Справа № 821/909/18
Суддя: Морська Г.М.
Дата ухвалення: 2019-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
____________________________________________________________________
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2019 р. м. ХерсонСправа № 821/909/18

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Морської Г.М.

розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом колективного виробничо-комерційного підприємства "Побутсервіс" до Державного реєстратора Херсонської обласної філії Комунального підприємства "Центр державної реєстрації" Крамчаніна Олександра В'ячеславовича , за участю третьої особи - товариства з обмеженою відповідальністю "Агропромбудіндустрія" про визнання протиправними та скасування рішень,

встановив:

Колективне виробничо-комерційне підприємство "Побутсервіс" (далі - позивач) звернулося до суду із адміністративним позовом до державного реєстратора Херсонської обласної філії комунального підприємства "Центр державної реєстрації" Крамчаніна Олександра В'ячеславовича (далі-відповідач), за участю третьої особи - товариства з обмеженою відповідальністю "Агропромбудіндустрія" (далі-третя особа), в якому просить визнати протиправними та скасувати рішення від 10.10.2017 року № 37499598, № 37498554, № 37497837, №37496291, № 37493185, №37492364, № 37490301, № 37488344, № 37486978 про реєстрацію права власності за ТОВ "Агропромбудіндустрія" на житлові будиночки сезонного літнього призначення, що розташовані на території бази відпочинку "Мрія" по вул. Морська б/н в с. Залізний Порт, Голопристанського району Херсонської області. м

Ухвалою від 04.06.2018 року суддею Кисильовою О.Й. у справі відкрите спрощене позовне провадження, учасникам справи надано строк для подання заяв по суті, призначене до розгляду в судовому засіданні на 04.07.2018 р.

Розпорядженням керівника апарату Херсонського окружного адміністративного суду №39 від 30.07.2018 р. з метою дотримання принципу розумного строку розгляду даної справи та перебуванням судді у відпустці призначено проведення повторного автоматизованого розподілу судової справи №821/909/18.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим суддею визначено Морську Г.М.

Ухвалою від 10.08.2018 р. за клопотанням третьої особи провадження по справі зупинене до набрання законної сили судовими рішеннями у справах №923/621/18, №923/611/18.

Ухвалою від 16.01.2019 р. поновлене провадження по справі та призначене судове засідання на 23.01.2019 р.

Ухвалою від 23.01.2019 р., у зв'язку із неявкою відповідача та відсутністю в матеріалах справи доказів про отримання ним повістки про виклик до суду, судове засідання відкладене до 08.02.2019 р.

08.02.2019 р. представник позивача подала клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Позовні вимоги вмотивовані тим, що на підставі рішення Новофедорівської сільської ради Голопристанського району Херсонської області № 64 від 27.09.1996 р. позивачу була передана в постійне користування земельна ділянка площею 5,8674 га, з цільовим призначенням - під розміщення бази відпочинку "Мрія".

Факт набуття права постійного користування землею підтверджується державним актом ІІ-ХС № 002026, зареєстрованим 07.05.1997 р. в книзі записів державних актів на право постійного користування Новофедорівської сільської ради за № 16.

Право власності КВКП "Побутсервіс" на базу відпочинку "Мрія" підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно САА № 795703 від 05.09.2005 року, виданим на підставі рішення виконавчого комітету Новофедорівсьої сільської ради № 43 від 23.03.2005 року, витягом про реєстрацію права власності № 8240721 від 05.09.2005 року, а також інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

У квітні 2018 року позивачу стало відомо, що 10.10.2017 року відповідачем були прийняті рішення про державну реєстрацію за товариством з обмеженою відповідальністю "Агропромбудіндустрія" права власності на дев'ять житлових будиночків сезонного літнього призначення, розташованих на території належної позивачу бази відпочинку "Мрія" за адресою: вул. Морська, с. Залізний Порт, Голопристанський район, Херсонська область, з індексними номерами: 37499598, 37498554, 37497837 , 37496291 , 37493185 , 37492364 , 37490301, 37488344, 37486978.

