Справа № 520/8505/18
Суддя: Мельников Р.В.
Дата ухвалення: 2019-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

29 січня 2019 р. № 520/8505/18

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Мельникова Р.В.,

за участю секретаря судового засідання - Дирявої К.І.,

позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - Шапошника С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Головного управління ДФС у Харківській області про скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд скасувати податкове повідомлення-рішення № від 21.05.2018 р. ГУ ДФС у Харківській області.

В обґрунтування позову позивачем зазначено, що податковий орган прийняв протиправне податкове повідомлення-рішення, яке підлягає скасуванню, оскільки ґрунтується на помилкових висновках контролюючого органу, викладених у акті перевірки від 05.05.2018 року №1777/20-40-13-15-07/НОМЕР_3.

Ухвалою суду від 19.11.2018 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у вищевказаній адміністративній справі та справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Представник відповідача у наданому до суду відзиві на позов проти заявленого позову заперечував та зазначив, що податкове повідомлення-рішення було прийнято контролюючим органом у зв'язку із встановленням перевіркою обставин порушення позивачем норм діючого законодавства, які належним чином зафіксовано у акті перевірки. Отже, позовні вимоги позивача є такими, що не підлягають задоволенню.

Позивач у судове засідання прибув, позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити позов.

Представник відповідача у судове засідання прибув, проти заявленого позову заперечував з підстав, викладених у письмових запереченнях на позов.

Суд, заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, вивчивши доводи позову та заперечень проти нього, встановив наступне.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2, код - НОМЕР_2, зареєстрований у відповідності до норм діючого законодавства як суб'єкт господарювання.

Судовим розглядом справи встановлено, що Головним управлінням ДФС у Харківській області проведена документальна планова виїзна перевірка самозайнятої особи ОСОБА_2 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків та зборів за період з 01.01.2015 року по 31.12.2017 року, результати якої оформлено у вигляді акту від 05.05.2018 року №1777/20-40-13-15-07/НОМЕР_3.

Зі змісту акту перевірки вбачається, що ФОП ОСОБА_2 з 01.01.2015 по 31.03.2017 застосовував спрощену систему оподаткування, обліку і звітності, 3 група платника єдиного податку; з 01.04.2017 по 31.12.2017 знаходився на загальній системі оподаткування, використовував працю найманих працівників.

Відповідно до висновків акту від 05.05.2018 року №1777/20-40-13-15-07/НОМЕР_3 перевіркою, зокрема, встановлено порушення п. 198.5 ст. 198, п. 189.1 ст. 189 Податкового кодексу України від 02.12.2010 р. №2756-VІ зі змінами та доповненнями, в результаті чого занижено суму податкових зобов'язань з податку на додану вартість у сумі 57484 грн., в т.ч. за 2015 р. - 930 грн., 2016р. - 38499 грн.. 2017 р. - 18055 грн.

На підставі висновків акту перевірки та у зв'язку із встановленим порушенням п. 198.5 ст. 198, п. 189.1 ст. 189 Податкового кодексу України контролюючим органом прийнято податкове-повідомлення рішення № від 21.05.2018 р. на загальну суму 71855,00 грн.

Як вбачається з наявних в матеріалів справи доказів позивачем було оскаржено в адміністративному порядку зазначене податкове повідомлення-рішення, проте останнє рішенням Державної фіскальної служби України про результати розгляду скарги від 21.08.2018 року №12557/І/99-99-11-02-01-14 залишено без змін.

Зі змісту акту перевірки вбачається, що перевіряючими було встановлено зайве віднесення до податкового кредиту сум активної електроенергії, яка була спожита на опалення адміністративно - побутового корпуса, яке надається в оренду; при обжигу сталевих заготівок. Отже, як вказано перевіряючими у зв'язку з порушеннями п.198.5 ст. 198 Податкового кодексу України, перевіркою нараховано податкові зобов'язання з податку на додану вартість, виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до п.189.1 ст. 189 Податкового кодексу України за податковими накладними, за якими суми податку були включені до складу податкового кредиту у відповідних періодах.

