Справа № 1540/4382/18
Суддя: Ступакова І.Г.
Дата ухвалення: 2019-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2019 р.м.ОдесаСправа № 1540/4382/18

Категорія: 5.1 Головуючий в 1 інстанції: Корой С.М. Дата і місце ухвалення: 09.11.2018р., м. Одеса
Колегія суддів П'ятого апеляційного адміністративного суду

у складі:

головуючого - Ступакової І.Г.

суддів - Бітова А.І.

- Лукянчук О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Департаменту аналітики та контролю Одеської міської ради на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09 листопада 2018 року по справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-будівельна фірма «Олександр» до Департаменту аналітики та контролю Одеської міської ради про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу, -

В С Т А Н О В И Л А :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Виробничо-будівельна фірма «Олександр» звернулося до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Департаменту аналітики та контролю Одеської міської ради про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу №ОМС-ОД494/940/АВ/44/ТД/ФС від 16 серпня 2018 року, якою на товариство накладено штраф в сумі 111 690 грн. за порушення ст.21, ч.3 ст.24 КЗпП України.

Позов обґрунтовувало тим, що висновки відповідача про порушення позивачем законодавства про працю, а саме ст.ст. 21, 24 КЗпП України в частині фактичного допущення працівника ОСОБА_2 до роботи без укладення трудового договору з ним та без повідомлення про прийняття працівника на роботу до територіальних органів ДФС за встановленою формою до початку роботи працівника, не відповідають дійсності та є необґрунтованими. Позивач зазначав, що ТОВ «Виробничо-будівельна фірма «Олександр» з ОСОБА_2 укладено цивільно-правовий договір на виконання робіт. Під час інспекційного відвідування цей договір було надано посадовій особі відповідача, а також були надані всі, пов'язані з його виконанням, документи. Вказана цивільно-правова угода відповідає чинному законодавству, а дії позивача щодо укладення даного договору не можуть бути розцінені, як фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 09 листопада 2018 року позов задоволено.

Визнано протиправною та скасовано постанову Департаменту аналітики та контролю Одеської міської ради про накладення штрафу №ОМС-ОД494/940/АВ/44/ТД/ФС від 16 серпня 2018 року.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, Департамент аналітики та контролю Одеської міської ради подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не повне з'ясування судом обставин справи, просить скасувати рішення від 09.11.2018р. з прийняттям нового судового рішення - про відмову в задоволенні позову ТОВ «Виробничо-будівельна фірма «Олександр».

В своїй скарзі апелянт зазначає, що при вирішенні спору судом не враховано, що додаткову угоду №1 від 03.07.2018 року, яка є невід'ємною частиною договору про виконання робіт №02/07/18-1 від 02.07.2018 року, було надано ТОВ «Виробничо-будівельна фірма «Олександр» лише із зауваженнями до акту інспекційного відвідування. Тобто, зазначена додаткова угода надана відповідачу після ознайомлення позивачем з актом інспекційного відвідування, в якому зафіксовано про не визначення в договорі від 02.07.2018 року який саме результат роботи повинен передати підрядник замовнику, не визначення переліку завдань роботи, її обсягу, видів та вартості.

Також, апелянт посилається на те, що виконання ОСОБА_2 роботи згідно договору про виконання робіт №02/07/18-1 від 02.07.2018 року та додаткової угоди до нього від 03.07.2018 року має ознаки посади «штукатур», тоді як штатним розкладом ТОВ «Виробничо-будівельна фірма «Олександр» передбачені посади штукатура. Таким чином, цивільно-правовий договір укладено за посадою, передбаченою штатним розкладом товариства без відкритої вакансії.

Зазначає апелянт і про те, що роботи, визначені у договорі, укладеному позивачем з ОСОБА_2, мали б виконуватися співробітниками ТОВ «Виробничо-будівельна фірма «Олександр», які б пройшли відповідне навчання та перевірку знань з охорони праці або фізичною особою-підприємцем, яка б мала відповідний дозвіл на виконання робіт підвищеної небезпеки.

