Справа № 1940/1506/18
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2019-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2019 рокуЛьвів№ 857/4360/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача Шинкар Т.І.,

суддів Пліша М.А.,

Макарика В.Я.,

секретаря судового засідання Гром І.І.,

розглянувши у судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду (головуючий суддя - Подлісна І.М.), ухвалене у відкритому судовому засіданні в м.Тернопіль о 11 год. 21 хв. 30 жовтня 2018 року, повне судове рішення складено 05 листопада 2018 року, у справі №1940/1506/18 за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Національної поліції України у Тернопільській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В:

31.07.2018 ОСОБА_3 звернулась в суд з позовом до Управління Національної поліції у Тернопільській області, просила: визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Тернопільській області №1913 від 01.07.2018 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівника поліції»; визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Тернопільській області №190 о/с від 02.07.2018 «По особовому складу», яким ОСОБА_3 звільнено зі служби в поліції за п.6 ч.1 ст.77 (у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України) Закону України «Про Національну поліцію»; поновити ОСОБА_3 на посаді оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Теребовлянського відділу поліції ГУ Національної поліції в Тернопільській області; стягнути з Головного управління Національної поліції в Тернопільській області в користь ОСОБА_3 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з період 02.07.2018 по поновлення на роботі.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що недотримання службової дисципліни є дисциплінарним проступком, за вчинення якого до особи-порушника застосовуються заходи дисциплінарного стягнення, зокрема, звільнення з органів внутрішніх справ. Суд першої інстанції на підставі долучених учасниками справі доказів дійшов висновку, що грубе порушення позивачем службової та транспортної дисципліни спричинило негативні наслідки для репутації органів поліції. Так, інформація про те, що позивачка являється поліцейським була відомою і цивільним особам, а саме свідкам її відмови від проходження освідчення. Образ працівника поліції в громадському суспільстві піддався обговоренню та засудженню, репутація отримала неприємну характеристику. Зазначені та зафіксовані дії позивача, на переконання суду першої інстанції, свідчать про грубе порушення позивачем ст.7 Дисциплінарного статуту ОВС, норм Наказу МВС України №326 від 28.04.2016 «Про затвердження правил етичної поведінки працівників апарату Міністерства внутрішніх справ України, територіальних органів, закладів, установ та підприємств, що належать до сфери управління МВС» щодо недопущення, у тому числі поза роботою, дій і вчинків, які можуть зашкодити роботі чи негативно вплинути на репутацію працівників МВС, оскільки, будучи співробітником поліції, позивач відмовилася виконувати законні вимоги поліцейського, хоча навпаки повинна з гідністю і честю поводитись в позаслужбовий час, бути прикладом в дотриманні громадського порядку та законності, виявляти повагу до колег по службі.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, просить скасувати рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2018 року та прийняти нове, яким позов задовольнити. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що жодних порушень службової та транспортної дисципліни, норм професійної та службової етики, а також Правил дорожнього руху позивач не допускала, транспортним засобом не керувала. Скаржник вказує, що постанова про накладення на позивача адміністративного стягнення за ч.6 ст.121 КУпАП серії ВР №067707 від 29.06.2018 скасована Теребовлянським районним судом в зв'язку з відсутністю в діях позивача складу адміністративного правопорушення. Зазначає, що жодних доказів того, що позивач керувала транспортним засобом, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, в тому числі і в фрагментах відеозапису, немає. Крім того, вказує, що запис на нагрудних відеокамерах починається лише після того моменту, коли позивач повернулась від патрульних поліцейських після звернення до них за допомогою в транспортуванні несправного автомобіля і присіла на сидіння водія, щоб дістати документи, відеозаписи про перебування позивача за кермом відсутні. Вважає, що відповідачем не доведено факти порушення позивачем службової і транспортної дисципліни, які стали підставою для видання наказів про звільнення з роботи, отже судом ухвалене незаконне і необґрунтоване рішення про відмову в задоволенні адміністративного позову.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що доводи апеляційної скарги не спростовують фактів, встановлених судом першої інстанції під час розгляду справи та доведених при проведенні службового розслідування, а при прийнятті оскаржуваних наказів відповідач діяв у спосіб, передбачений Дисциплінарним статутом ОВС та Інструкцією про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ.