Перевіряючи обґрунтованість висновків податкового органу, та як наслідок правомірність визначення позивачу суми грошового зобов'язання на підставі оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, суд зазначає наступне.

Відповідно до положень пп. 14.1.36 п. 14.1 ст.14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Приписами підпункту 14.1.181 статті 14 Податкового кодексу України встановлено, податковий кредит - це сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим законом.

Відповідно до підпункту 14.1.156 статті Податкового кодексу України, податкове зобов'язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Порядок формування податкового кредиту передбачений статтею 198 Податкового кодексу України.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Відповідно до пункту 198.2. статті 198 Податкового кодексу України, датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг. Для операцій із ввезення на митну територію України товарів датою віднесення сум податку до податкового кредиту є дата сплати податку за податковими зобов'язаннями згідно з пунктом 187.8 статті 187 цього Кодексу, а для операцій з постачання послуг нерезидентом на митній території України - дата складення платником податкової накладної за такими операціями, за умови реєстрації такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних. Датою збільшення податкового кредиту орендаря (лізингоотримувача) для операцій фінансової оренди (лізингу) є дата фактичного отримання об'єкта фінансового лізингу таким орендарем. Датою віднесення сум до податкового кредиту замовника з договорів (контрактів), визначених довгостроковими відповідно до пункту 187.9 статті 187 цього Кодексу, є дата фактичного отримання замовником результатів робіт (оформлених актами виконаних робіт) за такими договорами (контрактами). Для товарів/послуг, постачання (придбання) яких контролюється приладами обліку, факт постачання (придбання) таких товарів/послуг засвідчується даними обліку.

Також відповідно до п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно із приписами п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний нарахувати податкові зобов'язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися:

а) в операціях, що не є об'єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу) або місце постачання яких розташоване за межами митної території України;

б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу та операцій, передбачених пунктом 197.11 статті 197 цього Кодексу);

в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів;

г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).

Відповідно до пункту 198.6. статті 198 Податкового кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Пунктом 200.1 ст. 200 ПК України встановлено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. В свою чергу, право на віднесення сум податку до податкового кредиту, згідно п. 198.1 ст. 198 виникає, окрім іншого, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг. При цьому, відповідно до п. 198.2, 198.3, 198.6 ст. 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: або дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг, або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за встановленою ставкою, протягом такого звітного періоду, окрім іншого, у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст. 201 Кодексу).

Суд зазначає, що відповідно до п. 199.1 ст.199 Податкового кодексу України у разі якщо придбані та/або виготовлені товари/послуги, необоротні активи частково використовуються в оподатковуваних операціях, а частково - ні, до сум податку, які платник має право віднести до податкового кредиту, включається та частка сплаченого (нарахованого) податку під час їх придбання або виготовлення, яка відповідає частці використання таких товарів/послуг, необоротних активів в оподатковуваних операціях.

З наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за видами діяльності КВЕД фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 зареєстровано: 10.91 виробництво готових кормів для тварин, що утримуються на фермах; 16.10 лісопильне та стругальне виробництво (основний); 25.11 виробництво будівельних металевих конструкцій і частин конструкцій; 46.13 діяльність посередників у торгівлі деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічними виробами; 46.21 оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин; 46.71 оптова торгівля твердим, рідким, газоподібним паливом і подібними продуктами; 46.73 оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням; 47.29 роздрібна торгівля іншими продуктами харчування в спеціалізованих магазинах; 47.89 роздрібна торгівля з лотків і на ринках іншими товарами; 52.10 складське господарство; 68.20 надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна.

Отже, судовим розглядом справи встановлено, що під час проведення перевірки відповідно до податкових накладних перевіряючими встановлено, що у 2015 році ФОП ОСОБА_2 було придбано та віднесено до податкового кредиту 317,10 м.куб. лісоматеріалів, протягом 2015-2016 року реалізовано 184,59 м.куб., повернуто 18,6 м.куб., дебіторська заборгованість складає 79,68 м.куб. При цьому, різниця не реалізованих лісоматеріалів складає 34,14 м.куб. на загальну суму 13656 грн., у тому числі ПДВ 2731,20 грн.

