Справа № 160/7521/18
Суддя: Турлакова Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2018-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 грудня 2018 року Справа № 160/7521/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Турлакової Н. В.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що при подані податкового розрахунку до фіскальної служби, банківською установою не були враховані положення пункту 8 підрозділу 1 Розділу XX Перехідних положень Податкового кодексу України, за якими до розрахунку загального місячного (річного) оподаткованого доходу не повинна бути включена курсова різниця між сумою основного (прощеного) боргу в іноземній валюті за офіційним курсом НБУ на дату зміни валюти зобов'язання з іноземної валюти у гривню (тобто, при визначенні розміру оподатковуваного доходу у національній валюті України в еквіваленті суми спрощеного боргу в іноземній валюті на дату такого прощення), та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом НБУ станом на 1 січня 2014 року. Виходячи з розрахунків, здійснених відповідно до п. 8 підрозділу 1 розділу XX Податкового кодексу України, сума, прощена кредитором позивачу, була меншою за мінімально необхідний розмір, визначений у пункті 8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення», а тому не вважається додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу. Таким чином, позивач вважає, що висновки документальної позапланової невиїзної перевірки позивача з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати до бюджету податку на доходи фізичних осіб та військового збору за період з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року є хибними, не ґрунтуються на дійсних фактичних обставинах та випливають із невірного застосування норм чинного законодавства, у зв'язку з чим, оскаржувані податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню.
Від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.
Відповідач правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався, ухвалу суду та копію позовної заяви з додатками отримано останнім 01.11.2018, що підтверджується розпискою, яка наявна в матеріалах справи. Станом на день прийняття рішення у справі відповідачем не надано суду жодних заперечень на позов та доказів, на підтвердження своїх доводів.
Відповідно до ч.6 ст.162 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Дослідивши чинне законодавство та матеріали справи, суд доходить наступних висновків.
01.04.2008 року між позивачем та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» укладено кредитний договір № 014/146628/3663/74, на підставі якого ОСОБА_2 отримала кредитні кошти в розмірі 23 000,00 дол.США.
20 жовтня 2016 року на підставі договору про припинення зобов'язань за кредитним договором № 014/146628/3663/74 від 01 квітня 2008 року платнику податків здійснено часткове прощення боргу у розмірі 216 212,90 грн. (двісті шістнадцять тисяч двісті дванадцять гривень 90 коп.), в тому числі:
- сума основного боргу (неповернутого кредиту) - 168 917,19 грн.;
- проценти, нараховані за користування кредитом - 2 433,94 грн.;
внаслідок виконання Позичальником умов Кредитора. Також сторони домовились змінити валюту зобов'язання та валюту виконання зобов'язань та встановити, що такою є гривня.
Одночасно Кредитор направив до податкового органу розрахунок сум доходу (у вигляді додаткового блага) за формою 1-ДФ із зазначенням розміру суми прощеної основної заборгованості ОСОБА_2 за кредитом, перерахованим у національну валюту України за курсом Національного банку України станом на 20 жовтня 2016 року, що становить 168 917,19 грн.
У висновках Акта зазначено, що документальною позаплановою невиїзною перевіркою фізичної особи ОСОБА_2 встановлені порушення:
- п.п.49.18.4 п.49.18 ст.49, п.176.1 ст.176 Податкового кодексу України внаслідок неподання податкової декларації про майновий стан і доходи за 2016 рік;
-п.п.1.2, п.п.1.3 п.16-1 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України у зв'язку з отриманням додаткового блага у вигляді суми анульованої (прощеної) заборгованості за кредитом у результаті чого донараховано військовий збір за 2016 рік в розмірі 2523,42 грн.
На підставі вказаного Акта перевірки, відповідачем були винесені податкові повідомлення-рішення:
Згідно пп. 14.1.47 п. 14.1 ст. 14 ПК України додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов'язаний з виконанням обов'язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами цього Кодексу).
Відповідно до пп.14.1.54 п.14.1 ст.14 ПК України дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні.
Згідно пп.14.1.56 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України доходи - загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі у виключній (морській) економічній зоні, так і за їх межами. Відповідно до пп.14.1.54 ПКУ доходом з джерелом його походження з України є будь-який дохід, отриманий резидентом або нерезидентом, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України, її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні.
Відповідно до п.164.1 ст.164 Податкового кодексу України загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.
Згідно пп.164.1.1 п.164.1 ст.164 Податкового кодексу України загальний оподатковуваний дохід складається з доходів, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання), доходів, які оподатковуються у складі загального річного оподатковуваного доходу, та доходів, які оподатковуються за іншими правилами, визначеними цим Кодексом.
За правилами пп.164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу).
