Справа № 826/8481/17
Суддя: Вєкуа Н.Г.
Дата ухвалення: 2019-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

04 лютого 2019 року № 826/8481/17

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Вєкуа Н.Г., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доДержавної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві форми «Ш» від 02.12.2016 року №.

В обґрунтування заявленого позову зазначено, що податкове повідомлення-рішення від 17.06.2015 №8230-17, яким позивачу визначено суму грошового податкового зобов'язання за платежем транспортний податок з фізичних осіб в сумі 25 000,00 грн. та у зв'язку з яким відповідачем прийнято оскаржуване рішення щодо нарахування пені за несвоєчасну сплату вищезазначеного податкового зобов'язання скасоване постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.02.2017 в адміністративній справі №826/13197/16, яка набрало законної сили, а отже штрафні санкції нараховані на суму грошового зобов'язання, скасованого за результатами судового оскарження, підлягають скасуванню.

В судове засідання 07.09.2017 позивач чи його повноважний представник не з'явились, про дату , час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Представник відповідача проти позову заперечував, просив відмовити у його задоволенні з підстав викладених в запереченнях, зазначивши, що ДПІ у Солом'янському районі ГУ ДФС у м. Києві 17.06.2015 було прийняте податкове повідомлення-рішення №8230-17, яким Позивачу визначено до сплати суму грошового зобов'язання по транспортному податку з фізичних осіб у розмірі 25000,00 грн. Граничний термін сплати грошового зобов'язання, визначений вищезазначеним податковим повідомленням-рішенням сплив. У зв'язку з п.126.1 ст.126 Податкового кодексу України до позивача застосовано штраф у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу за затримку сплати узгодженого податкового зобов'язання більше 30 календарних днів та прийнято податкове повідомлення-рішення форми «Ш» від 02.12.2016 року №.

У судовому засіданні 07.09.2017 року на підставі ч. 6 ст. 128 КАС України суд перейшов до розгляду справи в порядку письмового провадження.

Враховуючи те, що 15.12.2017 набрала чинності нова редакція КАС України, слід зазначити, що відповідно до ч. 3 ст. 3 КАС України (в редакції з 15.12.2017) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи. Таким чином, справа розглядається з урахуванням положень пункту 10 ч. 1 ст. 4, ч. 5 ст. 250 КАС України.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,17.11.2016 року уповноваженими особами Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві проведено камеральну перевірку ОСОБА_1 з питань своєчасності сплати узгоджених грошових зобов'язань по сплаті транспортного податку з фізичних осіб, за наслідками якої був складений акт камеральної перевірки №13904/26-58-13-05-11-.

Згідно висновків акту проведеної перевірки, контролюючим органом встановлено несвоєчасну сплату узгодженого податкового зобов'язання по транспортному податку з фізичних осіб, чим порушено пп.267.8.1а п. 267.8 ст.267 Податкового кодексу України, Відповідальність платника передбачена абзацом другим пункту 126.1 статті 126 розділу II Податкового кодексу".

На підставі вказаного Акту перевірки, 02.12.2016 року ДПІ у Солом'янському районі ГУ ДФС у м. Києві прийнято податкове повідомлення - рішення № про застосування до позивача штрафу у розмірі 20% у сумі 5000 грн. за порушення строку сплати на 286 календарних днів грошового зобов'язання по транспортному податку з фізичних осіб.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.02.2017 року по справі №826/13197/16 за позовом ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 17 червня 2015 року №8230-17, виданого ДПІ у Солом'янському районі ГУ ДФС у м. Києві, адміністративний позов задоволено, визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Солом'янському у районі ГУ ДФС у м. Києві від 17 червня 2015 року № 8230-17, згідно з яким визначено суму податкового зобов'язання за платежем транспортний податок з фізичних осіб у розмірі 25000 грн. Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 02.06.2017 року апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м.Києві на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 лютого 2017 року у справі №826/13197/16 повернуто особі, яка її подала. Отже, постанова Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.02.2017 року набрала законної сили.

Вважаючи вказане податкове повідомлення - рішення таким, що прийнято з порушенням вимог чинного законодавства, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

При вирішенні спору, суд виходить з того, що відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до п.126.1 ст.126 Податкового кодексу України, у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: - при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; - при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Проте, згідно з п.57.4 ст.57 Податкового кодексу України пеня та штрафні санкції, нараховані на суму грошового зобов'язання (її частку), скасовану за результатами адміністративного чи судового оскарження, також підлягають скасуванню, а якщо такі пеня та санкції були сплачені, вони підлягають зарахуванню в рахунок погашення податкового боргу, грошових зобов'язань або поверненню в порядку, встановленому статтею 43 цього Кодексу.