В судовому засіданні позивач та представник позивача апеляційну скаргу підтримали, представник відповідача щодо апеляційної скарги заперечив, просив залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що оскаржуване рішення суду першої інстанції вимогам ст.242 КАС України не відповідає.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_3 відповідно до Наказу начальника ГУ Національної поліції в Тернопільській області №182 о/с від 26.06.2018 призначена на посаду оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Теребовлянського відділу поліції в Тернопільської області з 23.06.2018.

У зв'язку з надходженням до ГУ НП в Тернопільській області 29.06.2018 інформації про грубе порушення транспортної дисципліни з боку оперуповноваженого СКП Теребовлянського ВП ГУНП в області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 наказом від 02.07.2018 №19/2 призначено службове розслідування за фактом грубого порушення транспортної дисципліни з боку ОСОБА_3 (а.с.54).

02.07.2018 за результатами розгляду матеріалів службового розслідування затверджено висновок, відповідно до якого за грубе порушення службової та транспортної дисципліни, яке полягало в порушенні вимог п.1 ч.1 ст.18 Закону України «Про Національну поліцію», ст.1 та ст.7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, ст.14 Закону України «Про дорожній рух», Правил етичної поведінки поліцейських, недотримання професійної та службової етики, що виразилось в уникненні від проходження огляду на стан сп'яніння при підозрі на керування транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння, оперуповноваженого СКП Теребовлянського ВП ГУНП в області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 запропоновано звільнити зі служби в Національній поліції.

Наказом ГУ Національної поліції в Тернопільській області від 02.07.2018 №1913 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівника поліції» наказано звільнити оперуповноваженого СКП Теребовлянського ВП ГУНП в області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 зі служби в Національній поліції.

Наказу ГУ Національної поліції в Тернопільській області від 02.07.2018 №190 о/с (по особовому складу) старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 звільнено зі служби в поліції за п.6 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв'язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України) (а.с.46).

Вважаючи вказані накази про звільнення та факти викладені у висновку службового розслідування протиправними та такими, що підлягають до скасування, ОСОБА_3 звернулась із позовом до суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Пунктом 1 частин 1 статті 18 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 №580-VIII, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, (далі - Закон №580-VIII) встановлено, що поліцейський зобов'язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.77 Закону №580-VIII поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Статтею 19 Закону №580-VIII встановлено, що підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Згідно з п.4 Розділ XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №580-VIII до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Відповідно до п.9 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з прийняттям Закону України «Про Національну поліцію»» від 23.12.2015 №901-VIII до набрання чинності Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції» на поліцейських поширюється дія Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України».

Статтею 1 Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» від 22.02.2006 №3460-IV, чинний на час виникнення спірних правовідносин, (далі - Дисциплінарний статут) встановлено, що службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.5 Дисциплінарного статуту за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом. Особи рядового і начальницького складу, яких в установленому законодавством порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або матеріальної відповідальності, водночас можуть нести і дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Статтею 7 Дисциплінарного статуту встановлено, що службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу, зокрема, дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; дотримуватися норм професійної та службової етики; виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету.

Отже, службова дисципліна полягає у виконанні (дотриманні) законодавчих та підзаконних актів із питань службової діяльності та бездоганному і неухильному додержанні порядку і правил, що такими нормативними актами передбачені.

Згідно з п.5 ч.1 ст.12 Дисциплінарного статуту на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни може накладатися такий вид дисциплінарного стягнення як звільнення з посади.

Порядок накладання дисциплінарних стягнень визначено статтею 14 Дисциплінарного статуту відповідно до якої з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.

Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення.

Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ. Зміст наказу доводиться до відома особи рядового або начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис.

При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо.

Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

При цьому, суд апеляційної інстанції зауважує, що визначення виду дисциплінарного стягнення належить безпосередньо до дискреційних повноважень органу, який вільний у виборі останнього. Виходячи з фактичних обставин скоєного проступку та особи порушника, начальник ГУНП може застосувати до нього стягнення у межах компетенції, виходячи із обставин справи.

Відповідно до статті 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, з метою належної організації заходів, спрямованих на захист прав і свобод людини, зміцнення службової дисципліни в діяльності органів та підрозділів внутрішніх справ, попередження надзвичайних подій за участю особового складу, упорядкування питань призначення, проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ, а також підвищення ефективності роботи підрозділів кадрового забезпечення Наказом Міністерства внутрішніх справ України 12.03.2013 №230 затверджено Інструкцію про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України (далі - Інструкція), чинна на час виникнення спірних правовідносин.