ТОВ «Виробничо-будівельна фірма «Олександр» подало письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому просить скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін.

Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.3 ч.1 ст.311 КАС України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що на підставі наказу від 03.07.2018 року №49-п та направлення на здійснення інспекційного відвідування від 09.07.2018 року №02-49/ОД494/940 щодо додержання вимог законодавства про працю, зокрема фактичного допуску працівників до роботи без оформлення трудового договору (контракту), у період з 19 по 20 липня 2018 року інспекторами праці головними спеціалістами відділу контролю за дотриманням законодавства про працю Департаменту аналітики та контролю Одеської міської ради Сичевим А.В. та Варшавською М.І. проведено інспекційне відвідування ТОВ «Виробничо-будівельна фірма «Олександр», за результатами якого складено акт інспекційного відвідування №ОМС-ОД494/940/АВ/44 від 20.07.2018 року.

Актом інспекційного відвідування зафіксовано недотримання ТОВ «Виробничо-будівельна фірма «Олександр» вимог ст.21 та ч.3 ст.24 КЗпП України, а саме, фактично допущено працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту) та повідомлення про прийняття працівника на роботу до територіальних органів Державної фіскальної служби за місцем обліку їх як платника єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за встановленою формою до початку роботи працівника.

Зокрема, в акті зазначено, що між ТОВ «Виробничо-будівельна фірма «Олександр» та ОСОБА_2 укладено цивільно-правовий договір про виконання роботи №02/07/18-1 від 02.07.2018 року, за умовами якого Виконавець зобов'язується виконати за завданням Замовника будівельні роботи з ремонту фасаду будівлі. Виконання роботи згідно договору має ознаки посади штукатур згідно Національного класифікатора України ДК 003:2010 «Класифікатор професій». Штатним розкладом ТОВ «Виробничо-будівельна фірма «Олександр» передбачені посади штукатура. Предметом укладеного договору з фізичною особою є процес праці, а не її кінцевий результат. Праця за договором не є юридично самостійною, а здійснюється у межах діяльності всього підприємства з систематичним виконанням трудових функцій. В договорі не зазначено, який саме конкретно результат роботи повинен передати підрядник замовнику, не визначено переліку завдань роботи, її обсягу, видів та оплати праці тощо. Об'єктом ремонту фасаду є трьохповерхова будівля, що передбачає отримання дозволу на виконання робіт підвищеної небезпеки, а також проходження відповідним працівником у встановленому порядку медичного огляду та психофізіологічної експертизи.

Враховуючи викладене, посадові особи Департаменту аналітики та контролю Одеської міської ради дійшли висновку, що укладений ТОВ «Виробничо-будівельна фірма «Олександр» з фізичною особою договір має ознаки трудового договору, а правовідносинам між його сторонами притаманні ознаки трудових відносин між роботодавцем та найманим працівником. При цьому, дії підприємства щодо надання трудовому договору форми цивільно-правового договору перешкоджають реалізації працівником права на працю, гарантованого Конституцією та законами України, а також права на відпочинок, щорічну оплачувану відпустку, право на здорові й безпечні умови праці, на об'єднання в професійні спілки.

24.07.2018 року ТОВ «Виробничо-будівельна фірма «Олександр» надало Департаменту аналітики та контролю Одеської міської ради зауваження та заперечення на акт інспекційного відвідування №ОМС-ОД494/940/АВ/44 від 20.07.2018 року разом з додатковою угодою №1 від 03.07.2018 року до договору про виконання роботи №02/07/18-1 від 02.07.2018 року. Позивач просив врахувати їх під час розгляду матеріалів перевірки.

На підставі акту інспекційного відвідування №ОМС-ОД494/940/АВ/44 від 20.07.2018 року, Департаментом аналітики та контролю Одеської міської ради прийнято постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 16.08.2018 року №ОМС-ОД494/940/АВ/44/ТД/ФС, якою на ТОВ «Виробничо-будівельна фірма «Олександр» накладено штраф в сумі 111 690 грн. за порушення ст.21, ч.3 ст.24 КЗпП України.

