Справа № 826/17595/16
Суддя: Шурко Олег Іванович
Дата ухвалення: 2019-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Шурка О.І.,

суддів Василенка Я.М., Кузьменка В.В.,

при секретарі Коцюбі Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 березня 2018 року в справі за адміністративним позовом Державної іпотечної установи до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» про визнання протиправними дій та зобов'язати вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

Державна іпотечна установа звернулася до суду із адміністративним позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича (далі по тексту - Уповноважена особа) в якому просила з урахуванням заяви про зміну предмету позову (від 14.12.2017 № 8313/15, прийняту судом у судовому засіданні 19.12.2017 року), про:

- визнання протиправними дій Уповноваженої особи щодо направлення Державній іпотечній установі повторного рішення у формі повідомлення та скасування рішення у формі повідомлення про нікчемність правочинів від 27.10.2016 року № 8640 прийнятого на підставі протоколу від 22.09.2015 № 54;

- визнання протиправним та скасування рішення у формі повторного повідомлення Уповноваженої особи про нікчемність правочинів від 27.10.2016 року № 8640 прийнятого на підставі протоколу від 22.09.2015 року № 54.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 березня 2018 року зазначений адміністративний позов задоволено частково.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити повністю.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши сторін, що прибули у судове засідання, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Частиною 1 ст. 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, Державною іпотечною установою укладено з ПАТ «Дельта Банк», з метою забезпечення виконання зобов'язань Банком перед Установою, за договором банківського рахунку від 27.02.2013 року №26/995-070, згідно якого позивач розмістив на своєму рахунку 3 493 239 101,16 грн., наступні правочини:

- договір застави майнових прав від 04.09.2014 року № Д-1.1/2014;

- договір застави майнових прав від 04.02.2015 року №Д-2/2015;

- договір застави майнових прав від 04.02.2015 року № Д-3/2015;

- договір відступлення прав вимоги (з відкладальними умовами) від 04.09.2014 року № Д-1.2/2014;

- договір відступлення прав вимоги (з відкладальними умовами) від 04.02.2015 року №Д-2.1/2015;

- договір відступлення прав вимоги (з відкладальними умовами) від 04.02.2015 року №Д-3.1/2015.

Рішенням Уповноваженої особи від 24.09.2015 року №8951 повідомлено Державну іпотечну установу про нікчемність вищевказаних правочинів.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.11.2015 року в справі №826/23041/15 визнано протиправним та скасовано рішення у формі повідомлення Уповноваженої особи про нікчемність правочинів від 24.09.2015 №8951, прийнятого на підставі протоколу № 54 від 22.09.2015.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 18.02.2016 року апеляційну скаргу Уповноваженої особи залишено без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.11.2015 року без змін.

Між тим, Уповноваженою особою повторно надіслано Державній іпотечній установі повідомлення Уповноваженої особи про нікчемність правочинів від 27.10.2016 року № 8640 прийнятого на підставі протоколу від 22.09.2015 року № 54, а саме: договору застави майнових прав від 04.09.2014 №Д-1.1/2014; договору застави майнових прав від 04.02.2015 №Д-2/2015; договору застави майнових прав від 04.02.2015 №Д-3/2015; договору відступлення прав вимоги (з відкладальними умовами) від 04.09.2014 №Д-1.2/2014; договору відступлення прав вимоги (з відкладальними умовами) від 04.02.2015 №Д-2.1/2015; договору відступлення прав вимоги (з відкладальними умовами) від 04.02.2015 №Д- 3.1/2015.

Не погоджуючись з вказаним повідомлення Уповноваженої особи, позивач звернувся з даним позовом до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

Приймаючи рішення про часткове задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що у відповідача були відсутності правові підстави для надіслання позивачу повторного повідомлення про нікчемність правочинів, оскільки на час його надіслання, рішення Уповноваженої особи від 24.09.2015 року №8951, прийнятого на підставі протоколу від 22.09.2015 №54, вже було скасовано постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.11.2015 року в адміністративній справі №826/23041/15, яка набрала законної сили. А тому, підлягають задоволенню позовні вимоги щодо визнання протиправними дії Уповноваженої особи в частині направлення позивачу повідомлення про нікчемність від 27.10.2016 року № 8640.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України та Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23.02.2012 №4452-VI, який визначає правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) (далі по тексту - Закон № 4452-VI).

Відповідно до ч.2 статті 37 Закону № 4452-VI Фонд безпосередньо або уповноважена особа Фонду в разі делегування їй повноважень має право: продовжувати, обмежувати або припиняти здійснення банком будь-яких операцій (частина третя); повідомляти сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів (частина четверта).

Згідно зі статтею 38 Закону № 4452-VI протягом дії тимчасової адміністрації Фонд зобов'язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті. (частина друга). Фонд протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів (пункт 1 частини четвертої).