Згідно з п.1.2 Інструкції службове розслідування - комплекс заходів, які здійснюються у межах компетенції з метою уточнення причин і умов подій, що стали підставою для призначення службового розслідування, ступеня вини особи (осіб), якою (якими) вчинено дисциплінарний проступок, а також з'ясування інших обставин.

Відповідно до п.2.1 підставами для проведення службового розслідування є порушення особами РНС службової дисципліни, у тому числі скоєння кримінальних або адміністративних правопорушень, знищення або втрата службових документів, доручених або охоронюваних матеріальних цінностей, вчинення особами РНС діянь, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, інші події, пов'язані із загибеллю (смертю) осіб РНС чи їх травмуванням (пораненням), а також події, які сталися за участю осіб РНС і можуть викликати суспільний резонанс.

З матеріалів справи встановлено, що підставою для проведення службового розслідування стала інформація про грубе порушення транспортної дисципліни з боку оперуповноваженого СКП Теребовлянського ВП ГУНП в області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3, а саме 28.06.2018 о 23.20 працівниками УПП в Тернопільській області ДПП Національної поліції України в ході нагляду за дорожнім рухом по вул.Шевченка, що в м.Теребовля, Тернопільської області, зупинено автомобіль «Honda Prelude», реєстраційний номер НОМЕР_1, водій якого порушив Правила дорожнього руху, а саме, в темну пору доби керував автомобілем на якому державний номерний знак не освітлювався.

Як зазначено у відзиві на позовну заяву в ході спілкування з водієм стало відомо, що це поліцейський, старший лейтенант поліції ОСОБА_3, під час розмови з якою патрульними поліцейськими виявлено в ОСОБА_3 ознаки алкогольного сп'яніння, а саме різкий запах алкоголю з ротової порожнини, порушення координації рухів, порушення вимови.

Початок службового розслідування визначається датою видання наказу про його призначення. Завершення службового розслідування визначається датою затвердження начальником, який призначив службове розслідування, висновку за результатами службового розслідування (далі - висновок службового розслідування) (п.5.2-5.3 Інструкції).

Відповідно до п.8.1 Інструкції підсумковим документом службового розслідування є висновок службового розслідування, який складається зі вступної, описової та резолютивної частин.

Згідно з п.5.4 Інструкції якщо вину особи РНС повністю доведено, начальник приймає рішення про її притягнення до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення. Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що мета службового розслідування полягає в тому, щоб повно, об'єктивно та всебічно встановити: обставини (час, місце) і наслідки правопорушення, з приводу якого було призначено розслідування; осіб, винних у правопорушенні, та осіб, дії чи бездіяльність яких сприяли негативним наслідкам або створювали загрозу їх спричинення; наявність причинного зв'язку між неправомірним діянням особи, щодо якої призначено службове розслідування, та його наслідками; причини правопорушення та умови, що сприяли правопорушенню; вимоги законів чи інших нормативно-правових актів, розпорядчих документів або службових обов'язків, що були порушені; ступінь вини кожної з осіб, причетних до правопорушення, та мотиви протиправної поведінки працівника органів внутрішніх справ і його ставлення до вчиненого.

Підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності є невиконання або неналежне виконання поліцейським вимог конкретних актів законодавства, наказів та інших відомчих нормативно-правових актів, тобто будь-яке притягнення особи до дисциплінарної відповідальності повинно мати чітко вказану підставу для застосування дисциплінарного стягнення, передбачену або Кодексом законів про працю України, або спеціальним нормативно-правовим актом, яким, в даному випадку, є Закон України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ». Як наслідок, рішення про накладення дисциплінарного стягнення повинно бути винесене в законодавчо встановленому порядку та з дотриманням встановлених строків.

У висновку службового розслідування за фактом грубого порушення службової дисципліни з боку працівника СКП Теребовлянського ВП ГУНП в Тернопільській області зазначено, що ОСОБА_3 28.06.2018 о 23.20 керувала в темну пору доби автомобілем, на якому державний номерний знак не освітлювався, чим порушила вимоги п.2.9 (В) ПДР України. Під час розмови із старшим лейтенантом поліції ОСОБА_3 патрульними поліцейськими виявлено у останньої ознаки алкогольного сп'яніння (різкий запах алкоголю з ротової порожнини, порушення координації рухів, порушення вимови). В подальшому, відповідно до передбаченої законом процедури старшому лейтенанту поліції ОСОБА_3 в присутності 2-х свідків запропоновано пройти відповідний тест, з метою підтвердження чи спростування факту керування транспортним засобом у стані сп'яніння. Однак у присутності свідків вказаний працівник поліції відмовилась від проходження огляду на стан сп'яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою технічних засобів, а також в найближчому спеціалізованому медичному закладі.