Не погоджуючись з законністю вказаної постанови ТОВ «Виробничо-будівельна фірма «Олександр» оскаржило її в судовому порядку.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов товариства, дійшов висновку, що укладений між ТОВ «Виробничо-будівельна фірма «Олександр» договір про виконання роботи №02/07/18-1 від 02.07.2018 року носить ознаки саме цивільно-правового договору, за яким працівник сам організовує роботу і виконує її на власний ризик та розсуд, не підлягає під дію правил внутрішнього трудового розпорядку, що діють на підприємстві. Проаналізувавши наданий позивачем з ОСОБА_2 договір від 16.08.2018 року №ОМС-ОД494/940/АВ/44/ТД/ФС та додаткову угоду до нього №1 від 03.07.2018 року суд встановив, що вони містять інформацію щодо кінцевого терміну, в межах яких виконавець зобов'язаний надати визначену договором виконану роботу, конкретно визначено, які саме роботи повинні бути виконані у вказані строки, а також вказана вартість таких робіт.

За висновками суду першої інстанції, Департаментом аналітики та контролю Одеської міської ради неправомірно не враховано надану товариством додаткову угоду №1 від 03.07.2018 року під час прийняття постанови про накладання штрафу.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

За змістом статті 265 КЗпП України посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

Юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Отже, встановлений контролюючим органом факт допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту) є правовою підставою для застосування до роботодавця штрафних санкцій.

Позиція відповідача у даній справі зводиться до того, що між позивачем та ОСОБА_2 мали місце трудові відносини, разом з тим укладений між ними цивільно-правовий договір не є трудовим договором, а тому позивачем допущено фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору.

За позицією позивача між ним та ОСОБА_2 мали місце відносини цивільно-правового характеру на підставі цивільно-правового договору про виконання роботи, а отже висновок відповідача про порушення ним вимог ч.3 ст.24 та ст.21 КЗпП (не укладення трудового договору з працівником) є безпідставним.

З огляду на наведене, визначальним для вирішення спірних правовідносин у цій справі є встановлення наявності/відсутності ознак трудових правовідносин між ТОВ «Виробничо-будівельна фірма «Олександр» та ОСОБА_2

Відповідно до ст.21 КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Натомість, у цивільно-правових відносинах діє принцип свободи договору, тобто сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Нормами ст.24 КЗпП України встановлено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання такої форми є обов'язковим: при організованому наборі працівників; при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров'я; при укладенні контракту; у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; при укладенні трудового договору з неповнолітнім (ст. 187 цього Кодексу); при укладенні трудового договору з фізичною особою; в інших випадках, передбачених законодавством України.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Натомість, цивільно-правовий договір - це угода між сторонами: громадянином і організацією (підприємством, тощо) на виконання першим певної роботи (а саме: договір підряду, договір про надання послуг, договір виконання робіт тощо), предметом якого є надання певного результату праці.

Згідно із ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

У цивільно-правових відносинах діє принцип свободи договору, тобто сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1ст.627 Цивільного кодексу України).

Статтею 628 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Відповідно до ст.837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Основною ознакою, що відрізняє цивільно-правові відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату.

Виконавець, який працює за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик, працівник не зараховується до штату установи (організації), не вноситься запис до трудової книжки та не видається розпорядчий документ про прийом його на роботу на певну посаду.

З аналізу наведених норм вбачається, що трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов'язаний виконувати не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт.

Відповідальність працівника за трудовим договором регулюється лише імперативними нормами, тобто нормами КЗпП України та інших актів трудового законодавства, що не можуть змінюватися сторонами у договорі, а відповідальність виконавця послуг (підрядника) у цивільно-правових відносинах визначається сторонами у договорі або чинним законодавством України, зокрема нормами Цивільного кодексу України.

