Справа № 760/26463/18
Суддя: Шереметьєва Л. А.
Дата ухвалення: 2018-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/760/1683/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 грудня 2018 року Солом'янський районний суд м. Києва в складі головуючого - судді Шереметьєвої Л.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора роти №3 батальйону №4 Управління патрульної поліції в м. Києві Департаменту патрульної поліції Бабака Максима Геннадійовича, 3-я особа: Департамент патрульної поліції про визнання дій протиправними та скасування постанови про адміністративне правопорушення, суддя

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом і просить:

-визнати протиправними дії відповідача при винесенні постанови серії ЕАВ №636781 від 02 жовтня 2018 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП;

-скасувати постанову серії ЕАВ №636781 від 02 жовтня 2018 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП.

Посилається в позові на те, що 02 жовтня 2018 року відповідачем винесено постанову серії ЕАВ №636781 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП, у зв'язку з тим, що він, на думку відповідача, здійснив виїзд та рух смугою, призначеною для руху маршрутних транспортних засобів, чим порушив п. 17.1 ПДР України.

Вважає дії відповідача протиправними, а постанову незаконною та необґрунтованою, оскільки він рухався на своєму автомобілі по пр. Визволителів у напрямку Броварського проспекту, де в районі пр. Визволителів, 9 був зупинений відповідачем, який підійшов до його транспортного засобу та вимагав пред'явити документи, а саме: посвідчення водія, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та поліс страхування обов'язкової цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів, а також зазначив, що він порушив Правила дорожнього руху, здійснивши рух по смузі, призначеній для руху маршрутних транспортних засобів.

Відповідно до п. 17.2 ПДР водій, який повертає праворуч на дорозі зі смугою для маршрутних транспортних засобів, що відокремлена переривчастою лінією дорожньої розмітки, може виконувати поворот з цієї смуги.

В таких місцях дозволяється також заїжджати на неї під час виїзду на дорозі і для посадки чи висадки пасажирів біля правого краю проїзної частини.

Таким чином, він перестроївся з увімкненим попереджувальним сигналом покажчику повороту, там де не було дорожньої розмітки, до правого краю проїзної частини, для посадки пасажирів.

Він пояснив відповідачу, що в місці де він здійснив виїзд, дорожньої розмітки взагалі не має.

Крім того, відповідно до ст. 21.2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» контроль за наявністю договорів обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється лише у випадках складання протоколів щодо порушень дорожнього руху та оформленні матеріалів дорожньо - транспортних пригод.

Згідно зі ст. 16 закону України «Про дорожній рух» водій зобов'язаний мати при собі та на вимогу поліцейського пред'являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, страховий поліс /сертифікат/ про укладання договору обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

У зв'язку з цим вважає, що поліс відповідач вимагав у нього незаконно, оскільки законом передбачено лише два випадки, коли працівник поліції має право перевірити страховий поліс, а саме: складання протоколу та оформлення ДТП.

Крім того, відповідач не ознайомив його з правами, передбаченими ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП та одразу виніс постанову, не розглянувши справу по суті.

Будь - якої підготовки до справи не було, клопотання не вирішувались, докази не досліджувались, свідки та особи, що беруть участь у справі, не були опитані.

За таких обставин вважає, що своїми діями відповідач грубо порушив вимоги ст. ст. 278, 279 та 280 КУпАП, а також, передбачене ст. 268 КУпАП та ст.ст. 59, 63 Конституції України право на захист, яке є одним з основних прав, гарантованих Конституцією України.

Крім того, у постанові відсутні будь - які додатки, в тому числі зазначення технічного засобу, яким здійснено фото або відеофіксацію, а тому і відсутні докази, які б могли підтвердити правопорушення.

На підставі викладеного просить позов задовольнити.

Ухвалою судді від 06 листопада 2018 року у справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідно до ст.ст. 162, 165 КАС України, відповідачу був наданий строк для надання суду відзиву на позовну заяву, а третій особі - для надання письмових пояснень.

Згідно з відомостями, які містяться в рекомендованому повідомленні про вручення поштових відправлень, відповідач та представник третьої особи отримали копію ухвали про відкриття провадження 12 листопада 2018 року.

Станом на день ухвалення рішення, відповідач своїм правом не скористався, відзив на позовну заяву суду не надав.

Згідно з ч. 6 ст. 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

За таких обставин, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

Представник третьої особи надав суду письмові пояснення, в яких заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що твердження позивача, викладені у позовній заяві, є хибними, а позовні вимоги безпідставними.

