Справа № 320/5980/18
Суддя: Балаклицький А. І.
Дата ухвалення: 2019-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2019 року 320/5980/18

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Балаклицького А.І., розглянувши в м. Києві за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, треті особи: Національна поліція України, Управління поліції охорони в м. Києві про визнання протиправною відмову та зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства внутрішніх справ України, треті особи: Національна поліція України, Управління поліції охорони в м. Києві, в якому просить суд:

- визнати протиправною відмову Міністерства внутрішніх справ України у призначенні та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у звязку із встановленою 3 групою інвалідності відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850 "Про затвердження порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності працівника міліції";

- зобовязати Міністерство внутрішніх справ України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 щодо призначення, нарахування та виплати одноразової грошової допомоги у звязку із встановленою 3 групою інвалідності відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850 "Про затвердження порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності працівника міліції".

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він з 29.09.1986 по 30.12.2005 проходив службу в органах внутрішніх справ, а саме в Управлінні Державної служби охорони в м. Києві, та був звільнений зі служби з ОВС через гіпертонічну хворобу. Позивач зауважив, що під час проходження служби в органах внутрішніх справ він отримав захворювання, яке призвело до встановлення йому ІІІ групи інвалідності, у зв'язку з чим він має право на отримання одноразової грошової допомоги на підставі Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850. У звязку з встановленням йому третьої групи інвалідності він звернувся до Управління поліції охорони в м. Києві із заявою про призначення та виплати одноразової грошової допомоги, до якої додав відповідні документи. Так, листом від 19.09.2018 Управління поліції охорони в м. Києві повідомило позивача про те, що останнім на виконання п. 8, п. 9 Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850, висновок та матеріали про призначення одноразової грошової допомоги були повторно надіслані до Міністерства внутрішніх справ України, однак листом МВС України від 23.08.2018 матеріали були переадресовані для прийняття рішення про виплату до Національної поліції України.

Позивач зазначив, що обовязок щодо прийняття рішення про призначення чи відмову в призначенні одноразової грошової допомоги покладено на Міністерство внутрішніх справ України, а не на Управління поліції охорони в м. Києві чи ОСОБА_2 поліції охорони. У звязку з цим, позивач вважає, що Міністерством внутрішніх справ України допущено протиправну бездіяльність щодо не прийняття рішення про призначення йому одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку №850.

Третьою особою - Національною поліцією України подано до суду письмові пояснення, в яких зазначила, що позивач отримав захворювання, що стало причиною встановлення йому третьої групи інвалідності, під час служби в органах внутрішніх справ, а тому у разі виплати належних йому коштів, одноразова грошова допомога повинна призначатися йому як працівнику міліції. При цьому, третя особа зауважила, що у разі виникнення підстав для виплати працівнику міліції одноразової грошової допомоги, рішення про призначення таких виплат приймається МВС України за ініціативою того органу внутрішніх справ, в якому особа отримала захворювання, повязане з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

Третьою особою - Управлінням поліції охорони в м. Києві надано суду письмові пояснення, в яких зазначено, що Порядком №850 чітко встановлено, що рішення про призначення або відмову в призначенні одноразової грошової допомоги приймає саме Міністерство внутрішніх справ України, а виплата такої допомоги здійснюється за рахунок коштів, передбачених державним бюджетом на утримання Міністерства внутрішніх справ. Також, третя особа зазначила, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 18.07.2018 у справі №761/19300/17 у задоволенні позову позивача до Управління поліції охорони в м. Києві про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити дії з призначення та виплати одноразової грошової допомоги на підставі Порядку №850 відмовлено повністю. При цьому, у даній постанові суду було зазначено, що обовязок з прийняття рішення про призначення чи відмову в призначенні грошової допомоги покладено на Міністерство внутрішніх справ України, а не Управління поліції охорони в м. Києві.