Як вбачається з матеріалів справи, відносини між ТОВ «Виробничо-будівельна фірма «Олександр» та фізичною особою ОСОБА_2 відбувалися на підставі укладеного договору про виконання роботи №02/07/18-1 від 02.07.2018 року, відповідно до якого Виконавець зобов'язується виконати за завданням Замовника будівельні роботи з ремонту фасаду будівлі на об'єкті Замовника у строк з 02.07.2018 року по 01.08.2018 рік, а Замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Крім того, між позивачем та фізичною особою ОСОБА_2 03.07.2018 року було укладено Додаткову угоду №1 до Договору про виконання роботи №02/07/18-1 від 02.07.2018 року, якою визначено, що Замовник ставить перед Виконавцем певне завдання по виконанню будівельних робіт з ремонту фасаду будівлі у наступні строки: зміцнення кам'яної кладки поверхневим спец. покриттям - 150 м2 з 03.07.2018 по 23.07.2018 року; розбирання поясків з листової сталі - 150 м. з 24.07.2018 по 31.07.2018 року.

У пункті 2 Додаткової угоди №1, вказана вартість робіт, відповідно до якого: зміцнення кам'яної кладки поверхневим спец. покриттям - 150 м2 становить 4750 грн.; розбирання поясків з листової сталі - 150 м становить 450 грн.

Тобто, предметом вищенаведеного договору з урахуванням додатку до нього є виконання роботи на чітко визначеному об'єкті з визначеним обсягом (площею), що пов'язані з будівельними роботами по ремонту фасаду будівлі. Окрім того, конкретно визначено, які саме роботи повинні бути виконані у вказані строки, а також встановлено вартість таких робіт.

Також, з матеріалів справи вбачається, що на виконання пунктів 1.4, 2.1 Договору про виконання роботи №02/07/18-1 від 02.07.2018 року, укладеного між позивачем та фізичною особою ОСОБА_2 31.07.2018 року складено акт приймання-передачі виконаної роботи №1.

Зазначене є ознаками саме цивільно-правового договору.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта на те, що Додаткову угоду №1 до Договору про виконання роботи №02/07/18-1 від 02.07.2018 року не надано позивачем під час проведення інспекційного відвідування, що ставить під сумнів її існування під час здійснення перевірки, оскільки Департаментом аналітики та контролю Одеської міської ради, як суб'єктом владних повноважень, на якого КАС України покладає обов'язок доказування в адміністративному суді правомірності прийнятих ним рішень, не надано доказів, що відповідну додаткову угоду до договору складено після інспекційного відвідування.

Більше того, станом на дату прийняття оскаржуваної постанови про накладення штрафу Додаткова угода №1 до Договору про виконання роботи №02/07/18-1 від 02.07.2018 року була наявна у відповідача, а тому він зобов'язаний був врахувати її при розгляді матеріалів перевірки.

Також, апелянт посилається на те, що виконання ОСОБА_2 роботи згідно договору про виконання робіт №02/07/18-1 від 02.07.2018 року та додаткової угоди до нього від 03.07.2018 року має ознаки посади «штукатур», тоді як штатним розкладом ТОВ «Виробничо-будівельна фірма «Олександр» передбачені посади штукатура.

Однак, на переконання суду, лише те, що роботи штукатура за договором про виконання робіт, укладеним з ОСОБА_2, співпадають з назвою відповідної посади згідно штатного розпису, не може свідчити про трудовий характер відносин з даною особою.

Посилання апелянта на постанови Верховного Суду від 26.09.2018 року у справі №822/723/17 та від 04.07.2018 року у справі №820/1432/17, не приймаються до уваги, оскільки предметом розгляду Верховним Судом у вказаних справах були правові відносини відмінні від відносин, що є предметом розгляду у даній справі.

Так, у справі №822/723/17 Суд дійшов висновок про факт прийняття особи на роботу за професією різноробочого, оскільки працівник був ознайомлений з відповідною інструкцією з охорони праці для підсобного робітника, яка встановлювала правила роботи та поведінки, йому було роз'яснено його права та обов'язки, проінформовано під підпис про умови праці та наявність на робочому місці де він працюватиме небезпечних і шкідливих виробничих факторів і можливі їх наслідки впливу на здоров'я.

