Справа № 0540/8863/18-а
Суддя: Міронова Галина Михайлівна
Дата ухвалення: 2019-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2019 року справа №0540/8863/18-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд колегією суддів у складі: головуючого судді Міронової Г.М., суддів Геращенка І.В., Казначеєва Е.Г., секретаря судового засідання - Тішевського В.В., за участю позивача особисто та представника позивача ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Маріупольського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28 листопада 2018 р. (у повному обсязі складено 28 листопада 2018 року у м. Слов'янськ) у справі № 0540/8863/18-а (головуючий І інстанції суддя Абдукадирова К.Е.) за позовом ОСОБА_2 до Маріупольського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (далі - позивач) 17.09.2018 звернулась до суду з позовом до Маріупольського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (далі - відповідач), просила визнати протиправними дії відповідача щодо відмови їй в нарахуванні пенсії на неповнолітнього сина ОСОБА_3 у зв'язку із втратою годувальника з дня народження дитини, а саме: з 2 лютого 2016 року та зобов'язати відповідача призначити та нарахувати їй пенсію у зв'язку з втратою годувальника на неповнолітнього сина ОСОБА_4 з дня народження дитини, з ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 5-8).

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 28 листопада 2018 року у справі № 0540/8863/18-а позовні вимоги задоволені.

Визнано протиправними дії Маріупольського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо відмови ОСОБА_2 в нарахуванні пенсії на неповнолітнього сина ОСОБА_4 у зв'язку із втратою годувальника з дня народження дитини, а саме з ІНФОРМАЦІЯ_2.

Зобов'язано Маріупольське об'єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області призначити і нарахувати ОСОБА_2 пенсію у зв'язку з втратою годувальника на неповнолітнього сина ОСОБА_4 з дати народження дитини, а саме з ІНФОРМАЦІЯ_2 з врахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні.

Вирішено питання судових витрат (а.с.50-52).

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 45 Закону № 1058 пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається з дня, що настає за днем смерті годувальника, якщо звернення про призначення такого виду пенсії надійшло протягом 12 місяців з дня смерті годувальника.

Годувальник - ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_3, але позивача із заявою про призначення пенсії у зв'язку з втратою годувальника звернулась лише 30.03.2018 року, тобто з пропущенням 12 місячного строку звернення з дня смерті годувальника, тому відсутні правові підстави для призначення пенсії у зв'язку з втратою годувальника з дня, що настає за днем смерті годувальника.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову - без змін.

Представник відповідача до суду не з'явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином.

Позивач та його представник проти доводів апеляційної скарги заперечували, надали відзив про згоду з мотивуванням судом першої інстанції підстав задоволення позову.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що позивач ІНФОРМАЦІЯ_2 народила сина - ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про народження, серія НОМЕР_1, яке видано Приморським відділом держаної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управляння юстиції у Донецькій області (а.с. 11).

Прізвище сину було записано матері - ОСОБА_4 відповідно до частини 1 статті 135 Сімейного кодексу України у зв'язку з тим, що на час народження дитини позивач не перебувала у шлюбі, а батько дитини загинув ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії НОМЕР_2, яке видано Жовтневим відділом держаної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управляння юстиції у Донецькій області (а.с. 12)

В лютому 2016 року позивач - ОСОБА_2 звернулась до суду про встановлення факту батьківства.

Рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 26 грудня 2017 року встановлений факт батьківства ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 відносно сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, визнано ОСОБА_5 батьком ОСОБА_4 (а.с. 13,14).

13 березня 2018 року постановою Апеляційного суду Донецької області рішення Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 26 грудня 2017 року залишено без змін (а.с. 15-17).

30 березня 2018 року позивач звернулась до відповідача з заявою на призначення пенсії у зв'язку з втратою годувальника не неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, за померлого ОСОБА_5

Листом від 04.07.2018 року № 284/С-14-01-01 відповідач відмовив в призначенні пенсії у зв'язку з втратою годувальника з дати народження дитини, тобто з ІНФОРМАЦІЯ_2 оскільки з дня смерті годувальника до дня звернення за призначенням пенсії пройшло майже 3 роки (а.с. 18).

Спірним питанням у справі є правомірність відмови виплати пенсії у зв'язку з втратою годувальника неповнолітній дитині ОСОБА_4 з дати народження дитини, а саме з ІНФОРМАЦІЯ_2.

Суд апеляційної інстанції вважає висновок суду першої інстанції про задоволення позову правомірним, з огляду на наступне.

Згідно ч. 1-2 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім'ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, а також у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров'я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

Батьки і чоловік (дружина) померлого, які не були на його утриманні, мають право на пенсію у зв'язку з втратою годувальника, якщо втратили джерело засобів до існування.

Непрацездатні члени сім'ї особи, зниклої безвісти, у порядку, передбаченому Законом України "Про правовий статус осіб, зниклих безвісти", які були на її утриманні, незалежно від тривалості страхового стажу годувальника, мають право на пенсію у зв'язку з втратою годувальника у порядку, встановленому цим Законом, якщо інше не передбачено Законом України "Про правовий статус осіб, зниклих безвісти.