Як вбачається з інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно вищевказані рішення були прийняті відповідачем на підставі наступних документів: Акт прийому робочою комісією закінченого будівництва, серія та номер: б/н, виданий 03.06.1992 року, видавник: Голова комісії Несміян Н.А., технічний паспорт, серія та номер: б/н, виданий 21.08.2017 року, видавник ФОП ОСОБА_4; Наказ, серія та номер :І-к, виданий 02.11.1992 року, видавник: Директор ТОВ "Агропромбудіндустрія" Грищенко; Довідка, серія та номер: 09-15/198, видавник: Сільський голова О.В. Лахтадир.

Позивач наголошує на тому, що наведений обсяг документів не надавав відповідачу права приймати рішення про державну реєстрацію за ТОВ "Агропромбудіндустрія" права власності на вказане майно, якого на території належної позивачу бази відпочинку "Мрія" фактично не існує.

На підставі викладеного позивач просить задовольнити позов в повному обсязі.

Відповідач вдруге не з'явився в судове засідання 23.01.2019 р. та 08.02.2019 р., про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. 13.06.2018 року надіслав до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого не погоджується із вимогами позивача, з огляду на наступне.

09 та 10 жовтня 2017 р. ТОВ "Агропромбудіндустрія" в особі Ополінського О.А. подало заяви до Херсонської обласної філії комунального підприємства "Центр державної реєстрації" про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно - житлові будиночки сезонного літнього призначення (літ. Л, К, З, Ж, Е, Д, Г, В, Б), розташовані за адресою: Херсонська область, Голопристанський район, с. Залізний Порт, вул. Морська, б/н. До вказаних заяв було надано: акт прийому робочою комісією закінченого будівництва, б/н, від 03.06.1992, голова комісії Несміян Н.А.; технічний паспорт, б/н, від 21.08.2017, видавник ФОП ОСОБА_4; наказ № І-к від 02.11.1992, видавник директор ТОВ "Агропромбудіндустрія" Грищенко;довідка № 09-15/198, видавник голова Новофедорівської сільської ради Лахтадир О.В.

Державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених статтею 27 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та пунктами 40 -76 Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127.

Для проведення державної реєстрації права власності на "житловий будиночок сезонного літнього призначення" за ТОВ "Агропромбудіндустрія", відповідач керувався п. 41 Порядку, яким передбачено, що для державної реєстрації права власності на новозбудований об'єкт нерухомого майна подаються, зокрема: документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта; технічний паспорт на об'єкт нерухомого майна; документ, що підтверджує присвоєння об'єкту нерухомого майна адреси. Надані третьою особою документи повністю відповідали вимогам п.41 Порядку.

На підставі вищевикладеного, відповідач вважає, що позовні вимоги є безпідставними, оскільки під час здійснення державної реєстрації права власності на вищевказані об'єкти нерухомого майна державний реєстратор прав на нерухоме майно, керувався виключно нормами законодавства у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Тому, просить відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи третя особа вдруге не забезпечила явку свого представника в судове засідання 23.01.2019 р. та 08.02.2019 р.

11.02.2019 р. від ТОВ "Агропромбудіндустрія" надішло клопотання про відкладення судового засідання на іншу дату, у зв'язку із неможливістю прибуття до суду її представника через зайнятість в іншому судовому процесі. Докази поважності причини відкладення судового засідання суду не надала. 18.06.2018 р. подала до суду пояснення, відповідно до яких просить відмовити в задоволенні позовних вимог з наступних підстав.

09 та 10 жовтня 2017 року ТОВ "Агропромбудіндустрія" в особі Ополінського О.А. подало заяви до Херсонської обласної філії комунального підприємства "Центр державної реєстрації" про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно - житлові будиночки сезонного літнього призначення (літ. Л, К, З, Ж, Е, Д, Г, В, Б), розташовані за адресою: Херсонська область, Голопристанський район, с. Залізний Порт, вул. Морська, б/н.