Відповідач позов не визнав, надав суду відзив на позовну заяву, в якому просив суд відмовити у задоволенні позову з тих підстав, що правонаступниками ОСОБА_2 державної служби охорони при Міністерстві внутрішніх справ України та відповідних державних установ Державної служби охорони при Міністерстві внутрішніх справ України, що ліквідуються в установленому законодавством порядку, є органи поліції охорони, відтак, вирішення питання щодо призначення позивачу одноразової грошової допомоги належить до компетенції Національної поліції України, у зв'язку з чим матеріали про нарахування та призначення одноразової грошової допомоги позивачу було надіслано для виконання до Національної поліції. Також, відповідач зазначив, що врахування в бюджеті Міністерства внутрішніх справ України витрат на виплату зазначеної допомоги колишнім працівникам міліції охорони, у тому числі позивачу, призведе до порушення бюджетного законодавства.

Позивачем подано до суду відповідь на відзив відповідача, в якій зазначив, що доводи відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву є безпідставними, оскільки обовязок щодо прийняття рішення про призначення чи відмову в призначенні одноразової грошової допомоги законодавчо покладено на Міністерство внутрішніх справ України. Відтак, позивач вважає, що відповідач, надіславши документи щодо прийняття рішення про призначення та виплату грошової допомоги до Національної поліції України, порушив норми Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850.

Відповідачем подано до суду заперечення проти відповіді на відзив, в яких зазначив, що вирішення питання щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги колишнім працівникам УДСО в м. Києві, у тому числі позивачу, належить до компетенції поліції охорони, а саме - Управління поліції охорони в м. Києві та ОСОБА_2 поліції охорони Національної поліції України. Відтак, відповідач вважає, що МВС України не має повноважень щодо прийняття рішення про призначення або про відмову в призначенні грошової допомоги позивачу та не є неналежним відповідачем щодо заявлених позовних вимог. Також, відповідач зазначив, що постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2018 №1146, яка набрала чинності 04.01.2019, були внесені зміни, зокрема, до підпункту 9 пункту 5 Положення про Національну поліцію, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.10.2015 №877, яким на сьогодні визначено, що виплата одноразової грошової допомоги колишнім працівникам міліції охорони здійснюється за рахунок коштів, передбачених державним бюджетом для Національної поліції.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 29.11.2018 відкрито провадження у справі, розгляд якої здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Також, вказаною ухвалою суду залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - Національну поліцію України та Управління поліції охорони в м. Києві.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Учасники справи з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні до суду не звертались.

З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено без повідомлення (виклику) сторін за наявними у ній матеріалами та доказами.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав.

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є громадянином України, паспорт серії СК №057986, виданий Броварським МВ ГУ МВС України в Київській області 14 лютого 1996 року, зареєстрований та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 (Леніна), буд. 54.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, позивач проходив службу в органах внутрішніх справ з 29.09.1986 по 30.12.2005.

Наказом начальника управління Державної служби охорони при Головному управлінні МВС України в м. Києві від 30.12.2005 №152 о/с старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1 (М-026873), інспектора-чергового чергової частини спеціального підрозділу міліції охорони "Титан" (окремий батальйон №1) відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України звільнено з органів внутрішніх справ у відставку за п. 65 "А" (за віком) з 30 грудня 2005 року.

Згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ №0198635 від 07.12.2016 позивачу встановлено третю групу інвалідності з 07.12.2016, причиною якої є захворювання, пов'язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

Вказана обставина також підтверджується випискою із акта огляду медико-соціальною експертною комісією до довідки серії АВ №0198635 від 07.12.2016.

Відповідно до довідки про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серії АГ №0007486, позивачу визначено 60% втрати професійної працездатності з причин захворювання, пов'язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

У грудні 2016 року позивач звернувся до Управління поліції охорони в м. Києві із заявою (рапортом), в якій просив провести йому виплату одноразової грошової допомоги у зв'язку зі встановленням третьої групи інвалідності в період проходження служби в органах внутрішніх справ.

Листом від 23.12.2016 №2830/43/29/05/02-2016 Управління охорони поліції в місті Києві повідомило позивача про те, що питання фінансування виплати одноразової грошової допомоги згідно постанови КМУ від 21.10.2015 №850 не вирішено, а тому виплата одноразової грошової допомоги буде проводитись після надходження фінансування зазначених виплат.

