Справа № 826/8824/17
Суддя: Файдюк Віталій Васильович
Дата ухвалення: 2019-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/8824/17 Суддя (судді) першої інстанції: Літвінова А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача Файдюка В.В.

суддів: Мєзєнцева Є.І.

Чаку Є.В.

при секретарі: Марчук О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 липня 2018 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві, Державної фіскальної служби у місті Києві про зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулась фізична особа - підприємець ОСОБА_4 з позовом Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві, Державної фіскальної служби, в якому просив зобов'язати Державну податкову інспекцію у Дарницькому районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві виключити з інтегрованої картки платника податків ІС «Податковий блок» відомості про заборгованість фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 по сплаті єдиного податку в сумі 139 893, 35 грн.

Позов обґрунтований тим, що судовим рішенням, яке набрало законної сили, було скасовано податкову вимогу Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 26 листопада 2015 року №3226-23 та підтверджено факт виконання ОСОБА_4 свого зобов'язання зі сплати єдиного податку в сумі 166 462, 00 грн., однак, відповідач протиправно залишив в інтегрованій картці позивача ІС «Податковий блок» відомості про заборгованість зі сплати єдиного податку в сумі 139 893, 35 грн.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 липня 2018 року даний адміністративний позов - задоволено частково.

Зобов'язано Державну податкову інспекцію у Дарницькому районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві відобразити в інтегрованій картці платника податків ІС «Податковий блок» відомості про сплату фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 єдиного податку в сумі 166 462, 00 грн. відповідно до платіжного доручення від 29 вересня 2015 року №1.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи частково даний позов, суд першої інстанції виходив з того, що постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 31 серпня 2016 року у справі №826/2301/16, яка набрала законної сили, було скасовано податкову вимогу ДПІ у Дарницькому районі ГУ ДФС у м. Києві від 26 листопада 2016 року №3226-23 та підтверджено факт виконання позивачем свого зобов'язання зі сплати єдиного податку в сумі 166 462,00 грн., яке було сплачено згідно платіжного доручення від 29 вересня 2015 року №1, тому відповідачем протиправно залишено в інтегрованій картці ФОП ОСОБА_4 відомості про заборгованість зі сплати єдиного податку в сумі 139 893,35 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що кошти, сплачені позивачем відповідно до квитанції №1 від 29 вересня 2015 року - відсутні, крім того, Порядок ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, не передбачає механізм виключення з інтегрованої картки платника відомостей щодо заборгованості позивача.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги, в судове засідання не з'явилися. Про причини своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що особиста участь сторін в судовому засіданні не обов'язкова, колегія суддів визнала можливим проводити розгляд апеляційної скарги за відсутності представників сторін.

Згідно ч. 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Як встановлено судом першої інстанції, постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 серпня 2016 року №826/2301/16, яка набрала законної сили 03 листопада 2016 року, скасовано податкову вимогу Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 26 листопада 2015 року №3226-23, та підтверджено факт виконання ОСОБА_4 свого зобов'язання зі сплати єдиного податку в сумі 166 462, 00 грн. відповідно до платіжного доручення від 29 вересня 2015 року №1.

На виконання вказаної постанови Окружного адміністративного суду міста Києва фізична особа-підприємець ОСОБА_4 звернувся до Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві із листом, в якому просив відповідача виключити з облікових баз даних Державної фіскальної служби України відомості щодо його заборгованості зі сплати єдиного податку.

Листом від 30 березня 2017 року №4088/К/26-51-17-41 відповідач повідомив позивача про те, що незважаючи причину несплати податкових зобов'язань Податковий кодекс не звільняє платника податків від обов'язку сплатити основну суму податкового зобов'язання або боргу, а податковий орган, відповідно, - від стягнення такого боргу. Додатково позивача було повідомлено, що на виконання постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 серпня 2016 року №826/2301/16, податкову вимогу від 26 листопада 2015 року №3226-23 та рішення від 28 грудня 2015 року №10432/к/26-51-23-31 було скасовано, але відповідно до даних інтегрованої картки платника податків, заборгованість ОСОБА_4 перед бюджетом не погашено.

Не погоджуючись з позицією відповідача, викладеною в даному листі №4088/К/26-51-17-41, позивач звернувся зі скаргою до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві, у відповідь на яку отримав лист від 21 квітня 2017 року №2812/К/26-15-17-01-26, де зазначено, що лист Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві 30 березня 2017 року №4088/К/26-5І-17-4І не є рішенням контролюючого органу, а тому не підлягає розгляду згідно зі статтею 56 Податкового кодексу України, крім того, зазначено, що резолютивна частина постанови від 31 серпня 2016 року №826/2301/16 не містить інформації щодо виключення даних з інтегрованої картки платника ІС «Податковий блок» про заборгованість зі сплати єдиного податку у сумі 139 893,35 грн., та поінформовано позивача про подальше застосування заходів стягнення податкового боргу.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням контролюючого органу, вважаючи його протиправними, а свої права порушеними, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Конституцією України, Податковим кодексом України, який регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

В силу вимог ч.2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до пп. 14.1.175 п. 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до пп. 14.1.153 п. 14.1 статті 14 ПК України податкова вимога - письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу.

Відповідно до 57.1 ПК України, платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно статті 59 Податкового кодексу України, у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Отже, як вірно було зазначено судом першої інстанції, податкова вимога формується виключно у зв'язку з несплатою платником податків у встановлений законом строк узгодженої суми грошового зобов'язання, що набула статусу податкового боргу.

При цьому, відповідно до пункту 56.1 статті 56 Податкового кодексу України, рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

Так, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення - рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення в межах строків давності.

При цьому, при зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання недійсним рішення контролюючого органу грошове зобов'язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили (п.56.18 статті 56 ПК України).