На думку позивача державна реєстрація прав власності на нерухоме майно здійснена відповідачем за відсутності документів, які встановлені законодавством, а саме: документу, що підтверджує присвоєння об'єкту нерухомого майна адреси; документу, що посвідчує речове право на земельну ділянку із зазначенням кадастрового номеру ділянки; виписки з погосподарської книги.

У відомостях з державного реєстру речових прав на нерухоме майно вказані документи, які було надано реєстратору, зокрема наявна довідка Новофедорівської сільської ради № 09-15/198 в якій зазначено, що ТОВ "Агропромбудіндустрія" має дев'ять будинків, розташованих у с. Залізний Порт по вул. Шкільній, б/н. Саме ця довідка є документом, що підтверджує присвоєння об'єкту нерухомого майна адреси.

Документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку із зазначенням кадастрового номеру ділянки, не входить до переліку документів необхідних для державної реєстрації прав власності стосовно нерухомого майна, про яке йдеться в позові. На думку третьої особи такий документ вимагається відповідно до пункту 43 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень реєстрації. Проте пункт 43 Порядку стосується лише нерухомого майна, по якому відповідно до законодавства здійснювалось ведення погосподарського обліку.

На підставі викладеного, третя особа зазначає, що ТОВ "Агропромбудіндустрія" не є і не може бути суб'єктом погосподарського обліку, а нерухоме майно (житловий будиночок сезонного літнього призначення) не є об'єктом погосподарського обліку відповідно до Інструкції з ведення погосподарського обліку в сільських, селищних та міських радах.

Документи, що надавалися третьою особою державному реєстратору визначені пунктом 41 Порядку, тому є достатніми для проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно. У зв'язку із вищевикладеним, вважає позовні вимоги безпідставними та просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до ч. 3 ст. 194 КАС України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Згідно з ч. 1 ст. 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки ( п. 1 ч. 3 ст. 205 КАС України).

Таким чином, суд вважає за можливе здійснювати розгляд справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши позовну заяву та додані до неї матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.

Згідно з п. 6 ч. 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно з п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до частини другої статті 2 КАСУкраїни до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Визначальним критерієм здійснення правосуддя в адміністративних справах є принип офіційного з'ясування всіх обставин у справі й обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, а визначальним принципом цивільного судочинства є змагальність сторін.

Основною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії органу влади чи місцевого самоврядування.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні публічно-владних управлінських функцій.

Тобто, адміністративними судами можуть розглядатися вимоги про визнання протиправними та скасування рішень державного реєстратора щодо реєстрації права власності, лише у випадку, якщо такі позовні вимоги не є похідними від вимог у приватно-правовому спорі.

Враховуючи викладене вище, суд зазначає, що звернувшись із вимогою про визнання протиправними та скасування рішень, позивач обґрунтовує її тим, що право власності на житлові будиночки сезонного літнього призначення за третьою особою було зареєстровано відповідачем без законних на те підстав.

Тобто предметом розгляду в даній справі є не стільки рішення державного реєстратора, як суб'єкта, наділеного владно-управлінськими функціями, скільки законність набуття третьою особою права власності на об'єкт нерухомості, що свідчить про приватноправовий, а не публічно-правовий характер спірних правовідносин.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 2 Закону № 1952-IV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Реєстраційна справа - сукупність документів, на підставі яких проведено реєстраційні дії, а також документів, сформованих у процесі проведення таких реєстраційних дій, що зберігаються у паперовій та електронній формі. Реєстраційна дія - державна реєстрація прав, внесення змін до записів Державного реєстру прав, скасування державної реєстрації прав, а також інші дії, що здійснюються в Державному реєстрі прав, крім надання інформації з Державного реєстру прав (пункти 8, 9 частини першої статті 2 Закону № 1952-IV).

Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 10 Закону № 1952-IV державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов'язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає реєстрації.

Державний реєстратор перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення (пункт другий частини третьої статті 10 Закону № 1952-IV).

У пункті п'ятому частини третьої статті 10 та у статті 11 Закону № 1952-IV вказано, що державний реєстратор відкриває та/або закриває розділи в Державному реєстрі прав, вносить до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідні відомості про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об'єкти та суб'єктів таких прав; самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. При цьому втручання будь-яких осіб, у тому числі державних органів, у діяльність державного реєстратора забороняється.

Відповідно до частин другої - третьої статті 13 Закону № 1952-IV на кожний об'єкт нерухомого майна під час проведення державної реєстрації права власності на нього вперше у Державному реєстрі прав відкривається новий розділ та формується реєстраційна справа, присвоюється реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна. Розділ Державного реєстру прав складається з чотирьох частин, які містять відомості про: 1) нерухоме майно; 2) право власності та суб'єкта (суб'єктів) цього права; 3) інші речові права та суб'єкта (суб'єктів) цих прав; 4) обтяження прав на нерухоме майно та суб'єкта (суб'єктів) цих обтяжень. У разі відсутності відкритого на об'єкт нерухомого майна розділу у Державному реєстрі прав відомості про інші речові права та суб'єкта (суб'єктів) цих прав, обтяження прав на нерухоме майно та суб'єкта (суб'єктів) цих прав вносяться до спеціального розділу Державного реєстру прав, крім випадків, коли така державна реєстрація проводиться одночасно з державною реєстрацією права власності. Після відкриття на об'єкт нерухомого майна розділу у Державному реєстрі прав відомості про інші речові права та суб'єкта (суб'єктів) цих прав, обтяження прав на нерухоме майно та суб'єкта (суб'єктів) цих обтяжень переносяться до такого розділу.

Частиною першою статті 24 Закону № 1952-IV передбачено вичерпний перелік підстав для відмови у державній реєстрації прав.

Рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб'єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду (частина перша статті 37 Закону № 1952-IV).

До юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома (кількома) суб'єктами стосовно їх прав та обов'язків у конкретних правовідносинах, у яких хоча б один суб'єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб'єкта (суб'єктів), а останній (останні) відповідно зобов'язаний (зобов'язані) виконувати вимоги та приписи такого владного суб'єкта. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 914/2006/17 (провадження № 12-58гс18).

При визначенні юрисдикційності спору з державним реєстратором чи щодо оскарження дій державного реєстратора критерієм такого розмежування є предмет оскарження. Якщо позивач оскаржує дії державного реєстратора з приводу розгляду його заяви у контексті статті 24 Закону № 1952-IV, і цей спір не стосується речових прав чи обмежень на нерухоме майно третіх осіб, такий спір є публічно-правовим і підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства.

Якщо позивачем оскаржуються дії державного реєстратора щодо вчинення їх за заявами третьої особи, тобто стосуються правовідносин, які виникли чи виникають між державним реєстратором і іншою, відмінною від позивача, особою, вбачається спір про право між позивачем та іншою особою щодо нерухомого майна, який повинен розглядатися у порядку цивільного чи господарського судочинства, залежно від суб'єктного складу сторін, та є за своєю природою приватноправовим спором.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.11.2019р. у справі № 490/5986/17-ц.

У даній справі спір виник між КПК "Побудсервіс" та державним реєстратором з приводу включення за заявою третьої особи до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про реєстрацію права власності за ТОВ "Агропромбудіндустрія" на житлові будиночки літнього призначення.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що правовідносини щодо нерухомого майна фактично виникли між позивачем та третьою особою, що свідчить про існування спору про право, що виключає можливість його розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України визначено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв'язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: … вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, визнання недійсними актів, що порушують права на майно (майнові права), якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав чи спору, що виник з корпоративних відносин, якщо цей спір підлягає розгляду в господарському суді і переданий на його розгляд разом з такими вимогами.