27 грудня 2016 року Управлінням поліції охорони в м. Києві складено Висновок про призначення одноразової грошової допомоги працівнику міліції в разі поранення або встановлення інвалідності згідно із постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року №850, відповідно до якого Управління охорони поліції в м. Києві подає матеріали для призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_3 у розмірі 240000,00 грн.

Листом від 07.04.2017 №951/43/29/3/01-2017 Управління поліції охорони в м. Києві разом з іншими матеріалами направило вказаний висновок до ОСОБА_2 фінансово-облікової політики Міністерства внутрішніх справ України для прийняття рішення про призначення або відмову в призначенні такої допомоги позивачу.

15.03.2017 позивач повторно звернувся до Управління поліції охорони в м. Києві із заявою, в якій просив надати інформацію про причини невиплати одноразової грошової допомоги у звязку із встановленням інвалідності.

Листом від 11.04.2017 №Ш-21/43/29/3/01-2017 Управління поліції охорони в місті Києві повідомило позивача, що матеріали на призначення одноразової грошової допомоги надіслані до МВС України для прийняття рішення про призначення або відмову в призначенні грошової допомоги. Також, у даному листі було зазначено, що виплата одноразової грошової допомоги проводиться не органом, де працювала особа, а за рахунок коштів передбачених державним бюджетом на утримання МВС України, а тому розрахунок потреби коштів на виплату одноразової грошової допомоги переданий до ОСОБА_2 поліції охорони для вирішення питання отримання фінансування.

20 квітня 2017 року ОСОБА_2 фінансово-облікової політики Міністерства внутрішніх справ України листом №15/2-1359 направило вказані матеріали щодо призначення одноразової грошової допомоги на адресу ОСОБА_2 поліції охорони з підстав, що правонаступниками ОСОБА_2 державної служби охорони при Міністерстві внутрішніх справ України та відповідних державних установ Державної служби охорони при Міністерстві внутрішніх справ України, що ліквідуються в установленому законодавством порядку, є органи поліції охорони, а тому покриття витрат на виплату одноразової грошової допомоги має здійснюватися поліцією охорони.

ОСОБА_2 поліції охорони від 16.05.2017 №2014/43/6/02-2017 матеріали, пов'язані з призначенням одноразової грошової допомоги ОСОБА_1, повернуті на адресу Управління поліції охорони в м. Києві та повідомлено про існування невизначеності джерел фінансування виплати одноразової грошової допомоги колишнім працівникам підрозділів Державної служби охорони, у зв'язку з чим ОСОБА_2 вживаються заходи для вирішення даного питання з метою дотримання вимог Порядку №850.

23.06.2017 позивач знову звернувся до Управління поліції охорони в м. Києві із заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги та надання інформації.

Листом від 29.06.2017 №Ш-12/43/29/5/01-2017 Управління поліції охорони в місті Києві повідомив позивача про відмову у призначенні та виплаті йому одноразової грошової допомоги у звязку з недосягненням погодження у визначенні джерела покриття одноразової грошової допомоги, а також, що ОСОБА_2 поліції охорони вживає всі заходи і виплата одноразової грошової допомоги буде проведена після прийняття рішення МВС України про призначення позивачу допомоги та надходження фінансування на зазначену виплату.

До вищезазначеного листа відповідачем було додано копію листа МВС України від 20.04.2017 №15/2-1359, відповідно до якого призначення та виплата одноразової грошової допомоги та покриття виплат одноразової грошової допомоги здійснюється поліцією охорони, а також копію листа ОСОБА_2 поліції охорони від 16.05.2017 №2014/43/6/02-2017 про відмову у призначені одноразової грошової допомоги з підстав існування невизначеності джерел фінансування для виплати одноразової грошової допомоги колишнім працівникам підрозділів ДСО.

У липні 2017 року позивач знову звернувся до Управління поліції охорони в місті Києві із заявою про призначення та виплату йому одноразової грошової допомоги, у відповідь на яку листом від 07.08.2017 №Ш-14/Ан було повідомлено, що це питання буде розглянуто після врегулювання на законодавчому рівні питання виплати з державного бюджету одноразової грошової допомоги, після чого відповідач повернеться до розгляду цього питання, про що позивача буде повідомлено.

