018 року № 36 о/с, в лютому 2018 року позивачу нараховано та виплачено грошове забезпечення: посадовий оклад - 171 грн коп., оклад за спеціальним званням - 128 грн 57 коп., надбавка за стаж служби в поліції - 90 грн 00 коп., премія - 266 грн 37 коп. Також, під час звільнення ОСОБА_5 виплачено компенсацію за невикористану відпустку в році звільнення - в сумі 1225 грн. 22 коп. та одноразова грошова допомога при звільненні - 32 162 грн 13 коп.

Стосовно ж вимог про стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, починаючи із 02 лютого 2018 року по день звернення до суду з позовом, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

З матеріалів справи вбачається, що у жовтні 2018 року позивачеві було донараховане грошове забезпечення за 12 діб (жовтень 2017 року) в сумі 2113 грн 54 коп., в тому числі: посадовий оклад 929 грн 03 коп., оклад за звання 696 грн 77 коп., надбавка за вислугу років 487 грн 74 коп. та за 29 діб (листопад 2017) в сумі 5278 грн 00 коп., в т.ч. посадовий оклад 2320 грн 00 коп., оклад за звання 1740 грн 00 коп., надбавка за вислугу років 1218 грн 00 коп. Відповідні кошти було перераховано платіжним дорученням від 29 жовтня 2018 року № 2995 на платіжну картку ОСОБА_5, що підтверджується довідкою управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Головного управління Національної поліції в Черкаській області від 05 листопада 2018 року № 571 та відповідним платіжним дорученням.

Враховуючи, що ні Законом України «Про Національну поліцію», ні Порядком № 260 не врегульовано порядок відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні працівника поліції, до спірних правовідносин підлягає застосуванню саме норми загального трудового законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Тобто, однією з необхідних умов виплати позивачу таких коштів у день звільнення є відсутність спору про їх розмір.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 звільнено зі служби в поліції з 20 жовтня 2018 року, у відповідності до наказу Головного управління Національної поліції в Черкаській області від 20 жовтня 2018 року № 279 о/с та поновлено на посаді 30 листопада 2017 наказом Головного управління Національної поліції в Черкаській області № 332 о/с на виконання постанови Черкаського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2017 року у справі № 823/1596/17. З 02 лютого 2018 року, у відповідності до наказу Головного управління Національної поліції в Черкаській області від 02 лютого 2018 року № 36 о/с ОСОБА_5 знову звільнено зі служби в поліції за власним бажанням.

Проте, вищевказані виплати у день звільнення не здійснено.

Як вже зазначалось вище, відповідно до ч. 2 ст. 117 КЗпП України, при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

На переконання ОСОБА_5, за період з 20 жовтня 2017 року по 30 листопада 2017 року йому виплачені не всі види грошового забезпечення, а саме: невиплачена премія, яка була визначена на день звільнення (довідка про розмір грошового забезпечення позивача за серпень і вересень 2017 року).

Вказані обставини свідчать про те, що між позивачем та відповідачем фактично існував спір стосовно визначення розміру належних позивачеві сум при звільненні, що в свою чергу, виключає можливість вирішити питання про виплату ОСОБА_5 середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, починаючи із 02 лютого 2018 року.

Відповідно до п. 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 15 (від 25 травня 1998 року) «Про практику розгляду судами трудових спорів», оскільки, згідно зі ст. 235 КЗпП, оплаті підлягає вимушений прогул, вимоги працівника про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку підлягають задоволенню в тому разі і за той період, коли з вини власника або уповноваженого ним органу була затримана видача трудової книжки або неправильне формулювання причин звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника.

Проте, вказані обставини також не підтверджено позивачем під час судового розгляду справи.

Колегія суддів вважає за необхідне також зазначити, що постанова Черкаського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2017 року у справі № 823/1596/17, передбачала негайне її виконання в частині поновлення позивача на роботі, що й було здійснено відповідачем.

Разом з тим, вказане судове рішення оскаржувалось відповідачем в судовому порядку та набрало законної сили після прийняття судом апеляційної інстанції постанови про залишення апеляційної скарги без задоволення 13 лютого 2018 року.

Решта доводів та заперечень апелянта - висновків суду першої інстанції не спростовують.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_5 та відсутність правових підстав для їх задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

При цьому, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст.229, 243, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-329 КАС України.

Суддя-доповідач Судді Вівдиченко Т.Р. Файдюк В.В. Чаку Є.В.
Повний текст постанови виготовлено 11.02.2019 року.