Як було зазначено вище, позивач оскаржив податкову вимогу від 26 листопада 2015 року №3226-23 до Окружного адміністративного суду міста Києва. Постановою суду від 31 серпня 2016 року по справі №826/2301/16, яка набрала законної сили, скасовано вказану податкову вимогу та підтверджено факт виконання ОСОБА_4 свого зобов'язання зі сплати єдиного податку в сумі 166 462, 00 грн. відповідно до платіжного доручення від 29 вересня 2015 року №1.

Зокрема, судом зазначено про те, що факт подання до установи банку платіжного доручення від 29 вересня 2015 року № 1 на перерахування суми коштів в рахунок оплати єдиного податку, яке було одержано банком 29 вересня 2015 року, свідчить про те, що обов'язок ОСОБА_5 щодо сплати податку в сумі 166 462 грн. припинився до 29 вересня 2015 року відповідно, у зв'язку з чим у контролюючого органу не було підстав для формування вимоги про сплату боргу.

Відповідно до Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» №2346-111 (далі - Закон №2346-111) переказ коштів (далі - переказ) - рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі.

Підпунктом 8.1. п.8 статті 8 Закону №2346-111 передбачено, що банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження.

У разі надходження розрахункового документа клієнта до обслуговуючого банку після закінчення операційного часу банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в цьому розрахунковому документі, не пізніше наступного робочого дня.

В свою чергу, відповідно до п.22.4. статті 22 Закону №2346-111 під час використання розрахункового документа ініціювання переказу є завершеним:

- для платника - з дати надходження розрахункового документа на виконання до банку платника;

- для банку платника - з дати списання коштів з рахунка платника та зарахування на рахунок отримувача в разі їх обслуговування в одному банку або з дати списання коштів з рахунка платника та з кореспондентського рахунка банку платника в разі обслуговування отримувача в іншому банку.

При цьому, банки мають забезпечувати фіксування дати прийняття розрахункового документа на виконання.

Відповідно до п. 129.6 статті 129 Кодексу за порушення строків зарахування податків до бюджетів або державних цільових фондів, установлених Законом №2346-111, з вини банку такий банк сплачує пеню за кожний день прострочення, включаючи день сплати, та штрафні санкції у розмірах, встановлених Кодексом, а також несе іншу відповідальність, встановлену Кодексом, за порушення порядку своєчасного та повного внесення податків, зборів, платежів до бюджету або державного цільового фонду. При цьому платник податків звільняється від відповідальності за несвоєчасне або перерахування не в повному обсязі таких податків, зборів та інших платежів до бюджетів та державних цільових фондів, включаючи нараховану пеню або штрафні санкції.

Тобто, орган Державної фіскальної служби не застосовує до суб'єкта господарювання штрафні санкції у випадку несвоєчасного перерахування (неперерахування) коштів з вини банку.

Враховуючи наведене, колегія суддів критично ставиться до посилання відповідача на те, що кошти, сплачені ОСОБА_4 відповідно до квитанції від 29 вересня 2015 року №1 відсутні на відповідному рахунку, оскільки платник податків не має нести відповідальність за затримку перерахунку коштів третьою особою, в даному випадку - банком.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо того, що будь-якої іншої податкової вимоги відповідачем не складалось, в той час як непогашена, на думку податкового органу, заборгованість позивача існує на підставі податкової вимоги від 26 листопада 2015 року №3226-23, яка наразі визнана протиправною та, відповідно, скасована. Тобто, на даний час податковий борг, що обліковується в інтегрованій картці платника, є безпідставним, фактично не існує та міститься лише у такій картці, що безперечно порушує права позивача.

Крім того, твердження відповідача щодо відсутності механізму виключення з інтегрованої картки платника відомостей щодо заборгованості позивача не береться до уваги, оскільки не відповідає дійсності.

Наказом Міністерства фінансів України від 07 квітня 2016 року №422 затверджено «Порядок ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (далі - Порядок), який визначає організацію діяльності з ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Порядком визначено, що інтегрована картка платника (далі - ІКП) - форма оперативного обліку податків, зборів, митних платежів до бюджетів та єдиного внеску, що ведеться за кожним видом платежу та включає перелік показників підсистем інформаційної системи органів ДФС, які характеризують стан розрахунків платника з бюджетами та цільовими фондами.

З метою обліку нарахованих і сплачених сум податків, зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску органами ДФС відкриваються ІКП за кожним платником та кожним видом платежу, які повинні сплачуватися такими платниками.

ІКП містить інформацію про облікові операції та облікові показники, які характеризують стан розрахунків платника податків з бюджетами та цільовими фондами за відповідним видом платежу.

Органу ДФС, в якому перебуває платник за основним місцем обліку, надається доступ до ІКП, відкритих за основним місцем обліку, для внесення відповідної інформації, а за неосновним місцем обліку - в режимі перегляду.

Отже, на підставі викладеного, у платників податків наявний такий спосіб захисту порушеного права як зобов'язання податкового органу, в якому платник податків перебуває на податковому обліку, внести зміни до картки особового рахунку платника податків.

Відповідно до ч. 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, відповідачем як суб'єктом владних повноважень не було виконано обов'язок щодо доказування правомірності своїх дій, оскільки не надано обґрунтованих та підтверджених належними доказами пояснень щодо фактичного існування податкового боргу позивача.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив обставини справи, надав їм належну правову оцінку та ухвалив законне судове рішення про задоволення позовних вимог.

Підсумовуючи наведене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження, оскаржуване рішення прийняте відповідно до норм матеріального та процесуального права, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції немає.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 246, 308, 315, 316, 321, 325, 329, 331 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 липня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків передбачених п. 2 ч. 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя: Файдюк В.В.

Судді: Мєзєнцев Є.І.

Чаку Є.В.