Позивач, вважаючи протиправними дії Управління поліції охорони в м. Києві щодо відмови у призначенні йому одноразової грошової допомоги у звязку зі встановленням інвалідності, звернувся до суду.

Так, рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 10.04.2018 у справі №761/19300/17 адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління поліції охорони в м. Києві про визнання відмови у виплаті одноразової грошової допомоги протиправною та зобовязання вчинити дії - задоволено. Визнано протиправною відмову Управління поліції охорони в м. Києві у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги у звязку із встановленням 3 групи інвалідності ОСОБА_1 відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 за №850. Зобовязано Управління поліції охорони в м. Києві нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу звязку із встановленням 3 груп інвалідності у розмірі відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 за №850, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, а саме, на 07 грудня 2016 року, розмір якого на вказану дату становив 1600,00 /одна тисяча шістсот/ грн.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 18.07.2018 у справі №761/19300/17 апеляційну скаргу Управління поліції охорони в м. Києві задоволено. Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 10.04.2018 скасовано. У задоволенні адміністративного позову позивача до Управління поліції охорони в місті Києві про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити дії відмовлено.

У вказаній постанові суд апеляційної інстанції зазначив, що за позивачем зберігається право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом №565-XII відповідно до Порядку №850, який діяв до набрання чинності Законом №580-VIIІ. Разом з тим, обов'язок з прийняття рішення про призначення чи відмову в призначенні грошової допомоги покладено на Міністерство внутрішніх справ України, а не на Управління поліції охорони в м. Києві.

У звязку з зазначеними обставинами, 08 серпня 2018 року позивач звернувся до Управління поліції охорони в м. Києві із заявою (рапортом), в якій просив провести йому виплату одноразової грошової допомоги у зв'язку зі встановленням третьої групи інвалідності в період проходження служби в органах внутрішніх справ.

Листом від 14.08.2018 №Ш-11/43/29/2/04-2018 Управління поліції охорони в місті Києві направило до Міністерства внутрішніх справ України матеріали для прийняття рішення про призначення та виплату одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 у звязку із встановленням йому 3 групи інвалідності за хворобами, отриманими при проходженні служби в ОВС України.

Листом від 22.08.2018 №Ш-11/43/29/5/04-2018 Управління поліції охорони в місті Києві повідомило позивача, що листом від 14.08.2018 №Ш-11/43/29/2/04-2018 матеріали для прийняття рішення про призначення та виплату одноразової грошової допомоги були повторно надіслані до Міністерства внутрішніх справ України та станом на 22.08.2018 матеріали перебувають на розгляді МВС України.

Листом від 19.09.2018 №2521/43/29/3/04-2018 Управління поліції охорони в місті Києві повідомило позивача про те, що листом МВС від 23.08.2018 №12156/05/15-2018 матеріали про призначення одноразової грошової допомоги були переадресовані для прийняття рішення про виплату до Національної поліції України, що суперечить нормам Порядку №850.

Не погоджуючись із діями Міністерства внутрішніх справ України щодо повернення матеріалів про призначення одноразової грошової допомоги у звязку з встановленням третьої групи інвалідності внаслідок захворювання, отриманого під час проходження служби в органах внутрішніх справ, без прийняття рішення по суті зазначеного питання згідно з п. 9 Порядку та умов призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Правові засади організації та діяльності міліції України, а також порядок проходження служби в міліції визначав Закон України "Про міліцію" від 20 грудня 1990 року №565-ХІІ (далі по тексту - Закон України від 20 грудня 1990 року №565-ХІІ), який втратив чинність з 07 листопада 2015 року на підставі Закону України "Про Національну поліцію" від 02 липня 2015 року №580-VІІІ (далі по тексту - Закон України від 02 липня 2015 року №580-VІІІ).

До набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію", тобто до 07 листопада 2015 року, порядок виплати одноразової грошової допомоги було врегульовано нормами статті 23 Закону України "Про міліцію" від 20 грудня 1990 року №565-ХІІ (далі по тексту - Закон України від 20 грудня 1990 року №565-ХІІ).