Зі змісту наданого представником відповідача відзиву на позов вбачається, що зазначена різниця не реалізованих лісоматеріалів відповідно до п. 189.1 ст. 189 Податкового кодексу України повинна включатися до складу податкового зобов'язання з податку на додану вартість останнього звітного податкового періоду у 2015 році.

Під час судового розгляду справи позивачем у наданих поясненнях вказано, що залишки деревини були використані для опалення приміщень в опалювальний сезон.

Суд зазначає, що основним видом діяльності позивача за кодом КВЕД є 16.10 лісопильне та стругальне виробництво.

При цьому, як встановлено судом для здійснення власної господарської діяльності позивачем здійснюється придбання лісоматеріалів, з яких виготовляються заготівки.

Сторонами у справі не заперечується та не оспорюються наявність у позивача отриманих за результатами здійснення власної господарської діяльності відходів.

Водночас, суд зазначає, що в випадку здійснення господарської діяльності пов'язаної із деревиною та виготовленням із неї відповідних заготівок, то виробничий цикл отримання зазначених відходів деревини складається із відповідних етапів, зокрема, придбання деревини, що сторонами не заперечується, розпиловка деревини для отримання визначальної складової (заготовок) для подальшої реалізації в рамках господарської діяльності. Під час виготовлення зазначених заготовок, тобто при розпиловці деревини утворюється відповідний продукт, а саме відходи у вигляді обрізків (горбиль) і тирси, які використані позивачем для обігріву приміщень.

Отже, фактично отриманий в рамках здійснення господарської діяльності продукт у вигляді відходів було використано позивачем в рамках власної господарської діяльності задля її забезпечення та забезпечення виконання позивачем умов договорів про надання об'єктів нерухомості в оренду.

Також судовим розглядом справи встановлено, що під час проведення перевірки перевіряючими встановлено включення позивачем до складу податкового кредиту у 2016-2017 роках активної електроенергії на загальну суму 559002,84 грн., в тому числі ПДВ 93167,15 грн. При цьому, у 2016 році на загальну суму 274128,05 грн., в тому числі ПДВ 45688,01 грн., що складає 136013,24 кВгод., та у 2017 році на загальну суму 284874,79 грн., в тому числі ПДВ 47479,14 грн., що складає 134332,53 кВгод.

Під час судового розгляду справи встановлено, що у перевіряємому періоді активна електроенергія придбавалась позивачем у постачальника ПАТ «Українська залізниця», що сторонами у справі не оспорюється, а підтверджується за податковими накладними з постачальником ПАТ «Українська залізниця» з 01.01.2016 по 31.12.2017.

Водночас, як зафіксовано в акті перевірки та підтверджено під час розгляду справи у 2016 році ТОВ «Фармопласт» відповідно до угоди про надання в оренду об'єкта нерухомості, згідно показникам лічильника, використано активної електроенергії 10308,00 кВт, на загальну суму 30500,59 грн., у тому числі ПДВ 5083,43 грн.; 3089,65 кВт, на загальну суму 4086,95 грн., у тому числі ПДВ 681,15 грн., є втратами активної електроенергії; 49484,16 кВт на загальну суму 97478,85 грн., у тому числі ПДВ 16246,48 грн., використано при наданні послуг при обжигу сталевих заготівок; 2537 кВт на загальну суму 2997,68 грн., у тому числі ПДВ 499,61 грн., використано активної електроенергії при наданні послуг при розпилюванні деревини; 70594,44 кВт загальну суму 139064,00 грн., у тому числі ПДВ 23177,33 грн., використано активної електроенергії на опалення адміністративно - бітового корпуса, яке надається в оренду.