Непрацездатними членами сім'ї вважаються:

1) чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону;

2) діти (у тому числі діти, які народилися до спливу 10 місяців з дня смерті годувальника) померлого годувальника, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років.

Пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається в розмірі: на одного непрацездатного члена сім'ї - 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника; на двох та більше непрацездатних членів сім'ї - 100 відсотків пенсії за віком померлого годувальника, що розподіляється між ними рівними частками (ст. 37 Закону).

Згідно ч. 3 п. 1 ст. 45 Закону № 1058 пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається з дня, що настає за днем смерті годувальника, якщо звернення про призначення такого виду пенсії надійшло протягом 12 місяців з дня смерті годувальника.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 народила дитину ІНФОРМАЦІЯ_2 і, як зазначалося вище, прізвище сину було записано позивача - матері дитини ОСОБА_2, відповідно до частини 1 статті 135 Сімейного кодексу України у зв'язку з тим, що на час народження дитини позивач не перебувала у шлюбі, а батько дитини загинув ІНФОРМАЦІЯ_3.

Таким чином, одразу після народження дитини вона не могла звернутися до відповідача в порядку визначеному частиною 3 пункту 1 статті 45 Закону № 1058.

Позивач після народження дитини в лютому 2016 року звернулась до суду за встановленням факту батьківства, оскільки як було зазначено вище, потрібно було довести, що загиблий ОСОБА_5 є батьком дитини і є годувальником.

Суд апеляційної інстанції вказує на те, що тривалість судового процесу щодо встановлення факту батьківства протягом з лютого 2016 року по березень 2018 року, не повинно визначати пов'язані з дитиною правові питання.

Як вбачається з листа Пенсійного фонду від 04 липня 2018 року № 284/С-14-01-01 відповідач при відмові у призначенні пенсії у зв'язку з втратою годувальника з дати народження дитини, тобто з ІНФОРМАЦІЯ_2, послався на те, що з дня смерті годувальника до дня звернення позивача за призначення пенсії минуло майже 3 роки, при цьому не врахувавши наявність у позивача судових рішень про встановлення факту батьківства, які по суті і є правовою підставою для призначення пенсії по втраті годувальника.

У судовому рішенні від 05 квітня 2012 року у справі «Стрьомблад проти Швеції» ЄСПЛ заявив, що «відсутність взаємозв'язку між батьками не є виправдовуючою обставиною для невиконання обов'язків з боку держави. Обов'язок держави проявляти сумлінність у якнайшвидшому вирішенні пов'язаних з дітьми спорів повинен виключати можливість того, що час почне де факто визначати правові питання. У цьому сенсі процесуальний обов'язок, що належить до сфери захисту статті 8, що збігається з обов'язком держави, що витікає з частини 1 статті 6 Конвенції гарантувати прийняття рішення з цивільних прав і обов'язків особи упродовж розумного строку».

Конвенція ООН про права дитини, яка є основним документом, що визначає правові стандарти у сфері захисту прав дитини, була ратифікована Україною ще 27 лютого 1991 року і набула чинності 27 вересня 1991 року. Важливе значення має ратифікація низки міжнародних договорів у сфері сімейного права, розроблених в рамках Ради Європи і Гаазької конференції з міжнародного приватного права, що дозволяють вирішувати практичні питання, які стосуються здійснення прав дітей, регулюють відносини батьків і дітей, як матеріальні, так і особисті. Деякі з цих договорів були підписані Україною ще в 2002 - 2003 роках.

Конвенція після надання згоди на її обов'язковість Верховною Радою України відповідно до статті 9 Конституції України стала частиною національного законодавства України.

Згідно пункту 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини

Пенсія у зв'язку з втратою годувальника є пенсією самій дитини, а тому не можна позбавити дитину благ, гарантованих їй державою (вказана позиція викладена у постанові Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року по справі № 495/3711/17а № К/9901/1169/17).

Така ж позиція за своєю аналогією викладена у постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 591/610/16а (К/9901/12622/18), щодо допомоги при народженні дитини, а саме: що дана допомога за своєю природою є допомогою самій дитині, а не її батькам. Неможливість своєчасного звернення одним з батьків до органу, який здійснює призначення допомоги при народженні дитини, призводить до порушення інтересів дитини.

З урахуванням наведеного та встановлених у справі обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до положень ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статі 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На підставі викладеного, зважаючи на всі наведені обставини в їх сукупності та з урахуванням того, що позивачем доведено, правомірність позову, а відповідачем доводи адміністративного позову не були спростовані, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі.

З урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду не вбачається.

Керуючись ст. ст. 195, 308, 310, 313, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Маріупольського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28 листопада 2018 р. у справі № 0540/8863/18-а - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 13 лютого 2019 року.

Головуючий суддя Г.М. Міронова

Судді І.В. Геращенко

Е.Г. Казначеєв