Частиною 6 статті 23 Закону України від 20 грудня 1990 року №565-ХІІ встановлено, що у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов'язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров'я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

На виконання приписів статті 23 Закону України від 20 грудня 1990 року №565-ХІІ Кабінет Міністрів України постановою №850 від 21 жовтня 2015 року затвердив "Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції" (далі по тексту - Порядок №850).

Відповідно до пункту 1 Порядку №850 цей порядок та умови визначають механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги (далі - грошова допомога) у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції.

Грошова допомога призначається і виплачується у разі установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов'язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі: 250-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності I групи; 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи; 150-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності III групи (підпункт 2 пункту 3 Порядку №850).

Відповідно до пункту 7 Порядку №850 працівник міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, подає за місцем служби такі документи:

- заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв'язку з установленням інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності за формою згідно з додатком до цих Порядку та умов;

- довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках).

До заяви додаються копії:

- довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією;

- постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв'язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання;

- акта розслідування нещасного випадку та акта, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) працівника міліції, зокрема про те, що воно не пов'язане з учиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп'яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, за формою, що затверджується МВС;

- сторінок паспорта з даними про прізвище, ім'я та по батькові і місце реєстрації;

- документа, що підтверджує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (сторінки паспорта громадянина України - для особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомила про це відповідному контролюючому органу і має відповідну відмітку у паспорті громадянина України).

Згідно з пунктом 8 Порядку №850, керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 цих Порядку та умов, висновок щодо виплати грошової допомоги, а також у разі загибелі (смерті) працівника міліції: витяг з наказу про виключення загиблого (померлого) працівника міліції із списків особового складу; витяг з особової справи про склад сім'ї загиблого (померлого) працівника міліції.

Міністерство внутрішніх справ в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови. Грошова допомога виплачується в порядку черговості відповідно до дати прийняття МВС рішення про її призначення, але не пізніше двох місяців із дня прийняття зазначеного рішення в межах та за рахунок коштів, передбачених державним бюджетом на утримання МВС (пункти 9, 10 Порядку №850).

Отже, Порядком №850 чітко встановлено, що рішення про призначення або про відмову в призначенні грошової допомоги приймає саме Міністерство внутрішніх справ України.

При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що пунктом 5 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" від 02 липня 2015 року №580-VІІІ Закон України "Про міліцію" від 20 грудня 1990 року №565-ХІІ визнано таким, що втратив чинність.

Проте, за змістом пункту 15 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" від 02 липня 2015 року №580-VІІІ право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України "Про міліцію" від 20 грудня 1990 року №565-ХІІ, зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію" від 02 липня 2015 року №580-VІІІ.

Тобто, аналіз наведених вище норм чинного законодавства України дозволяє суду дійти висновку про те, що за ОСОБА_1 зберігається право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України "Про міліцію" від 20 грудня 1990 року №565-ХІІ відповідно до Порядку №850, який діяв до набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію" від 02 липня 2015 року №580-VІІІ, а обов'язок з прийняття рішення про призначення чи відмову в призначенні грошової допомоги покладено саме на Міністерство внутрішніх справ України.

Проте, як встановлено судом та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, Міністерство внутрішніх справ України в порушення пункту 9 Порядку №850 будь-яке рішення за результатами розгляду заяви позивача разом з висновком Управління поліції охорони в місті Києві, надісланими останнім як у квітні 2017 року, так і у серпні 2018 року, не прийняло.

При цьому, суд не приймає до уваги твердження Міністерства внутрішніх справ України в тій частині, що прийняття рішення про призначення або відмову у призначенні позивачу одноразової грошової допомоги не відноситься до компетенції Міністерства внутрішніх справ України, оскільки матеріалами справи підтверджується, що позивач проходив службу та був звільнений саме з органів внутрішніх справ.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, в постановах від 30 січня 2018 року по справі №822/1579/17, від 13 лютого 2018 року по справі №808/1866/16, від 13 лютого 2018 року по справі №806/845/16, від 15 травня 2018 року по справі №161/16343/17 та від 19 вересня по справі №750/2250/17.