Також позивачем вказано, що у 2017 році ТОВ «Фармопласт», відповідно угоди про надання в оренду об'єкта нерухомості, згідно показникам лічильника, використано активної електроенергії 27030,00 кВт, на загальну суму 57787,26 грн., у тому числі ПДВ 9631,21 грн.; ТОВ «Фармопласт плюс», відповідно до угоди про надання в оренду об'єкта нерухомості, згідно показникам лічильника, використано активної електроенергії у розмірі 29033,00 кВт, на загальну суму 61328,31 грн., у тому числі ПДВ 10221,39 грн.; 7784,53 кВт, на загальну суму 21207,68 грн., у тому числі ПДВ 3534,61 гри., є втратами активної електроенергії; 2508,24 кВт на загальну суму 4432,47 грн., у тому числі ПДВ 738,74 грн., використано активної електроенергії при наданні послуг при розпилюванні деревини; 6702,15 кВт на загальну суму 31789,85 грн., у тому числі ПДВ 5298,31 грн., використано активної при наданні послуг по виготовленню комбікормових кормів; 61274,61 кВт загальну суму 108329,22 грн., у тому числі ПДВ 18054,87 грн., використано активної електроенергії на опалення адміністративно - бітового корпуса, яке надається в оренду.

Судовим розглядом справи встановлено, що на момент проведення перевірки у ФОП ОСОБА_2 орендували приміщення 6 підприємств, що також підтверджується і відповідачем. При цьому, два із зазначених підприємств використовують активну електроенергію у своїй господарській діяльності та у кожного з них встановлені лічильники обліку електроенергії.

Як вказано позивачем та не спростовано відповідачем щомісяця взаємовідносини із зазначеними орендарями оформляються актами виконаних робіт з урахуванням показань спожитої електроенергії, знятих з даних лічильників. Також позивачем вказано, що два підприємства-орендаря орендують дві кімнати в адміністративно-побутовому приміщенні, електроенергія в їх господарській діяльність не використовується, крім як для освітлення, у зв'язку з чим в них не встановлені окремі лічильники обліку електроенергії, а електроенергія включається в вартість орендної плати. Інші два підприємства-орендаря у своїй господарській діяльності не використовують активну електроенергію.

Зі змісту акту перевірки та наданого представником відповідача відзиву на позов вбачається, що перевіркою встановлено зайве віднесення до податкового кредиту суми активної електроенергії, яка була споживана на опалення адміністративно-побутового корпусу, яке надається в оренду, але в актах приймання-передачі приміщення відсутні показники лічильників на початок та кінець місяця, у 2016 році на загальну суму 139063,98 грн., у тому числі ПДВ 23177,33 грн., у 2017 році загальну суму 108329,22 грн., у тому числі ПДВ 18054,87 грн. Також вказано, що у 2016 році ФОП ОСОБА_2 використано 49484,16 кВт на загальну суму 97478,85 грн., у тому числі ПДВ 16246,47 грн., при наданні послуг при обжигу сталевих заготівок, але до перевірки не надані, будь-які документи на обладнання, а саме на піч, відсутня її назва, марка та технічні характеристики, або будь-які інші первини документи.

Матеріали справи містять копію договору оренди №3 об'єкта нерухомості від 02.09.2013 року, відповідно до умов якого фізична особа-підприємець ОСОБА_2, в якості орендодавця, передає, а Товариство з обмеженою відповідальністю «ФАРМАПЛАСТ», в якості орендаря, приймає у тимчасове користування наступні приміщення та об'єкти: частина виробничого приміщення за адресою: АДРЕСА_2, літ. В-1, площею 38 кв.м, у тому числі побутове приміщення.

На виконання зазначеного договору оренди №3 об'єкта нерухомості від 02.09.2013 року сторонами складено та підписано акт приймання-передачі від 02.09.2013 року.