Відповідно до пп.164.2.17 «д» п.164.2 ст.164 ПК України (в редакції, чинній до 01.01.2015р.) до оподатковуваного доходу включаються суми боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Якщо кредитор повідомляє платника податку-боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто про анулювання (прощеного) боргу та включає суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано (прощеного), такий боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.
Відсутність в пп.164.2.17 «д» п.164.2 ст.164 ПК України точності щодо визначення додаткового блага у вигляді суми боргу платника податку, анульованого кредитором за його самостійним рішенням, була усунена шляхом внесення змін Законом України № 71-VIII від 28.12.2014р. «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», який набрав чинності з 01.01.2015р.
Згідно з пп.164.2.17 «д» п.164.2 ст.164 ПК України (в редакції, чинній з 01.01.2015р.) до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов'язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов'язаний виконати всі обов'язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.
Таким чином, законодавець під додатковим благом розуміє тільки основну суму боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, і не включає в цю суму боргу (кредиту) проценти, нараховані за користування кредитом, прощені (анульовані) кредитором.
Наведене підтверджується і змінами, які в подальшому внесені до законодавства, зокрема, Законом України № 321-VIII від 09.04.2015р. «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо кредитних зобов'язань», який набрав чинності 07.05.2015р., редакція підпункту 165.1.55 п.165.1 ст.165 ПК України була доповнена абзацом другим, у зв'язку з чим сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені), прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності не підлягали включенню до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку.
При цьому відповідно до п. 8 підрозділу 1 розділу ХХ Перехідних Положень ПК України не вважається додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов'язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року, а також сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Норми цього пункту застосовуються до фінансових кредитів в іноземній валюті, не погашених до 1 січня 2014 року.
Дія абзацу першого цього пункту поширюється на операції з прощення (анулювання) кредитором боржникові заборгованості за фінансовим кредитом в іноземній валюті, що здійснювалися починаючи з 1 січня 2015 року.
Аналіз наведених норм законів дає підстави для висновку, що додаткове благо визначається як доход у разі приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Грошова сума, яка надана в кредит, підлягає поверненню, тому сама по собі ця сума не збільшує доход платника податку. Водночас, в разі коли відпадуть встановлені законом та/або договором підстави для витребування кредитором у боржника грошової суми, наданої на умовах повернення, у платника податку - боржника виникає приріст фінансових показників за рахунок суми, взятої в борг.
Таким чином, сума кредиту, прощена (анульована) банком, збільшує доход платника податку і включається в його оподатковуваний доход. Разом з тим проценти, які нараховані банком за умовами договору за користування кредитом, та підвищені проценти, нараховані у разі прострочення платежу, не є доходами, які призводять до приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Відповідно, у разі прощення (анулювання) процентів, нарахованих за користування кредитом, та підвищених процентів, нарахованих у разі прострочення платежу, відсутні підстави вважати їх додатковим благом платника податку.
Законодавець під додатковим благом розуміє тільки основну суму боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, і не включає в цю суму боргу (кредиту) проценти, нараховані за користування кредитом, прощені (анульовані) кредитором.
При цьому у зв'язку з політичною та фінансовою кризою в Україні, яка спричинила значну девальвацію національної валюти, враховуючи скрутне становище, у якому опинились позичальники підрозділ 1 розділу ХХ ПК України і було доповнено вищенаведеним пунктом 8.
Із вказаної норми слідує, що до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу не повинна бути включена курсова різниця між сумою основного (прощеного) боргу в іноземній валюті за офіційним курсом НБУ на дату зміни валюти зобов'язання в іноземній валюті України в еквіваленті (тобто, при визначенні розміру оподатковуваного доходу у національній валюті України в еквіваленті сумі прощеного боргу в іноземній валюті на дату такого прощення), та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом НБУ станом на 01.01.2014 року. Тобто, курсова різниця, що виникла внаслідок знецінення національної валюти по відношенню до валюти прощеного боргу (кредиту), не відноситься до доходів платника податків та не підлягає оподаткуванню.
Враховуючи, що заборгованість позивача за кредитним договором від 01.04.2008 року № 014/146628/3663/74 не була погашена станом на 01 січня 2014 року, а операція з прощення (анулювання) кредиту здійснена після 01 січня 2015 року, спірні правовідносини підпадають під дію пункту 8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України.
Так, як вбачається з матеріалів справи, між позивачем та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» було укладено кредитний договір від 01 квітня 2008 року № 014/146628/3663/74, відповідно до умов якого банк надав Скаржнику кредитні кошти в розмірі 23 000,00 доларів США.
20 жовтня 2016 року на підставі договору про припинення зобов'язань за кредитним договором № 014/146628/3663/74 від 01 квітня 2008 року платнику податків здійснено часткове прощення боргу у розмірі 216 212,90 грн., в тому числі: - сума основного боргу (неповернутого кредиту) - 168 917,19 грн.; - проценти, нараховані за користування кредитом - 2 433,94 грн.; - розрахована пеня за порушення строків заборгованості за Кредитним договором - 44 861,77 грн., внаслідок виконання позичальником умов Кредитора. Також сторони домовились змінити валюту зобов'язання та валюту виконання зобов'язань та встановити, що такою є гривня.