29.06.2018 о 00.20 відносно старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 у зв'язку з відмовою пройти огляд на стан сп'яніння працівниками патрульної поліції складено протокол про адміністративне правопорушення серії БД №431466 за ч.1 ст.130 КУпАП.

Також за порушення п.2.9 (В) ПДР України відносно ОСОБА_3 винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ВР №067707 за ч.6 ст.121 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу розміром 170 гривень.

Опитані в ході проведення службового розслідування поліцейські роти №4 батальйону УПП в Тернопільській області ДПП НПУ рядові поліції ОСОБА_4 та ОСОБА_5 вказані факти підтвердили.

Водночас, згідно з поясненнями ОСОБА_3 28.06.2018 близько 23 год 30 хв. вона перебувала у м.Теребовля в центрі біля «Укрпошти» в автомобілі марки «Honda Prelude», реєстраційний номер НОМЕР_1, який був технічно несправний. В поясненнях зазначено, що вказаним автомобілем ОСОБА_3 не керувала, а сиділа на місці водія та чекала на ОСОБА_6, який і керував транспортним засобом, однак у зв'язку з технічною несправністю вийшов з автомобіля та пішов по свій автомобіль для того, щоб затягнути несправний транспортний засіб додому.

Також вказано, що перебуваючи в автомобілі через деякий час під'їхали працівники патрульної поліції та запитали чи все в порядку з автомобілем і чи не потрібна будь-яка допомога. ОСОБА_3 вийшла з автомобіля та при спілкування з поліцейськими останні запропонували пройти обстеження на визначення стану алкогольного сп'яніння від чого ОСОБА_3 відмовилась, оскільки не вживала спиртних напоїв. Після того як працівники поліції перевірили посвідчення водія та документи на транспортний засіб, які були в наявності, ОСОБА_3 повернулась в автомобіль та чекала на ОСОБА_6, який приблизно через 30 хв. під'їхав на своєму автомобілі.

Аналогічні пояснення щодо несправності транспортного засобу та не керування таким ОСОБА_3 надані 02.07.2018 ОСОБА_6, який також підтвердив, що 28.06.2018 керував автомобілем марки «Honda Prelude», реєстраційний номер НОМЕР_1, однак у зв'язку з поломкою останнього, щоб отримати допомогу, залишив автомобіль, тоді як ОСОБА_3 залишалась в автомобілі на місці пасажира (а.с.58).

Також до матеріалів справи долучено розписку ОСОБА_6 від 29.06.2018 відповідно до якої ОСОБА_6 зобов'язується забрати автомобіль марки «Honda Prelude», реєстраційний номер НОМЕР_1, і доставити цей автомобіль за місцем проживання - вул.Зазамче, м.Теребовля, Тернопільська область.

Як вбачається зі змісту висновку службового розслідування та Наказу №1913 від 01.07.2018 проступки, несумісні з подальшим проходженням служби в Національній поліції України полягали у керуванні ОСОБА_3 транспортним засобом напідпитку та не виконанні законної вимоги поліцейського пройти огляд на стан алкогольного сп'яніння, що негативно впливає на імідж та репутацію Національної поліції України, а також підривають довіру населення до поліцейських.

Таким чином, для визначення правомірності звільнення позивача із служби в поліції у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби підлягає встановленню факт керування позивачем транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння, який ставиться у вину позивачу, та не виконання законної вимоги поліцейського пройти огляд на стан алкогольного сп'яніння, що повинно бути підтверджено належними та допустимими доказами, яким суд має дати відповідну оцінку.

Згідно з п.1.10 Правил дорожнього руху водій - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Відповідно до п.2.9 Правил дорожнього руху водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

У п.27 Постанови пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23.12.2005 №14 зазначено, що відповідальність за ст.130 КУпАП несуть особи, які керують транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Отже, притягненою до відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП може бути лише особа, яке керувала транспортним засобом (водій), тоді як відповідальність за знаходження біля автомобіля, або в непрацюючому чи не рухомому автомобілі, в тому числі перебування особи в якості пасажира на місці водія в нерухомому транспортному засобі навіть у стані алкогольного сп'яніння ст.130 КУпАП не охоплюється.

