Справа № 817/1415/18
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2019-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2019 рокуЛьвів№ 857/4543/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Улицького В.З. та Сапіги В.П.,

з участю секретаря судового засідання - Луців І.І.,

а також сторін (їх представників):

від позивача - ОСОБА_1.;

від відповідача - Бірук В.Я.;

від третьої особи - ОСОБА_3;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 27.07.2018р. в адміністративній справі за позовом ОСОБА_4 до Державної служби України з безпеки на транспорті, третя особа без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3, про визнання протиправним і скасування розрахунку плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування (суддя суду І інстанції: Щербаков В.В., час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 15 год. 26 хв. 27.07.2018р., м.Рівне; дата складання повного тексту рішення суду І інстанції: 03.08.2018р.),-

В С Т А Н О В И В:

23.05.2018р. позивач ОСОБА_4 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування № 5 від 04.05.2018р. (а.с.4-8).

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 27.07.2018р. заявлений позов задоволено; визнано протиправним та скасовано розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування № 5 від 04.05.2018р.; стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті на користь позивача судовий збір в розмірі 2892 грн. 68 коп. (а.с.87-94).

Не погодившись з винесеним судовим рішенням, його оскаржила відповідач Державна служба України з безпеки на транспорті, яка покликаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до невірного вирішення спору, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції і прийняти нову постанову, якою у задоволенні заявленого позову відмовити (а.с.103-113).

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що поза увагою суду залишилося те, що під час рейдової перевірки був зупинений вантажний автомобіль марки «Volvo», номерний знак НОМЕР_1, та напівпричіп «Bodex», номерний знак НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_3 Згідно представлених документів власником вантажного автомобіля є ОСОБА_7, власником напівпричепа - ОСОБА_4 Також у товаросупровідних документах вантажоотримувачем вказано ОСОБА_4, який також здійснив оплату вантажу його відправнику.

Оскільки за результатами габаритно-вагового контролю вищевказаних вантажного автомобіля та напівпричепу встановлено, що загальна маса транспортного засобу становить 61,3 тон при нормативно допустимій 40 тон; навантаження на задню одиночну вісь тягача становило 15,3 тон при нормативно допустимому 11 тон; навантаження на строєні осі напівпричепу становило 38,45 тон при нормативно допустимому 22 тони, було складено Акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів № 0010756 від 04.05.2018р. і сформований Розрахунок плати за проїзд № 5 від 04.05.2018р. на суму 9331,2 євро.

Стосовно визначення автомобільного перевізника апелянтом наголошено на тому, що водій ОСОБА_3 не міг бути автомобільним перевізником через сукупність обставин, а саме: останній є фізичною особою - підприємцем /ФОП/ із видами діяльності - роздрібна торгівля з лотків і на ринках товарами, надання послуг таксі; під час перевірки не було надано документів, які б підтверджували право володіння чи користування ОСОБА_3 автомобілем і напівпричепом, що також суперечить товаросупровідним документам на вантаж. Згідно письмових пояснень ОСОБА_3 від 04.05.2018р. він проходить стажування в ОСОБА_4 і перевозить вантаж в м.Ківерці.

Натомість ОСОБА_4, який згідно супровідних документів є вантажоотримувачем і платником за вантаж, власником напівпричепа, також зареєстрований ФОП із видом діяльності вантажний автомобільний транспорт і будівництво.

Позивачем ОСОБА_4 скеровано до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому останній вважає її необґрунтованою і такою, що не підлягає до задоволення. Наголошує на тому, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального та процесуального законодавства та ухвалив законне і справедливе судове рішення (а.с.146-148).

Інший учасник справи не подав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, визначеного в ухвалі про відкриття апеляційного провадження, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

11.02.2019р. на адресу апеляційного суду надійшло клопотання позивача ОСОБА_4 про закриття провадження у справі, яке обґрунтоване тим, що розглядуваний спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства. Вказана позиція відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеній в постанові від 30.01.2019р. у справі № 803/03/18 (а.с.194-199).

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача на підтримання поданої скарги, заперечення представника позивача і третьої особи (які також підтримали клопотання про закриття провадження у справі з вищевикладених мотивів), перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у них доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, з наступних підстав.