Відповідно до ч. 5 ст. 13 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Згідно з ч. 6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що посилання Міністерства внутрішніх справ України на те, що державним бюджетом на утримання Міністерства внутрішніх справ України не передбачено коштів для виплати одноразової допомоги колишнім працівникам Державної служби охорони, які мають визначене законодавством право на її отримання, а задоволення вимог ОСОБА_1 призведе до порушення бюджетного законодавства є необґрунтованими та такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства України.

В той же час судом встановлено, що Міністерство внутрішніх справ України не прийнявши жодного з рішень, зазначених у пункті 9 Порядку №850, за результатом розгляду документів на отримання одноразової грошової допомоги ОСОБА_1, своїм листом від 23.08.2018 №12156/05/15-2018 повернуло на адресу Національної поліції України матеріали на призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1

Отже, відповідач всупереч вимогам пункту 9 Порядку №850 не розглянуло по суті матеріали про призначення та виплату одноразової грошової допомоги позивачу згідно з Порядком №850, повернуло їх та відповідно не прийняло жодного з зазначених вище рішень, чим, на думку суду, вчинило протиправну бездіяльність.

Крім того, суд звертає увагу на ту обставину, що Порядком №850 не передбачено право МВС України повертати документи без прийняття рішення.

На даний час заява про виплату одноразової допомоги позивачу у встановленому законодавством Порядку не розглянута, відповідне рішення не прийнято, що свідчить про протиправну бездіяльність відповідача та порушення останнім прав позивача триває і на момент розгляду справи по суті.

Зважаючи на вищевикладене, оскільки відповідачем як суб'єктом владних повноважень не прийнято рішення по суті розгляду матеріалів щодо здійснення виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 згідно з пунктом 9 Порядку та умов призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 року №850, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом визнання протиправної бездіяльності Міністерства внутрішніх справ України щодо не розгляду заяви ОСОБА_1 про призначення одноразової грошової допомоги у звязку із встановленою третьою групою інвалідності відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850 "Про затвердження порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності працівника міліції"; зобов'язання Міністерство внутрішніх справ України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 щодо призначення, нарахування та виплати одноразової грошової допомоги у звязку із встановленою третьою групою інвалідності відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850 "Про затвердження порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності працівника міліції", з урахуванням висновків суду.

При цьому, суд не бере до уваги посилання відповідача на постанову Кабінету Міністрів України від 27.12.2018 №1146 (набрала чинності 04.01.2019), якою внесено певні зміни щодо виплати одноразової грошової допомоги колишнім працівникам міліції охорони, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 58 Конституції України Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Так, за загальновизнаним принципом права, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Принцип незворотності дії нормативно-правових актів у часі втілено у змісті частини першої статті 58 Конституції України, відповідно до якої дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

У рішенні від 09.02.1999 № 1-рп (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) Конституційний Суд України виклав правовий висновок, відповідно до якого у частині першій статті 58 Конституції України дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце (абзац другий пункту 2 мотивувальної частини цього Рішення).

Суд, звертає увагу, що Постанова від 27.12.2018 №1146 прийнята після виникнення спірних правовідносин і звернення позивача з позовом до суду та погіршує його становище в частині строків вирішення питання про виплату одноразової грошової допомоги, а відтак, не підлягає застосуванню судом у спірних правовідносинах при прийнятті цього рішення.

Відповідно до статей 9, 77 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач як субєкт владних повноважень не надав суду достатніх беззаперечних доказів щодо правомірності своїх дій.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем під час звернення до суду було сплачено судовий збір у розмір 1409,60 грн., який підлягає відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 9, 14, 72-78, 90, 139, 143, 242-246, 251, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Міністерства внутрішніх справ України щодо не розгляду заяви ОСОБА_1 про призначення одноразової грошової допомоги у звязку із встановленою третьою групою інвалідності відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850 "Про затвердження порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності працівника міліції".

Зобов'язати Міністерство внутрішніх справ України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 щодо призначення, нарахування та виплати одноразової грошової допомоги у звязку із встановленою третьою групою інвалідності відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850 "Про затвердження порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності працівника міліції", з урахуванням висновків суду.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) судові витрати в сумі 1409 (одна тисяча чотириста девять) грн. 60 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства внутрішніх справ України ().

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Балаклицький А. І.