До матеріалів справи долучено постанову Теребовлянського районного суду від 27.09.2018 у справі №606/1527/18, винесену за результатами розгляду матеріалів, які надійшли від Управління патрульної поліції в Тернопільській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 за ч.1 ст.130 КУпАП, в якій зазначено, що в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 28 червня 2018 року не керувала транспортним засобом марки «Honda Prelude 2.0» д.н.з. НОМЕР_1, а тому не порушила п. 2.5 ПДР України. Так, допитані в судовому засіданні свідки дали показання, що 28 червня 2018 року о 23:20 год. автомобілем НОМЕР_1 керував ОСОБА_7, ОСОБА_3 була його пасажиром. Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 дав показання, що він є батьком ОСОБА_3, та що 28 червня 2018 року у вечірню пору доби він надав свій автомобіль для керування ОСОБА_7, а його донька ОСОБА_3 була пасажиром (а.с.92-94).

За таких обставин, постановою Теребовлянського районного суду від 27.09.2018 у справі №606/1527/18 провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, стосовно ОСОБА_3 закрито у зв'язку із відсутністю в її діях складу вказаного адміністративного правопорушення.

Згідно з даними автоматизованої судової системи Єдиний державний реєстр судових рішень постанова Теребовлянського районного суду від 27.09.2018 у справі №606/1527/18 набрала законної сили 09.10.2018.

Відповідно до ч.6 ст.78 КАС України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов'язковою для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що у висновку службового розслідування міститься покликання на записи з нагрудних відео - камер працівників патрульної поліції, які перебували на місці події, однак відповідно до листів УПП в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції від 17.07.2018 та від 10.10.2018 інформація щодо надання відеозаписів події, що мала місце 28.06.2018 в м.Теребовля по вул.Шевченка у розпорядженні УПП в Тернопільській області ДПП відсутня, а відеозаписи бортової камери поліцейського автомобіля екіпажу №203 від 28.06.2018 не збережені у зв'язку з обмеженням технічних можливостей для зберігання такої інформації протягом тривалого часу.

Вказане підтверджено представником відповідача і у судовому засіданні суду апеляційної інстанції.

За таки обставин суд апеляційної інстанції позбавлений об'єктивної можливості надати оцінку інформації з зазначених відеозаписів та зафіксованих у них подіям.

Разом з тим, до матеріалів справи долучено довідку від 29.06.2018, видану ОСОБА_9, який згідно з витягу з реєстру платників єдиного податку зареєстрований як фізична особа-підприємець, серед видів діяльності за КВЕД - 45.20. Технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів. Відповідно до вказаної довідки 29.06.2018 о 03 год 30 хв. ОСОБА_9, працівник СТО по вул. Князя Василька, 150 у м.Теребовля здійснив огляд технічного стану транспортного засобу марки «Honda Prelude» д.н.з. НОМЕР_1 під час якого виявлено розрив ременя ГРМ, окислення контактів для освітлення заднього номерного знаку, вихід з ладу лампочки передньої правої факи, розряд акумулятора.

Щодо долучених до матеріалів справи пояснень свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11, то такі надані щодо подій, які мали місце на стадії складання протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП відносно ОСОБА_8 та містять інформацію про відмову ОСОБА_3 проходити огляд на стан алкогольного сп'яніння, однак наданими поясненнями не підтверджено факт керування ОСОБА_8 транспортним засобом марки «Honda Prelude» д.н.з. НОМЕР_1.

Відповідно до ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3)показаннями свідків.

Частиною 1 статті 90 КАС України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

На підставі аналізу вказаних законодавчих положень та обставин справи, враховуючи зміст наданих пояснень, даючи аналіз зазначеним висновку службового розслідування та оспорюваним наказам, враховуючи встановлену постановою Теребовлянського районного суду від 27.09.2018 у справі №606/1527/18 відсутність в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що висновки службового розслідування щодо керування ОСОБА_3 транспортним засобом напідпитку спростовано належними та допустимими доказами, протилежного відповідачем не доведено.