Як слідує з матеріалів справи, 04.05.2018р. службовими особами Управління Укртрансбезпеки у Волинській обл., на підставі наказу Державної служби України з безпеки на транспорті № 393 від 27.04.2018р., яким затверджено графік проведення рейдових перевірок з 30.04.2018р. по 06.05.2018р., відповідно до графіку проведення рейдових перевірок та направлення на перевірку № 027275 від 27.04.2018р., на 30 км автомобільної дороги Р-14 «Луцьк - Ківерці - Маневичі - Любешів - Дольськ» проведено рейдову перевірку транспортних засобів перевізників, що здійснюють внутрішні та міжнародні перевезення пасажирів та вантажів (а.с.39, 40-42, 43, 44-45).

Під час вказаної перевірки був зупинений транспортний засіб марки «Volvo», номерний знак НОМЕР_1, та напівпричіп марки «Bodex», номерний знак НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_3 (а.с.49).

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 від 17.08.2011р. власником вантажного автомобіля марки «Volvo», номерний знак НОМЕР_1, є ОСОБА_7 (а.с.50).

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 від 16.10.2015р. власником спеціалізованого напівпричепа марки Bodex, номерний знак НОМЕР_2, є ОСОБА_4 (а.с.50).

Згідно видаткової накладної № 6433 від 04.05.2018р. вантажовідправником щебеню фракції 2-4 мм у кількості 45,320 тон є ТзОВ «Вирівський кар'єр»; вантажоодержувачем зазначено ОСОБА_4; місце відвантаження - с.Гранітне Сарненського району Рівненської обл.; місце розвантаження встановлено зі слів водія - м.Ківерці Ківерцівського району Волинської обл. (а.с.52).

Із змісту квитанції до прибуткового касового ордеру № 724 від 04.05.2018р. слідує, що оплата за продукцію по видатковій накладній № 6433 від 04.05.2018р. прийнята від ОСОБА_4 (а.с.53).

Вищевказані обставини викладені в Акті проведення перевірки № 051535 від 04.05.2018р. (а.с.51).

За результатами габаритно-вагового контролю вантажного автомобіля марки «Volvo», номерний знак НОМЕР_1, та напівпричепу марки «Bodex», номерний знак НОМЕР_2, було встановлено, що загальна маса транспортного засобу становить 61,3 тон при нормативно допустимій 40 тон; навантаження на задню одиночну вісь тягача становило 15,3 тон при нормативно допустимому 11 тон; навантаження на строєні осі напівпричепу становило 38,45 тон при нормативно допустимому 22 тони.

Наведені результати габаритно-вагового контролю зафіксовані в талоні про зважування № 277 від 04.05.2018р. (а.с.55).

На підставі талона про зважування № 277 від 04.05.2018р. службовими особами Управління Укртрансбезпеки у Волинській обл. складено довідку про здійснення габаритно-вагового контролю № 0003598 від 04.05.2018р. (а.с.56).

Зважування проводилось приладом автоматичним для зважування дорожніх транспортних засобів у русі та вимірювання навантаження на вісь 030T-AS2-PWIA № 417. Вказаний засіб вимірювальної техніки зареєстрований в реєстрі органу з оцінки відповідності за № UA.TR.002.CB.0306-17 та відповідає вимогам Технічного регламенту законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки та Сертифікату перевірки типу № UA.TR.002.CT.0115-17 Rev.0, що підтверджено шляхом перевірки відповідності вимогам п.5.2 ДСТУ OIML R 134-1:2010 «Прилади автоматичні для зважування дорожніх транспортних засобів у русі та вимірювання навантажень на вісь. Частина 1. Загальні технічні вимоги та методи випробування (OIML R 134-1:2006, IDT)» (а.с.46-48).

Зважування проводилось на 30 км автомобільної дороги Р-14 «Луцьк - Ківерці - Маневичі - Любешів - Дольськ», де розміщена діюча площадка для проведення габаритно-вагового контролю, яка відповідає розділу II. Вимоги до пересувного пункту габаритно-вагового контролю, що затверджені наказом Міністерства інфраструктури України № 255 від 28.07.2016р.

На підставі наведеного, посадовими особами відповідача визначено суму плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування в розмірі 9331,2 євро.