Також слід врахувати, що відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

За змістом ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно із ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 20 липня 2006 року у справі "Сокуренко і Стригун проти України" встановив порушення пункту 1 статті 6 Конвенції, зазначивши у п.п. 22-24 рішення наступне:

"Суд знову зазначає, що стаття 6 Конвенції не зобов'язує держав - учасників Конвенції створювати апеляційні чи касаційні суди. Однак там, де такі суди існують, необхідно дотримуватись гарантій, визначених у статті 6 (див. рішення у справі "Брула Гомез де ла Торе проти Іспанії" від 19 грудня 1997 року, п. 37).

Відповідно до прецедентної практики Суду термін "встановленим законом" у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, "що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом" (див. рішення у справі "Занд проти Австрії", заява N 7360/76, доповідь Комісії від 12 жовтня 1978 року). У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства (див. рішення у справі "Коем та інші проти Бельгії", N N 32492/96, 32547/96, 32548/96, 33209/96 та 33210/96, п. 98, ECHR 2000-VII).

Суд повторює, що, як було раніше визначено, фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі "Занд проти Австрії", що згадувалось раніше, Комісія висловила думку, що термін "судом, встановленим законом" у пункті 1 статті 6 передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з (...) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (...)"."

Зазначена правова позиція Європейського суду з прав людини дає можливість виділити дві умови відповідності критерію "суд, встановлений законом": організаційну (організація судової системи повинна регулюватися законами у їх буквальному значенні) та юрисдикційну (суд повинен діяти у спосіб та відповідно до повноважень, передбачених законом, у межах своєї компетенції). З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Беручи до уваги те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі і обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін щодо доведення, як в даному випадку, своїх позицій з питань правомірності набуття права власності, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися "судом, встановленим законом" у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

Отже, у контексті обставин даної справи та нормативного регулювання правовідносин, що склалися між учасниками справи, суд дійшов висновку, що вказаний спір не поширюється на юрисдикцію адміністративного суду, що виключає розгляд цієї справи за правилами КАС України.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст.239 КАС України якщо провадження у справі закривається з підстав, встановленої п.1 ч.1 ст. 238 цього Кодексу, суд повинен роз'яснити позивачеві , до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає за необхідне закрити провадження у даній справі, оскільки справа не підпадає під юрисдикцію адміністративних судів та підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Суд роз'яснює, що згідно з ч. 2 ст. 239 КАС України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв'язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору.

Відповідно до ч.5 ст.7 ЗУ "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв'язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Частиною 6 статті 143 КАС України визначено, що у випадку постановлення ухвали про закриття провадження у справі, залишення позову без розгляду або ухвалення рішення про задоволення позову у зв'язку з його визнанням суд вирішує питання про розподіл судових витрат не пізніше десяти днів з дня ухвалення відповідного судового рішення, за умови подання учасником справи відповідної заяви і доказів, які підтверджують розмір судових витрат.

Керуючись ст. ст. 238, 243, 248 КАС України, суд-

ухвалив:

Закрити провадження у адміністративній справі за позовом колективного виробничо-комерційного підприємства "Побутсервіс" до Державного реєстратора Херсонської обласної філії Комунального підприємства "Центр державної реєстрації" Крамчаніна Олександра В'ячеславовича, за участю третьої особи - товаритсва з обмеженою відповідальністю " Агропромбудіндустрія" про визнання протиправними та скасування рішень.

Роз'яснити позивачеві, що повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, у разі закриття провадження по справі, не допускається.

Роз'яснити позивачу право на звернення за захистом порушеного права в порядку господарського судочинства.

Копію ухвали направити учасникам справи.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до П'ятого апеляційного адміністративного суду в 15-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження апеляційна скарга подається протягом 15 днів з дня складання повного судового рішення

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення (підписання) суддею.

Суддя Морська Г.М.

кат. 109040000