Зазначив, що відповідач, 02 жовтня 2018 року, перебуваючи в екіпажі патрульної поліції, здійснюючи патрулювання визначеної території м. Києва, безпосередньо став свідком вчинення позивачем зазначеного адміністративного правопорушення, а отже, на його думку, вина позивача є доведеною.

Справу відповідачем було розглянуто на місці вчинення адміністративного правопорушення, перед початком розгляду справи позивачу були роз'яснені його права, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП України.

Оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, врахувавши значність вчиненого правопорушення, заслухавши пояснення позивача, керуючись законом та правосвідомістю, постановив визнати винним позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП.

Виходячи з цього, просить у позові відмовити.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача, виходчи з наступного.

Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 статті 2 КАС України встановлено критерії, якими керується адміністративний суд при перевірці рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень.

Відповідність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень передбаченим частиною 3 статті 2 КАС України критеріям перевіряється судом з урахуванням закріпленого статтею 9 КАС України принципу законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом встановлено, що 02 жовтня 2018 року відповідачем винесено постанову серії ЕАВ №636781 у справі про адміністративне правопорушення, якою на позивача було накладено адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП.

Зі змісту постанови вбачається, що 02 жовтня 2018 року позивач в м. Києві по пр. Визволителів, 9, керуючи автомобілем марки «Шкода», д.н.з. НОМЕР_1, здійснив виїзд та рух смугою, призначеною для маршрутних транспортних засобів, позначеної дорожнім знаком 5.11, без наміру повороту праворуч, а також не пред'явив поліс обов'язкового страхування, чим порушив п. 2.1 «ґ», 2.4 ПДР України, чим порушив п. 17.1 ПДР України.

Диспозиція частини 3 статті 122 КУпАП України передбачає відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п'ятдесят кілометрів на годину, ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 цієї статті визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З останньої норми вбачається, що законодавець встановлює презумпцію вини суб'єкта владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржується.

Повідомлені позивачем обставини справи про рішення, дії чи бездіяльність відповідача - суб'єкта владних повноважень відповідають дійсності, доки відповідач не спростує їх.

Так, з оспорюваної позивачем постанови вбачається, що він, у порушення дорожнього знаку 5.11, п. 2.1 «ґ», п. 2.4 та п. 17.1 ПДР, здійснив рух смугою, призначеною для руху маршрутних транспортних засобів, без наміру здійснити поворот праворуч, а також на вимогу поліцейського не пред'явив Поліс обов'язкового страхування.

Відповідно до п. 2.1 «ґ» ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі поліс (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

Пунктом 2.4 ПДР України на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також:

а) пред'явити для перевірки документи, зазначені в п. 2.1;

б) дати можливість перевірити номери агрегатів і комплектність транспортного засобу;

в) дати можливість оглянути транспортний засіб відповідно до законодавства за наявності законних на те підстав, у тому числі провести з використанням спеціальних пристроїв (приладів) перевірку технічного стану транспортних засобів, які відповідно до законодавства підлягають обов'язковому технічному контролю.

Згідно з п. 17.1 ПДР України на дорозі із смугою для маршрутних транспортних засобів, позначеній дорожнім знаком 5.8 або 5.11 забороняються рух і зупинка інших транспортних засобів на цій смузі.

Дорожній знак 5.11 "Смуга для руху маршрутних транспортних засобів" застосовується для позначення смуги, призначеної для руху тільки транспортних засобів, що рухаються за установленими маршрутами, якщо рух такою смугою здійснюється попутно загальному потоку транспортних засобів. Дія знака поширюється на смугу руху, над якою він встановлений. Якщо знак встановлений праворуч від дороги, його дія поширюється на праву смугу руху. Водій, який повертає праворуч на дорозі із смугою для маршрутних транспортних засобів, що відокремлена переривчастою лінією дорожньої розмітки, може виконувати поворот з цієї смуги. У таких місцях дозволяється також заїжджати на неї під час виїзду на дорогу і для посадки чи висадки пасажирів біля правого краю проїзної частини.

Позивач зазначив, що здійснив виїзд на смугу для руху маршрутних транспортних засобів для посадки пасажира.

Також посилається на те, що в тому місці, де він здійснював виїзд, дорожньої розмітки взагалі не було видно, а тому вона не відповідала вимогам ДСТУ 2587:2010 Розмітка дорожня.

Так, згідно з п. 11.1 ДСТУ 2587:2010 «Розмітка дорожня» розділення транспортних потоків у разі заборони перестроювання ДТЗ із однієї смуги в іншу; позначення місць, де дозволено рух тільки зі сторони переривчастої лінії.