Із змісту заявленого позову убачається, що доводи позивача ОСОБА_4 зводяться до двох обставин: невірного визначення відповідачем автомобільного перевізника в розглядуваній ситуації, яким він не може бути, а також неправильного обчислення плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з того, що автомобільним перевізником може виступати фізична особа, яка здійснює за власний кошт перевезення вантажів.

Із змісту товарно-транспортної накладної № Р6433 від 04.05.2018 (а.с.13) встановлено, що при перевезенні 04.05.2018 щебеню автомобільним транспортом «Volvo» з номерним знаком НОМЕР_1 та напівпричепом «Bodex KIS 3WS» з номерним знаком НОМЕР_2 перевізником і водієм був ОСОБА_3, який 04.05.2018р. діяв як фізична особа та здійснював перевезення вантажу.

Відповідно до пояснень третьої особи 04.05.2018р. ОСОБА_3 мав намір перевезти щебінь для власних потреб, але оскільки власного чи орендованого вантажного транспорту не мав, тому попросив у ОСОБА_4 вантажний автомобіль з причепом, який і отримав того ж дня разом із техпаспортами на них (на вантажний автомобіля «Volvo» з номерним знаком НОМЕР_1 та напівпричіп «Bodex KIS 3WS» з номерним знаком НОМЕР_2). Після цього він здійснив придбання за власні кошти щебеню в с.Гранітне Сарненського району у ТзОВ «Вирівський кар'єр» та повіз його в с.Тростянець Ківерцівського району Волинської обл. Таким чином, 04.05.2018р., взявши у безоплатне користування для власних потреб транспортний засіб у ОСОБА_4, він самостійно здійснив за власний кошт автомобільне перевезення 46 тон щебеню. Також зазначив, що будь-яких договорів на перевезення щебеню не укладав, гроші за перевезення не отримував, в трудових відносинах з позивачем не виступає.

Також судом встановлено, що відповідно до видаткової накладної № 6433 від 04.05.2018р. продавцем щебеню фракції 2-4 км у кількості 45,32 тонн є ТзОВ «Вирівський кар'єр», одержувачем - ОСОБА_4 Згідно з квитанцією до прибуткового касового ордеру № 724 від 04.05.2018р. оплата за продукцію по видатковій накладній № 6433 від 04.05.2018 прийнята від ОСОБА_4 Вищевказані обставини були зафіксовані актом проведення перевірки №051535 від 04.05.2018.

З приводу даних обставин третьою особою було надано пояснення, згідно з якими, під час купівлі щебеню покупцем і отримувачем товару було вказано ОСОБА_4, оскільки він був у базі даних ГОВ «Вирівський кар'єр» і так швидше оформлялися документи для перевезення. Проте, як зазначив ОСОБА_3, позивач в той день не був присутній під час перевезення, не замовляв та не отримував щебеню, оскільки ОСОБА_3 купив та віз щебінь для особистих потреб.

Відповідачем не надано будь-яких доказів того, що позивач здійснював перевезення вантажу 04.05.2018р., укладав договори про перевезення вантажу, не надано доказів отримання оплати ОСОБА_4 за таке перевезення, оформлення трудових відносин між позивачем та ОСОБА_3, а тому в ході розгляду справи не підтверджено належними доказами обставин щодо того, що саме позивач перевозив щебінь 04.05.2018р. автомобілем марки «Volvo», номерний знак НОМЕР_1, та напівпричепом марки «Bodex», номерний знак НОМЕР_2.

Враховуючи встановлені в ході розгляду обставини справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що 04.05.2018р. позивач ОСОБА_4 не здійснював перевезення, доказів укладення ним договорів про перевезення матеріали справи не містять, висновки відповідача, викладені в акті та розрахунку плати за проїзд, не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, а тому правових підстав вважати ОСОБА_4 перевізником в розумінні ст.ст.1 та 33 Закону України «Про автомобільний транспорт» в суду немає. У зв'язку із чим, визначення позивачу плати за проїзд великовагового транспортного засобу, як автомобільному перевізнику, та надіслання розрахунку плати за проїзд в сумі 9331,20 євро є безпідставним та необґрунтованим.

При цьому суд вважав, що наведений спір відноситься до юрисдикції адміністративних судів, а раніше виниклий земельний спір вже вирішений в судовому порядку.

Разом з тим, висновки суду щодо належності розглядуваного спору до юрисдикції адміністративних судів не можна вважати обґрунтованими, з наступних підстав.