В подальшому, з метою часткової зміни умов надання приміщення в оренду та продовження строку дії договору оренди №3 об'єкта нерухомості від 02.09.2013 року сторонами складено та підписано додаткові угоди до договору оренди №3 об'єкта нерухомості від 02.09.2013 року №1 від 30.12.2013, №2 від 31.12.2014, №3 від 31.12.2014, №5 від 31.12.2016, №6 від 01.05.2017, №7 від 24.11.2017, №8 від 31.12.2017.

Матеріали справи також містять копію акту звірки взаємних розрахунків за період з 01.11.2017 по 31.12.2017.

Крім того, позивачем до матеріалів справи долучено копії актів виконаних робіт від 31.01.2015, від 28.02.2015, від 31.03.2015, від 30.04.2015, від 31.05.2015, від 30.06.2015, від 31.07.2015, від 31.08.2015, від 30.09.2015, від 31.10.2015, від 30.11.2015, від 31.12.2015, від 31.01.2016, від 29.02.2016, від 31.03.2016, від 30.04.2016, від 31.05.2016, від 30.06.2016, від 31.07.2016, від 31.08.2016, від 30.09.2016, від 31.10.2016, від 30.11.2016, від 31.12.2016, від 31.01.2017, від 28.02.2017, від 31.03.2017, від 30.04.2017, від 31.05.2017, від 30.06.2017, від 31.07.2017, від 31.08.2017, від 30.09.2017, від 31.10.2017, від 30.11.2017, від 31.12.2017, зі змісту яких вбачається, що до вартості орендної плати за відповідний місяць також включено і вартість використаної електроенергії відповідно до показань лічильника, зафіксованих станом на початок та кінець місяця.

Матеріали справи містять копії податкових накладних, виписаних позивачем на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАРМАПЛАСТ», а також квитанцій про реєстрацію зазначених податкових накладних (т.1 а.с. 112-184).

З наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що позивачем, в якості орендодавця також укладено договір №12 оренди об'єкта нерухомості від 20.10.2017 року.

Отже, матеріали справи містять копію договору оренди №12 об'єкта нерухомості від 20.10.2017 року, відповідно до умов якого фізична особа-підприємець ОСОБА_2, в якості орендодавця, передає, а Товариство з обмеженою відповідальністю «ФАРМАПЛАСТ ПЛЮС», в якості орендаря, приймає у тимчасове користування наступні приміщення та об'єкти: частина виробничого приміщення за адресою: АДРЕСА_2, літ. А-1, площею 72 кв.м, у тому числі побутове приміщення.

На виконання зазначеного договору оренди №12 об'єкта нерухомості від 20.10.2017 року сторонами складено та підписано акт приймання-передачі від 01.11.2017 року.

В подальшому, з метою часткової зміни умов надання приміщення в оренду за договором оренди №12 об'єкта нерухомості від 20.10.2017 року сторонами складено та підписано додаткові угоди до договору оренди №12 об'єкта нерухомості від 20.10.2017 року №1 від 24.11.2017, №2 від 31.12.2017.

Матеріали справи також містять копію акту звірки взаємних розрахунків за період з 01.11.2017 по 31.12.2017.

Крім того, позивачем до матеріалів справи долучено копії актів виконаних робіт від 30.11.2017, від 31.12.2017, зі змісту яких вбачається, що до вартості орендної плати за відповідний місяць також включено і вартість використаної електроенергії відповідно до показань лічильника, зафіксованих станом на початок та кінець місяця.

Матеріали справи містять копії податкових накладних, виписаних позивачем на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАРМАПЛАСТ ПЛЮС», а також квитанцій про реєстрацію зазначених податкових накладних (т.1 а.с. 201-204).