Як убачається з письмових заперечень та пояснень представника відповідача, у ході здійснення перевірки договорів відступлення права вимоги укладених між ПАТ «Дельта Банк» та Державною іпотечною установою, Уповноваженою особою виявлено численні факти порушень законодавства України та обмежень, встановлених Національним банком України, та прийнято рішення, оформлене протоколом від 22.09.2015 року № 54.

Відповідно до вищезазначеного рішення, вказані правовідносини між позивачем та ПАТ «Дельта Банк» є нікчемними на підставі пунктів 1, 5, 7 частини третьої статті 38 Закону № 4452-VI: банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог (пункт 1); банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність" (пункт 5); банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку (пункт 7).

Як зазначено представником відповідача, Уповноваженою особою повідомлення про нікчемність від 27.10.2016 року № 8640 надіслано позивачу, в зв'язку з тим, що 22.09.2015 року було виявлено, що укладення договорів застави майнових прав від 04.09.2014 року №Д-1.1/2014; договору застави майнових прав від 04.02.2015 року № Д-2/2015; договору застави майнових прав від 04.02.2015 року №Д-3/2015; договору відступлення прав вимоги (з відкладальними умовами) від 04.09.2014 року №Д-1.2/2014; договору відступлення прав вимоги (з відкладальними умовами) від 04.02.2015 року №Д-2.1/2015; договору відступлення прав вимоги (з відкладальними умовами) від 04.02.2015 року №Д- 3.1/2015, було здійснено з порушенням вимог ч.2 ст. 215 Цивільного кодексу України.

На підставі зазначеного та пунктів 1, 7 частини 3 статті 38 Закону № 4452-VI, відповідачем зроблено висновок про нікчемність таких правочинів, та на підставі ч. 4 статті 38 цього Закону направлено відповідне повідомлення позивачу. При цьому представник наголосив, що Уповноваженою особою Фонду приймалось рішення від 24.09.2015 №8951 відповідно до протоколу від 22.09.2015 №54.

Судом першої інстанції встановлено, що нового рішення про нікчемність правочинів, крім рішення від 24.09.2015 року №8951, прийнятого на підставі протоколу від 22.09.2015 №54, Уповноваженою особу не приймалось.

В свою чергу, Уповноваженою особою повторно направлено повідомлення від 27.10.2016 року № 8640, в якому зазначено про рішення від 24.09.2015 року №8951, прийнятого на підставі протоколу від 22.09.2015 №54 про нікчемність правочинів, яке визнано протиправним та скасоване постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.11.2015 у адміністративній справі № 826/23041/15.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції доходить висновку, що доводи Державної іпотечної установи про відсутність у відповідача правових підстав для надіслання повторного повідомлення про нікчемність правочинів позивачу, оскільки на час надіслання такого повідомлення та на час судового розгляду справи, рішення Уповноваженої особи від 24.09.2015 року № 8951, прийнятого на підставі протоколу від 22.09.2015 №54, вже було скасовано судом у справі № 826/23041/15, є обґрунтованими та законними.

Отже, позовні вимоги щодо визнання протиправними дії Уповноваженої особи про направлення Державній іпотечній установі повідомлення про нікчемність від 27 жовтня 2016 року №8640 підлягають задоволенню.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправним та скасування рішення у формі повторного повідомлення Уповноваженої особи про нікчемність правочинів від 27.10.2016 року № 8640, прийнятого на підставі протоколу від 22.09.2015 року № 54, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, Уповноваженою особа не приймалось окремого рішення про нікчемність правочинів, яке б слугувало підставою для надіслання повідомлення про нікчемність правочинів від 27.10.2016 року № 8640, а постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.11.2015 року в адміністративній справі № 826/23041/15 визнано протиправним та скасовано рішення у формі повідомлення Уповноваженої особи про нікчемність правочинів від 24.09.2015 року № 8951, прийнятого на підставі протоколу від 22.09.2015 № 54, а тому відсутні правові підстави для задоволення зазначених позовних вимог.

Аналіз наведених положень дає підстави колегії суддів апеляційної інстанції дійти висновку, що даний адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що інші доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В даному випадку, відповідачем, не доведено правомірність своїх дій та не надано обґрунтованих доводів повторного направлення позивачу рішення у формі повідомлення та скасування рішення у формі повідомлення про нікчемність правочинів від 27.10.2016 року № 8640, прийнятого на підставі протоколу від 22.09.2015 № 54, відповідно до норм чинного законодавства.

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права.

Обставини, викладені в апеляційній скарзі, до уваги не приймаються, оскільки є необґрунтованими та не є підставами для скасування рішення суду першої інстанції.

В зв'язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 березня 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя: Шурко О.І.

Судді: Василенко Я.М.

Кузьменко В.В.