Згідно зі ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (1950 року) кожен мас право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно з п.1 ч.1 ст.4 КАС України адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

За змістом п.2 ч.1 ст.4 КАС публічно-правовий спір - це спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Згідно з п.1 ч.1 ст.19 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно- правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Ужитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п.7 ч.1 ст.4 КАС України).

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні брати за основу суть права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Частиною 2 ст.29 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту, і за плату, що встановлюються КМ України.

Відповідно до п.п.3 і 4 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затв. постановою КМ України № 1567 від 08.11.2006р., державний контроль на автомобільному транспорті здійснюється посадовими особами органу державного контролю шляхом проведення планових, позапланових та рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Відповідно до п.16 названого Порядку під час рейдової перевірки можливе здійснення габаритно-вагового контролю.

Постановою КМ України № 879 від 27.06.2007р. «Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування» затверджено Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні.

Відповідно до п.3 цього Порядку габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та уповноваженими підрозділами Національної поліції.

Згідно з п.3 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затв. постановою КМ України № 30 від 18.01.2001р., транспортний засіб з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху.

Відповідно до п.22.5 Правил дорожнього руху України, затв. постановою КМ України № 1306 від 10.10.2001р., за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь -11т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Згідно з пп.5 п.4 Порядку взаємодії Державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті, Міністерства внутрішніх справ України, Державного агентства автомобільних доріг України під час організації та проведення робіт із зважування та здійснення габаритно-вагового контролю транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів на автомобільних дорогах загального користування, затв. спільним наказом Міністерства інфраструктури України та Міністерства внутрішніх справ України № 1007/1207 від 10.12.2013р., посадові особи Укртрансінспекції під час здійснення габаритно-вагового контролю складають акт про перевищення транспортним засобом нормативних габаритних або вагових параметрів та визначають суму плати за проїзд за формулою розрахунку відповідно до пунктів 30 - 31-1 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затв. постановою КМ України № 879 від 27.06.2007р., а саме:

П= (Рзм + Рнв + Рг) х В, де

Рзм - розмір плати за перевищення загальної маси транспортного засобу за 1 км проїзду;

Рнв - розмір плати за перевищення навантаження на вісь (вісі) (за одиничну + за здвоєну + за строєну) транспортного засобу за 1 км проїзду;

Рг - розмір плати за перевищення габаритів (за висоту + за ширину + за довжину) транспортного засобу за 1 км проїзду;

В - відстань перевезення, км.

Пунктом 31 вказаного Порядку визначено, що для строєних осей з одиночними шинами плата за перевищення допустимих навантажень на вісь (осі) збільшується у два рази.

Пунктом 31-1 цього Порядку установлено, якщо рух здійснюється без відповідного дозволу або внесення плати за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, така плата визначається за пройдену частину маршруту по території України або за частину, яку перевізник має намір проїхати, у разі перевищення хоча б одного вагового або габаритного параметру - умовне позначення (К):

до 10 відсотків - у подвійному розмірі;

на 10-40 відсотків - у потрійному розмірі;

більше як на 40 відсотків -у п'ятикратному розмірі.

У разі перевищення кількох нормативів вагових або габаритних параметрів плата за проїзд визначається виходячи з параметру з найбільшим перевищенням.

Розрахунок плати за проїзд № 5 від 04.05.2018р. виконаний відповідно до формули за наступними параметрами (а.с.58):

П - (Рзм + Рнв + Рг) х В х К, де Рзм - 1,05 євро/км (перевищення загальної маси від 52 до 60 тон включно - 0,27 Євро/км, а також 0,78 Євро/км - понад 60 тон за кожні наступні 10 тон).

Рнв (одиночна вісь) - 0,87 євро/км (згідно ставки плати за проїзд з перевищенням осьових навантажень, зокрема на одиночну вісь перевищення становить 39 %; від 10 до 20 відсотків включно - 0,27 євро/км, а також 0,15 євро/км понад 20 відсотків за кожні наступні 5 відсотків - 4 х 0,15 = 0,6 євро/км).

