Справа № 804/4217/18
Суддя: Білак С.В.
Дата ухвалення: 2019-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

06 лютого 2019 року м. Дніпросправа № 804/4217/18

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Білак С.В. (доповідач),

суддів: Шальєвої В.А., Юрко І.В.,

за участю секретаря судового засідання Лащенка Р.В., з участю представника відповідача Головко І.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні Третього апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 серпня 2018 року в адміністративній справі №804/4217/18 (головуючий суддя у 1 інстанції Боженко Н.В., повний текст рішення складено 10.08.2018 року) за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області в якому просив:

- визнати бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області протиправною;

- зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_2 у відповідності з постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.08.2009 року та ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 11.08.2010 року після кожного підвищення розміру мінімальної пенсії, з розрахунку щомісячна сума пенсії ОСОБА_2 не повинна бути меншою ніж десять мінімальних пенсій за віком та додатково 100% мінімальної пенсії за віком, починаючи з 04.08.2009 року по 01.04.2018 року та виплатити недораховані суми пенсії.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що він є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи І категорії, йому встановлена І група інвалідності, перебуває на обліку у відповідача та отримує пенсію, призначену йому відповідно ст. ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», нарахування та виплату якої відповідач протиправно здійснює у розмірі меншому, ніж визначено рішенням суду, що набрало законної сили.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.08.2018 року позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо не здійснення перерахунку державної та додаткової пенсії ОСОБА_2 у відповідності до ст.ст.50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 р. № 796-ХІІ, за період з 04.08.2009 року по 22.07.2011 року та з 01.01.2014 року по 02.08.2014 року, включно. Зобов'язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_2 (з урахуванням проведених виплат) державної та додаткової пенсії у відповідності до положеньст.ст.50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 року № 796-ХІІ, за період з 04.08.2009 року по 22.07.2011 року та з 01.01.2014 року по 02.08.2014 року, включно.

В задоволенні решти позовних вимог позивачу відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подана апеляційна скарга, в які просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та в цій частині позов залишити без розгляду.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що в порушення норм процесуального права, судом першої інстанції не застосована ст.122 КАС України.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав доводи своєї апеляційної скарги.

Позивач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги представника відповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, на виконання постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.08.2009 року, якою було зобов'язано відповідача здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_2 відповідно до вимог ст.ст. 49, 50, п. 4 ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з моменту звернення, пенсійним органом проводився перерахунок призначеної позивачу пенсії за період з 01.09.2008 року по 04.08.2009 року, тобто по дату винесення рішення, що зазначено в листі Управління Пенсійного фонду України в Нікопольському районі Дніпропетровської області від 27.05.2010 року № 2656/08-38.

В тому числі, відповідно до постанови від 10.06.2010 року державного виконавця закінчено виконавче провадження за виконавчим листом №2а9487/08/0470, який видано 16.03.2010 року, у зв'язку з фактичним виконанням у повному обсязі виконавчого документу. Жодних належних доказів, в розумінні ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України, здійснення ОСОБА_2 перерахунку пенсії відповідно до вимог ст.ст. 49, 50, п. 4 ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з 04.08.2009 року по 22.07.2011 року відповідачем до матеріалів справи не надано. Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 про зобов'язання відповідача здійснити перерахунок пенсії у відповідності до ст. ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 р. № 796-ХІІ за період з 04.08.2009 року по 22.07.2011 року є правомірними.

Щодо можливого пропуску позивачем строку звернення до суду передбаченого статтею 123 Кодексу адміністративного судочинства України, суд зазначив, що відповідно до частини 2 статті 87 Закону України «Про пенсійне забезпечення» суми пенсії, не одержані своєчасно з вини органу, що призначає або виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком. Таким чином, строк звернення до суду встановлений статтею 123 Кодексу адміністративного судочинства України до даної категорії спорів не застосовується.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

На момент коли позивач дізнався про порушення своїх прав, свобод та інтересів тривалість і правила обчислення строку звернення до суду з адміністративним позовом визначалися приписами ст.99 КАС України (у чинній на той час редакції до 15.12.2017 року) Аналогічні приписи закріплені і статтею 122 КАС України (в редакції, що чинна на теперішній час).

Так, згідно з частинами 1, 2, 5 статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

В судовому засідання була досліджена пенсійна справа позивача.

Згідно рішення пенсійного органу від 03.10.2010 року до виплати розмір пенсії залишився без змін, так як за документами пенсійної справи розмір пенсії більший ніж встановлено рішенням суду.

12.10.2010 року відповідачем на адресу позивача було направлено лист за № 5179/05-25 про те, що провести перерахунок пенсії згідно рішення суду від 04.08.2009 року недоцільно, тому розмір пенсії залишився без змін.

Таким чином, про порушення прав, позивачу було відомо ще в 2010 році.

З цим позовом позивач звернувся до суду 05.06.2018 року (згідно штемпеля на конверті), пропустивши встановлений КАС України строк для звернення до суду за захистом своїх прав.

Колегія суддів не приймає до уваги висновок суду першої інстанції про те, що відповідно до частини 2 статті 87 Закону України «Про пенсійне забезпечення» суми пенсії, не одержані своєчасно з вини органу, що призначає або виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком, а тому, строк звернення до суду встановлений статтею 123 Кодексу адміністративного судочинства України до даної категорії спорів не застосовується, з наступних підстав.

Частина 2 статті 87 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачає виплату за минулий час без обмеження будь-яким строком суми пенсії, не одержані своєчасно з вини органу, що призначає або виплачує пенсію.

Позивачу не нараховувалися суми пенсії, а тому застосовувати приписи вищезазначеного закону не має підстав.

Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду передбачені статтею 123 КАС України.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які є об'єктивно непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду, і мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Жодних доказів поважності причин пропуску строку звернення до суду позивачем не надано.

Слідуючи практики Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), та який наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Процесуальні строки (строки позовної давності) є обов'язковими для дотримання; правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 45 рішення від 28.10.1998 року у справі "Перез де Рада Каванілес проти Іспанії"; пункт 51 рішення від 22.10.1996 року у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства"; пункт 570 рішення від 20.09.2011 року у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії").

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про залишення позовної заяви позивача буз розгляду.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 122, 123, 240, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області - задовольнити.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 серпня 2018 року в адміністративній справі №804/4217/18 за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про зобов'язання вчинити певні дії - скасувати.

Позов ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про зобов'язання вчинити певні дії - залишити без розгляду.

Вступна та резолютивна частини складені в нарадчій кімнаті та проголошені в судовому засіданні 06 лютого 2019 року, в повному обсязі постанова виготовлена 11 лютого 2019 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий - суддя С.В. Білак

суддя В.А. Шальєва

суддя І.В. Юрко