Як встановлено судом, в цій адміністративній справі позивачем оскаржується податкове повідомлення-рішення яким зобов'язано позивача сплатити штраф в сумі 5000 грн., яке виставлено за порушення позивачем граничного строку сплати суми грошового зобов'язання з транспортного податку з фізичних осіб по податковому повідомленню-рішенню від 17 червня 2015 року №8230-17. При цьому, згідно з долученими до справи постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.02.2017 року по справі №826/13197/16 податкове повідомлення-рішення від 17 червня 2015 року №8230-17 згідно з яким визначено суму податкового зобов'язання за платежем транспортний податок з фізичних осіб у розмірі 25000 грн. скасовано.

Відповідно до вимог ч.4 ст. 78 КАС України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Беручи до уваги вказане судове рішення, яким скасоване податкове повідомлення-рішення податкового органу від 17 червня 2015 року №8230-17 згідно з яким визначено суму податкового зобов'язання за платежем транспортний податок з фізичних осіб у розмірі 25000,00 грн. та вимоги п.57.4 ст.57 Податкового кодексу України, відповідно до якого штрафні санкції нараховані на суму грошового зобов'язання, скасованого за результатами судового оскарження, підлягають скасуванню, суд дійшов висновку про те, що податкове повідомлення-рішення форми «Ш» від 02.12.2016 року № підлягає скасуванню.

Відповідно до статті 129 Конституції України одним із основних засад судочинства є обов'язковість рішень суду. З конституційною нормою кореспондуються приписи статей 14, 370 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких принципом здійснення правосуддя в адміністративних судах є, зокрема, обов'язковість судових рішень, що набрали законної сили.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

В контексті наведеного суд зазначає, що під час розгляду справи відповідач не навів обставин та доказів, які б свідчили про правомірність прийнятого податкового повідомлення-рішення.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України, доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Що стосується клопотання представника позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 3000 грн., суд зазначає наступне.

Пункт 1 частини третьої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, що до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини першої статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на момент звернення до суду) витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, передбачених законом. Частина третя зазначеної статті визначає, що граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Так, статтею 1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" (в редакції чинній на момент звернення до суду) визначено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Згідно зі статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" установлено у 2017 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 01 січня на рівні 1 600, 00 грн., відповідно, розмір компенсації витрат на правову допомогу не повинен перевищувати 640, 60 грн. за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді.

На підтвердження вказаних обставин позивач має надати суду докази надання правової допомоги адвокатом або іншим фахівцем в галузі права, наприклад, свідоцтво на право зайняття адвокатською діяльністю, договір про надання правової допомоги, документи та первинні документи, що підтверджують фактичне надання послуг, докази сплати витрат на правову допомогу.

З наданих представником позивача документів вбачається, що між позивачем та адвокатським бюро «Тарас Кулачко та партнери» було укладено договір про надання правової допомоги від 23.06.2017 року №23/06/17-1, відповідно до умов якого бюро зобов'язується надавати клієнту правову допомогу стосовно представництва інтересів клієнта у адміністративних справах у судах всіх інстанцій, а також у Верховному суді України справі про скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 02.12.2016 року за актом №13904/26-58-13-05-11-.

На підтвердження витрат правничої допомоги адвокатського бюро «Тарас Кулачко та партнери» суду надано договір про надання правової допомоги від 23.06.2017 року №23/06/17-1,, акт приймання - передачі наданих послуг від 27.06.2017 року з детальним описом та розрахунком наданих послуг, квитанцію про сплату №16 з відповідним призначенням платежу, копію свідоцтва про право заняття адвокатською діяльністю. Враховуючи наведе, суд зазначає, що наданими позивачем документами підтверджуються понесені ним витрати на правову допомогу, крім того, розмір таких витрат не перевищує граничного розміру, встановленого статтею 1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах". Відповідач жодних заперечень чи клопотань щодо неспівмірності витрат на правову допомогу суду не надав.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що клопотання про стягнення з відповідача витрат на професійну допомогу підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 72-73, 76-77,139, 143, 243-246, 255 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві форми «Ш» від 02.12.2016 року №.

3. Присудити за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) понесені ним витрати по сплаті судового збору в розмірі 640,00 грн. (шістсот сорок гривень).

4. Присудити за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) понесені ним витрати на правову допомогу, відповідно до Договору про надання правової допомоги № 23/06/17-1 від 23.06.2017 року у розмірі 3000,00 грн. ( три тисячі гривень).

Рішення набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295-297 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги).

Суддя Н.Г. Вєкуа