Щодо не виконання законної вимоги поліцейського пройти огляд на стан алкогольного сп'яніння, то суд апеляційної інстанції зауважує, що відповідно до п.2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Інструкція про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затверджена Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров'я України №1452/735 від 09 листопада 2015 року, встановлює, що огляду на стан сп'яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп'яніння згідно з ознаками такого стану.

За відсутності належних та достатніх доказів керування позивачем транспортним засобом марки «Honda Prelude», державний номерний знак НОМЕР_1, вимога поліцейського пройти огляд на стан алкогольного сп'яніння не може вважатись законною.

Розділом 2 Наказу Міністерства органів внутрішніх справ України № 326 від 28.04.2016 «Про затвердження Правил етичної поведінки працівників апарату Міністерства внутрішніх справ України, територіальних органів, закладів, установ і підприємств, що належать до сфери управління МВС» встановлено, що гідна поведінка як один з принципів етики працівників МВС передбачає: повагу до гідності інших осіб, ввічливість та дотримання високої культури спілкування; доброзичливість і запобігання виникненню конфліктів у стосунках з громадянами; недопущення, у тому числі поза роботою, дій і вчинків, які можуть зашкодити роботі чи негативно вплинути на репутацію працівників МВС.

Працівник поліції згідно Присяги та Правил поведінки не повинен за будь-яких умов зраджувати моральним принципам служби, що відповідають вимогам держави і очікуванням суспільства, їх неухильне дотримання - справа честі і обов'язку кожного працівника.

Дотримання норм поведінки, установлених цими Правилами, є моральним обов'язком кожного працівника МВС.

Відповідачем належними та допустимими доказами не підтверджено, що позивач 28.06.2018 вчинила дії, які порушили норми професійної етики в частині додержання обов'язку недопущення дій і поведінки, які можуть зашкодити репутації та авторитету Національної поліції України, викликати негативний громадський резонанс.

Окрім того, при прийнятті наказу про звільнення позивача не взято до уваги попередню поведінку, ставлення до служби та стаж роботи в органах поліції.

Згідно з ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Оскільки відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не надав до суду достатніх доказів на спростовування аргументів апеляційної скарги, а подані скаржником докази в своїй сукупності вказують на безпідставність накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо відсутності правових підстав для задоволення позову.

З огляду на те, що днем звільнення вважається останній день роботи (п.2.27 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників), позивача слід поновити на посаді оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Теребовлянського відділу поліції ГУ Національної поліції в Тернопільській області з 03.07.2018.

Відповідно до ст.235 Кодексу Законів про працю України у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, але не більш як за один рік.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» №108/95-ВР від 24.03.1995 за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 (далі - Порядок №100).

Згідно з п.5 Порядку №100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Відповідно до п.8 Порядку №100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

З урахуванням довідки Головного управління Національної поліції в Тернопільській області від 29.01.2019 №36/3/01-2019, слід стягнути з Головного управління Національної поліції в Тернопільській області на користь позивача 16921,64 грн. грошового забезпечення за час вимушеного прогулу з 03.07.2018 по 04.02.2019.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

У п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

З огляду на викладене, враховуючи положення ст.317 КАС України, прецедентної практики ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить переконання, що висновки суду першої інстанції щодо правомірності винесення наказів Головного управління Національної поліції в Тернопільській області №1913 від 01.07.2018 та №190 о/с від 02.07.2018 не відповідають обставинам справи, такі зроблені з неправильним застосуванням норм матеріального права, а тому рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Щодо судових витрат, то з врахуванням ст.139 КАС України такі не належить стягувати з сторін спору.

Керуючись статтями 229, 241, 243, 250, 308, 310, 317, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2018 року у справі №1940/1506/18 скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Тернопільській області №1913 від 01.07.2018 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівника поліції».

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Тернопільській області №190 о/с від 02.07.2018 «По особовому складу», яким ОСОБА_3 звільнено зі служби в поліції за п.6 ч.1 ст.77 (у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України) Закону України «Про Національну поліцію».

Поновити ОСОБА_3 з 03.07.2018 на посаді оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Теребовлянського відділу поліції ГУ Національної поліції в Тернопільській області.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Тернопільській області на користь ОСОБА_3 16921,64 грн. грн. грошового забезпечення за час вимушеного прогулу.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач Т. І. Шинкар
судді М. А. Пліш
В. Я. Макарик
Повне судове рішення складено 08.02.2019