Відповідно до п. 5.1 ДСТУ розмітка на автомобільній дорозі має відповідати вимогам цього стандарту і виготовляти її необхідно згідно з технічними умовами, погодженими за затвердженими в установленому порядку. Геометричні розміри елементів розмітки мають відповідати розмірам, наведеним у таблицях 1, 2 та в Додатку А.

Згідно з п. 5.2.4 ДСТУ коефіцієнт яскравості нанесеної розмітки має відповідати, значенням, наведеним у таблиці 4, а саме: колір білий повинен мати коефіцієнт яскравості не менше ніж 60 %.

Відповідач, не подавши відзиву на позовну заяву, зазначених обставин не спростував.

Відповідно до ст.16 Закону України «Про дорожній рух» водій має право знати причину зупинки транспортного засобу посадовою особою державного органу, яка здійснює нагляд за дорожнім рухом, а також прізвище і посаду цієї особи .

Водій зобов'язаний мати при собі та на вимогу працівників міліції пред'являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Такі випадки визначені Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до п. 21.2 ст. 21 цього Закону контроль за наявністю договорів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється відповідними підрозділами МВС України при складанні протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та оформленні матеріалів дорожньо-транспортних пригод.

Відповідно до п. 21.3 ст. 21 встановлено, що при використанні транспортного засобу в дорожньому русі особа, яка керує ним, зобов'язана мати при собі страховий поліс (сертифікат).

Страховий поліс пред'являється посадовим особам органів, визначених у пункті 21.2 цієї статті, на їх вимогу.

Тобто, законом визначено випадки, за яких водій транспортного засобу зобов?язаний пред?являти поліс обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Згідно зі ст.35 Закону України «Про національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі:

1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху;

2)якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу;

3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об'єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення;

4) якщо транспортний засіб перебуває в розшуку;

5) якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути;

6) якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод;

7) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху;

8) якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху;

9) порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв.

Поліцейський зобов'язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.

Як вбачається зі змісту постанови причиною зупинки транспортного засобу під керуванням позивача був виїзд та рух смугою, призначеною для руху громадського транспорту, що тягне за собою відповідальність за ч.3 ст.122 КУпАП.

Тобто, це давало відповідачу підстави для зупинки транспортного засобу під керуванням позивача.

Наявність чи відсутність у водія страхового полісу, з точки зору ст.35 Закону України «Про національну поліцію», не могла бути підставою для зупинки транспортного засобу, так як не могла бути встановлена поліцейським.

Обставини, визначені законом, які давали поліцейському право вимагати страховий поліс, були відсутні.

Відповідно до п. 2.4 Правил дорожнього руху на вимогу працівника міліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред'явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

Такими документами, зазначеними в п.2.1 Правил, є посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних Сил, внутрішніх військ МВС, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв'язку, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - технічний талон). у разі встановлення на транспортних засобах проблискових маячків і (або) спеціальних звукових сигнальних пристроїв - дозвіл, виданий Державтоінспекцією МВС, на маршрутних транспортних засобах - схему маршруту та розклад руху; на великовагових і великогабаритних транспортних засобах та транспортних засобах, що здійснюють дорожнє перевезення небезпечних вантажів, - документацію відповідно до вимог спеціальних правил, поліс (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

В той же час, слід звернути увагу на те, що Правила дорожнього руху затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року, тобто підзаконним нормативним актом, а підстави, за яких поліцейський наділений правом вимагати страховий поліс, визначено законом.

З точки зору закону підзаконний акт- це нормативний акт, що приймається уповноваженими нормотворчими суб'єктами на основі і на виконання законів і не повинні суперечити їм.

Згідно з ч. 5 ст. 77 КАС України якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Відповідач, не з?явившись до суду, заперечень проти вимог позивача та викладених ним обставин, не надав, приведені ним твердження не спростував.

Враховуючи викладене вище, відсутність доказів правомірності своїх дій з боку відповідача, суд приходить до висновку про обгрунтованість вимог позивача.

Керуючись ст.ст.8, 19 Конституції України, ст. ст. 1, 9, 122 ч. 3, 222, 258, 265-2, 268, 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст. ст. 2, 72, 77, 78, 242-246, 250, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними дії інспектора роти №3 батальйону №4 Управління патрульної поліції в м. Києві Департаменту патрульної поліції Бабака Максима Геннадійовича.

Скасувати постанову в справі про адміністративне правопорушення серії ЕАВ №636781 від 02 жлвтня 2018 року, винесену інспектором роти №3 батальйону №4 Управління патрульної поліції в м. Києві Департаменту патрульної поліції Бабаком Максимом Геннадійовичем відносно ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 122 КУпАП.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів до Шостого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя : Л.А.Шереметьєва