В іншій справі №820/1432/17 було встановлено, що між роботодавцем та особами були укладені трудові угоди, предметом яких було зобов'язання виконувати роботи (надавати послуги), тобто без кінцевого результату. За укладеними угодами працівники самостійно не організовували роботу, виконували її не на власний ризик та розсуд, а підпорядковувались відповідним посадовим особам, та відповідальність виконавця послуг не була передбачена договорами.

Натомість, у справі, що розглядається, як вже зазначено вище, згідно укладеного договору, виконавець на власний ризик виконав роботу власними засобами, він не підпорядковувся правилам внутрішнього трудового розпорядку, а в договорі зазначено, що сторона, винна в невиконанні або неналежному виконанні зобов'язань за договором, повинна в повному обсязі відшкодувати іншій стороні заподіяні збитки. Умовами договору, з урахуванням додатку до нього, були передбачені чітко визначені обсяги робіт за визначеним об'єктом, тобто передбачено кінцевий результат роботи.

Колегія суддів враховує, що чинне законодавство України не містить обов'язкових приписів, у яких випадках сторони зобов'язані укладати трудові договори, а в яких цивільно-правові договори (угоди) на виконання певних робіт, а отже сторони договору (працедавець та працівник) вільні у своєму виборі щодо форми оформлення відносин, і на свій розсуд вправі визначати вид такого договору.

Апелянт стверджує, що роботи за цивільно-правовою угодою, укладеною з ОСОБА_2 є роботами підвищеної небезпеки та можуть виконуватись виключно працівниками, які пройшли професійний добір, медичний огляд, спеціальне навчання та перевірку знань з охорони праці та протипожежної безпеки, а обов'язки щодо створення безпечних умов для виконання робіт покладаються виключно на роботодавця, а отже вказана особа, яка не є працівником, не могла бути залучена до виконання робіт.

Колегія суддів не приймає до уваги такі доводи апелянта, оскільки відповідно до ч.1 ст.6 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05.04.2007 року №877-V під час проведення позапланового заходу з'ясовуються лише ті питання, необхідність перевірки яких стала підставою для здійснення цього заходу, з обов'язковим зазначенням цих питань у посвідченні (направленні) на проведення заходу державного нагляду (контролю).

Як встановлено в судовому засіданні контролю підлягали лише питання щодо дотримання трудового законодавства в частині належного оформлення трудових відносин з найманими працівниками. У зв'язку з цим, на переконання суду, посилання апелянта на наявність чи відсутність відповідної дозвільної документації, що не було предметом перевірки, є безпідставним.

Щодо посилань апелянта на постанову Приморського районного суду м.Одеси від 19.10.2018 року по справі №522/14191/18, якою директора ТОВ «Виробничо-будівельна фірма «Олександр» ОСОБА_5 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.41 КУпАП, то колегія суддів зазначає, що частиною 6 статті 78 КАС України передбачено, що постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов'язковою для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Дослідивши зміст постанови Приморського районного суду м.Одеси від 19.10.2018 року по справі №522/14191/18 колегією суддів встановлено, що в ній відсутні встановленні обставини, які не підлягають доказуванню в рамках даної справи.

Більше того, доказів того, що вказана постанова набрала законної сили, Департаментом аналітики та контролю Одеської міської ради не надано.

Колегія суддів не надає правової оцінки посиланням апелянта на дотримання ним порядку проведення інспекційного відвідування, оскільки вказані обставини позивачем не заперечувалися і судом першої інстанції протилежне не встановлювалося.

На підставі викладеного у сукупності колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги Департаменту аналітики та контролю Одеської міської ради висновків суду не спростовують, а тому підстав для задоволення скарги та скасування рішення суду першої інстанції від 09 листопада 2018 року немає.

А відтак, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Департаменту аналітики та контролю Одеської міської ради залишити без задоволення, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлений 12 лютого 2019 року.

Головуючий: І.Г. Ступакова

Судді: А.І. Бітов

О.В. Лукянчук