Судовим розглядом справи встановлено, що позивачем, в якості виконавця, 01.02.2016 року укладено із товариством з обмеженою відповідальністю «СЕЛЛФІТ», в якості замовника, договір №1 надання послуг, відповідно до умов якого виконавець зобов'язується виконати роботи з обжигу сталевих заготовок частин будівельних конструкцій на умовах та порядку, передбачених даним договором і додатковими угодами до нього, а замовник зобов'язується прийняти та сплати вартість виконаної роботи. Виконавець зобов'язується виконати роботи з обжигу заготовок замовника власними засобами та передати оброблені заготовки за актом із зазначенням кількості продукції. Обжиг заготовок здійснюється шляхом їх нагрівання в індукційній печі при температурі 850-900 градусів за Цельсієм, витримки 60 хвилин по наступного повітряного охолодження до 150 градусів за Цельсієм у контейнері. Для виконання робіт замовник передає виконавцю індукційну піч з діапазоном споживчої потужності від 16 до 20 кіловат та технічну документацію до неї на строк дії даного договору. Після закінчення строку дії договору обладнання повертається замовнику.

На виконання умов зазначеного договору сторонами складено та підписано акти виконаних робіт від 29.02.2016 року, від 31.03.2016 року, специфікації до актів виконаних робіт від 29.02.2016 року та від 31.03.2016 року.

Матеріали справи містять копії податкових накладних від 29.02.2016 року №7, від 31.03.2016 року №5, виписаних позивачем на користь контрагента.

Під час судового розгляду справи судом із наданих позивачем пояснень встановлено, що піч для відпалу металевих конструкцій була виготовлена ним самостійно. При цьому, позивач не включав до складу витрат сум на придбання цього обладнання.

Судовим розглядом справи із наданих позивачем пояснень встановлено, що на момент проведення робіт по відпалу металевих конструкцій було встановлено лічильник обліку електроенергії "Энергомера ЦЭ6803ВШ М7Р32 2005 р." року тільки для калькуляції робіт та використана електроенергія була включена позивачем в загальний обсяг придбання (використання).

З врахуванням вищевикладеного та встановлених судовим розглядом справи обставин суд зазначає, що придбану позивачем активну електроенергію останнім було використано для утримання та обслуговування приміщень і території, на яких здійснюється господарська діяльність, а саме: здача в оренду, зварювальні роботи по ремонту приміщень та реставрації; устаткування і виготовлення нового обладнання з виробництва комбікормової продукції; опалення в приміщеннях адміністративно-побутового будинку в момент аварії твердо-паливного котла або в момент відсутності дров; кондиціювання приміщень в літній період; освітлення приміщень і території.

Суд зазначає, що положеннями п.199.6 ст. 199 Податкового кодексу України визначено правила цієї статті не застосовуються в разі: проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу; постачання платником податку відходів і брухту чорних і кольорових металів, які утворилися в такого платника внаслідок переробки, обробки, плавлення товарів (сировини, матеріалів, заготовок тощо) на виробництві, будівництві, розібранні (демонтажу) ліквідованих основних фондів та інших подібних операцій; проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1, пунктами 197.11 та 197.24 статті 197 цього Кодексу.

Таким чином, суд приходить до висновку, що судовим розглядом справи не підтвердились обставини допущення позивачем порушень зазначених перевіряючими в акті перевірки, а саме п. 198.5 ст. 198, п. 189.1 ст. 189 Податкового кодексу України, що послугувало підставою для прийняття податкового-повідомлення рішення № від 21.05.2018 р. на загальну суму 71855,00 грн., у зв'язку з чим зазначене рішення відповідача підлягає скасуванню.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частин 1 та 3 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Згідно положень статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, з врахуванням вищевикладеного, повно і всебічно з'ясувавши обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2.

Розподіл судових витрат здійснюється в порядку ст.139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 243-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_1) до Головного управління ДФС у Харківській області (вул. Пушкінська, 46, м. Харків, 61057) про скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити.

Скасувати податкове повідомлення-рішення № від 21.05.2018 р. ГУ ДФС у Харківській області.

Стягнути на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, код НОМЕР_2) сплачену суму судового збору в розмірі 718 (сімсот вісімнадцять) грн. 55 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області (61057, м. Харків, вул. Пушкінська, буд. 46, код ЄДРПОУ - 39599198).

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, або спрощеного позовного провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст рішення виготовлено 12 лютого 2019 року.

Суддя Мельников Р.В.