Справа № 640/20137/18
Суддя: Патратій О.В.
Дата ухвалення: 2019-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

05 лютого 2019 року № 640/20137/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Патратій О.В., розглянувши в спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи адміністративну справу

за позовом ОСОБА_2

до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва

Телявського Анатолія Миколайовича

про визнання протиправними дій, зобов'язати вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_2 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського Анатолія Миколайовича (далі - відповідач), в якому просив суд:

- визнати дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського Анатолія Миколайовича у частині винесення постанови про арешт майна боржника від 26.11.2018 року та постанови про арешт коштів боржника від 26.11.2018 року неправомірними;

- скасувати постанову про арешт коштів боржника від 26.11.2018 року у виконавчому провадженні № 57790696 та постанову про арешт майна боржника від 26.11.2018 року у виконавчому провадженні № 57790696.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 21.12.2018р. відкрито спрощене позовне провадженні без повідомлення (виклику) учасників справи.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що арешт накладається на конкретне майно боржника, а також грошові кошти у конкретній сумі, що знаходяться на конкретних рахунках у банках чи інших фінансових установах. А оскільки у заяві про відкриття виконавчого провадження представник стягувача не зазначав конкретне нерухоме та/або рухоме майно боржника, на яке він просить накласти арешт, приватний виконавець не мав правових підстав для винесення постанови від 26.11.2018 року, якою накладено арешт на все майно боржника без його ідентифікації

Відповідач у відзиві проти позову заперечив, зазначивши, що приватним виконавцем виконавчі дії проведені у відповідності до вимог закону, що регулюють виконавче провадження.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявським Анатолієм Миколайовичем від 26.11.2018р. відкрито виконавче провадження ВП № 57790696 з виконання виконавчого напису № 1212 від 06.11.2018р. Київського міського нотаріального округу Шевченко І.Л., щодо стягнення з стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 заборгованості за Договором між батьками про сплату аліментів на дитину, в розмірі 708 000,00 грн.

26.11.2018р. приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Телявським Анатолієм Миколайовичем прийнято постанову про арешт майна боржника, якою, з метою забезпечення виконання виконавчого документу накладено арешт на все майно, що належить боржнику - ОСОБА_2.

Також, 26.11.2018р. приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Телявським Анатолієм Миколайовичем прийнято постанову про накладення арешту на грошові кошти, що містяться на трьох чітко вказаних рахунках ОСОБА_2 у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів, що становить 789 888,00 грн.

Не погоджуючись з такими діями відповідача позивач і звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Законом України "Про виконавче провадження".

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" № 1404-VIII від 02.06.2016р. (далі - Закон № 1404-VIII) передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У відповідності до пункту 3 частини 1 статті 3 Закону № 1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих написів нотаріусів.

За приписами статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

З метою ефективної реалізації покладених на виконавця завдань щодо здійснення заходів примусового виконання рішень закон наділяє його широкими повноваженнями (правами), зокрема, правом накладати арешт на майно боржника.

Порядок арешту і вилучення майна (коштів) боржника регламентований ст. 56 Закону № 1404-VIII.

За приписом вказаної норми арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису.

Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.

Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення.

Про проведення опису майна (коштів) боржника виконавець виносить постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника.

У разі прийняття виконавцем рішення про обмеження права користування майном, здійснення опечатування або вилучення його у боржника та передачі на зберігання іншим особам проведення опису є обов'язковим.

Аналіз вищенаведених законодавчих положень дає підстави для висновку, що арешт на нерухоме майно та рухоме майно, яке підлягає державній реєстрації (до такого майна, зокрема, відносяться транспортні засоби), виконавець може накласти і без здійснення опису цього майна, а відтак доводи боржника про невідповідність оскаржуваної постанови скарги вимогам абз. 2 ч. 2 ст. 56 Закону № 1404-VIII не ґрунтуються на законі і є безпідставними.

Відповідно до ч. 7 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо в заяві стягувача зазначено рахунки боржника у банках, інших фінансових установах, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження накладає арешт на кошти боржника.

Таким чином, положення чинного законодавства України не містять імперативної норми, яка б вказувала на те, що перед винесення постанови про арешт коштів боржника, виконавець зобов'язаний виявити дані кошти.

Відповідно до п. 8 Розділу VIII «Інструкції з організації примусового виконання рішень» № 512/5 від 02.04.2012 року, на кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, накладається арешт, про що виноситься постанова виконавця. У постанові зазначається сума коштів, яка підлягає арешту, з урахуванням вимог за виконавчим документом, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця та вказуються реквізити рахунку, на якому знаходяться кошти, що підлягають арешту, або зазначається, що арешт поширюється на кошти на всіх рахунках боржника, у тому числі тих, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів.

З аналізу наведених норм Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень вбачається, що арешт на майно боржника повинен накладатися з метою забезпечення виконання відповідного виконавчого документа з урахуванням суми боргу та витрат виконавчого провадження.

Судом встановлено, що 26.11.2018 року, приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Вольф Телявським Анатолієм Миколайовичем винесено постанову про арешт коштів боржника, якою накладено арешт на грошові кошти, що містяться на рахунках:

- р/р НОМЕР_1 у Публічному акціонерному товаристві «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК», , МФО 334851, м. Київ;

- р/р НОМЕР_2, у Публічному акціонерному товаристві «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК», (кор.картка), МФО 334851, м. Київ;

- р/р 7432, в Акціонерному товаристві Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК», , МФО 320649, м. Київ, та всіх інших відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що містяться на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику.

Також у вищевказаній постанові зазначається, що накладено арешт на грошові кошти боржника в межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця, витрат виконаного провадження, штрафів - 789 888,00 гривень.

Враховуючи наведене слід дійти висновку, що постанова приватного виконавця Телявського Анатолія Миколайовича про арешт коштів боржника від 26.11.2018 року є правомірною та такою, що винесена у відповідності до норм чинного законодавства України.

Стосовно накладення арешту на майно, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що приватним виконавцем Телявським Анатолієм Миколайовичем на виконання вищевказаних положень Закону України «Про виконавче провадження», для забезпечення реального виконання рішення, 26.11.2018 року винесено постанову про арешт майна боржника.

Даною постановою накладено арешт на все майно, що належить боржнику, ОСОБА_2, у межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця - 789 888,00 гривень.

З вказаного вбачається, що постанова про накладення арешту на все майно позивача прийнята з урахуванням суми такого боргу.

Отже постанова про арешт коштів боржника від 26.11.2018 року є правомірною та такою, що винесена у відповідності до норм чинного законодавства України, а підстави позову в цій частині є також необґрунтованими.

При прийнятті рішення у даній справі судом враховується також правова позиція Верховного Суду, викладена у постанові від 18 червня 2018 року, справа № 910/15141/16, де зазначено, що «…існують два шляхи арешту майна боржника: шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника, або шляхом винесення постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Таким чином, постанови державного виконавця про арешт майна боржника та про арешт коштів боржника у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору, в силу вимог Закону України "Про виконавче провадження" не повинні містити в собі опису майна, на яке накладається арешт.».

З огляду на наведене суд приходить до висновку, що приватним виконавцем виконавчі дії проведені у відповідності до вимог закону, що регулюють виконавче провадження.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

У зв'язку з викладеним, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, відповідно до положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для їх розподілу, у зв'язку з відмовою у задоволенні позовних вимог.

Керуючись статтями 77, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 КАС України.

Суддя О.В. Патратій