Рнв (строєна вісь) - 3,84 євро/км (згідно ставки плати за проїзд з перевищенням осьових навантажень, зокрема на строєну вісь перевищення становить 74,7 % (від 10 до 20 відсотків включно - 0,27 євро/км; а також 0,15 євро/км понад 20 відсотків за кожні наступні 5 відсотків - 11 х 0,15 = 1,65 євро/км та подвоєння плати за проїзд) (0,27 + 1,65) х 2 = 3,84.

Рг - 0 (перевищення габаритних параметрів);

В - пройдена відстань 162 км;

К- більше як на 40 відсотків - у п'ятикратному розмірі.

Отже, П = (1,05 + 0,87 + 3,84 + 0) х 162 (відстань) х 5 (коефіцієнт) х 2 (відсутній дозвіл) = 9331,2 євро.

При вирішенні питання, до юрисдикції якого суду відноситься ця справа, суд першої інстанції має виходити з характеру спірних правовідносин, прав та інтересів, на захист яких подано позов.

За своєю правовою природою плата за проїзд великоваговим транспортним засобом є не штрафною санкцією, а сумою відшкодування матеріальних збитків державі внаслідок руйнування автомобільних доріг загального користування.

При цьому, оскаржуваний розрахунок не є рішенням об'єкта владних повноважень у розумінні ст.19 KAC України, оскільки не зумовлює, виникнення будь-яких прав і обов'язків для позивача, а тому він не може бути предметом спору.

Відсутність спору, у свою чергу, виключає можливість звернення до суду, оскільки відсутнє право, шо підлягає судовому захисту. При цьому, поняття «спір, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства» слід тлумачити в більш широкому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, так і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду.

З огляду на викладене такі вимоги не підлягають розгляду як в порядку адміністративного судочинства, так і взагалі не підлягають судовому розгляду.

На підставі наведеного колегія суддів дійшла висновку про наявність в органу Державної служби України з безпеки на транспорті права визначати суму плати за проїзд за формулою розрахунку відповідно до пунктів 30 - 31-1 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затв. постановою КМ України № 879 від 27.06.2007р., про що складається відповідний розрахунок плати за проїзд.

При цьому, перевізник зобов'язаний протягом 30 календарних днів з моменту визначення плати внести її та повідомити про це відповідний територіальний орган Укртрансбезпеки.

Отже, зазначений розрахунок вказує на суму відшкодування матеріальних збитків державі внаслідок руйнування автомобільних доріг загального користування, на підставі складеного розрахунку плати за проїзд неможливо примусово стягнути останню.

Зважаючи на те, що заподіяна матеріальна шкода (завдані збитки) стягуються у судовому порядку за позовом органу Державної служби України з безпеки на транспорті, правильність її обчислення та складення спірного розрахунку (в тому числі визначення платника такої плати в розглядуваному випадку) перевіряє суд, який розглядає цей позов.

Неврахування зазначеного судом першої інстанції призвело до помилкового вирішення спору в порядку адміністративного судочинства.

При вирішенні наведеного спору колегія суддів враховує правову позицію, висловлену Верховним Судом по аналогічній категорії справ, зокрема, в постанові Великої палати від 30.01.2019р. у справі № 803/03/18, яка в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України та ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є обов'язковою під час вирішення наведеного спору.

Відповідно до ч.1 ст.319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Оскільки порушення провадження у справі та її розгляд помилково здійснено за правилами КАС України, постановлене судом першої інстанції рішення відповідно до ч.1 ст.319 КАС України підлягає скасуванню, а провадження у справі - закриттю.

В порядку ст.139 КАС України понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви слід покласти на позивача; сума сплаченого відповідачем судового збору за подання апеляційної скарги відшкодуванню не підлягає.

Керуючись ст.139, ч.3 ст.243, ст.310, п.3 ч.1 ст.315, ч.1 ст.319, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті задовольнити частково.

Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 27.07.2018р. в адміністративній справі за позовом ОСОБА_4 до Державної служби України з безпеки на транспорті, третя особа без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3, про визнання протиправним і скасування розрахунку плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, - скасувати, провадження в адміністративній справі № 817/1415/18 - закрити.

Понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви покласти на позивача ОСОБА_4; сума сплаченого Державною службою України з безпеки на транспорті судового збору за подання апеляційної скарги відшкодуванню не підлягає.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення; у випадку оголошення судом апеляційної інстанції лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді В. З. Улицький
В. П. Сапіга
Дата складення повного судового рішення: 13.02.2019р.