Одночасно Кредитор направив до податкового органу розрахунок сум доходу (у вигляді додаткового блага) за формою 1-ДФ із зазначенням розміру суми прощеної основної заборгованості ОСОБА_2 за кредитом, перерахованим у національну валюту України за курсом Національного банку України станом на 20 жовтня 2016 року, що становить 168917,19 грн.
Відповідно до змісту договору про припинення зобов'язань за кредитним договором №014/146628/3663/74 від 01 квітня 2008 року, на день прощення боргу, тобто станом на 20 жовтня 2016 року, основна сума боргу в гривневому еквіваленті складала 168 917,19 грн. за курсом Національного банку України, що дорівнює 6574,38дол.США, якщо перевести основну суму боргу в іноземну валюту, визначену за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов'язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню.
Отже, виходячи з розрахунків, здійснених відповідно до п. 8 підрозділу 1 розділу XX Податкового кодексу України, сума, прощена кредитором позивачу, була меншою за мінімально необхідний розмір, визначений у пункті 8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення», а тому не вважається додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу.
В той же час, слід зазначити, що відповідачем, під час прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень не врахований правовий статус прощеної заборгованості за кредитом позивача, адже вказана сума може включати, як тіло кредиту, так і відсотки, що відповідно зумовлює настання для позивача різних правових наслідків у межах спірних правовідносин.
При цьому, також слід зазначити, що у позивача внаслідок вказаних правовідносин фактично не відбулось збільшення загального майнового стану чи приросту його активів у тій чи іншій формі, що свідчить про відсутність об'єкта оподаткування в розумінні положень п. 14.1.47 ст. 14 Податкового кодексу України.
З урахуванням викладеного, є помилковими посилання відповідача на положення абз. д) пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України, як на безумовну підставу для донарахування позивачу податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб.
Той факт, що банком при наданні податкового розрахунку до фіскальної служби, не були враховані положення пункту 8 підрозділу 1 Розділу XX Перехідних положень Податкового кодексу України, не впливає на податкові обов'язки позивача. При проведенні перевірки відповідач мав можливість встановити розмір доходу позивача та застосувати п.8 підрозділу 1 розділу XX Перехідних положень ПКУ до правовідносин з банком з приводу прощення суми основного боргу за кредитним договором та сплати податків за її отримання.
Крім того, посилання позивача на порушення порядку проведення перевірки, на думку суду, не стосується правомірності спірних рішень, оскільки таке питання підлягає дослідженню судом під час розгляду питання щодо правомірності наказу Головного управління ДФС України у Дніпропетровській області №2432-п від 26.04.2018 року «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи ОСОБА_2», в той час як позивач з відповідними вимогами до суду не звертався.
Суд вважає за необхідне звернути увагу також на правову позицію ДФС України, яка висловлена в листі від 29.04.16 № 4507/С/99-99-13-02-03-14, про те, що в цілях оподаткування слід розрізняти та розглядати окремо дохід у вигляді основної суми боргу (кредиту), прощеного (анульованого) кредитором, та дохід у вигляді суми, прощеної (анульованої) кредитором у розмірі різниці, розрахованої відповідно до пункту 8 підрозділу 1 розділу XX Кодексу (норма про обчислення якої наведена вище).
Таким чином, після настільки глибокої девальвації, яка мала місце в Україні в 2014-2015 рр., зобов'язання валютних позичальників суттєво зросли, що робить цілком логічним й доречним рішення держави надати для них податкові преференції.
Відповідно до частин першої та другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Тобто, в даному випадку обов'язок доказування покладений на відповідача.
Відповідно до ч.4 ст.159 КАС України, подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб'єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.
Відповідно до розписки, яка на явна в матеріалах справи, ухвалу суду від 22.10.2018 та копію позову з додатками відповідачем було отримано 01.11.2018.
Станом на 12 грудня 2018 року відзив на позовну заяву відповідачем не подано. Будь-яких доказів на підтвердження поважності ненадання відзиву на позовну заяву, відповідачем не надано.
Таким чином, враховуючи те, що відповідачем у справі є суб'єкт владних повноважень, відзив на позовну заяву не подано без поважних причин, суд вважає за необхідне, кваліфікувати такі дії відповідача як визнання позову.
Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачем правомірність своїх дій не доведена, а позовні вимоги ОСОБА_2 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень обґрунтовані, документально підтверджені, відповідають чинному законодавству, отже підлягають задоволенню.
На підставі ст.139 КАС України, суд вважає за необхідне стягнути на користь ОСОБА_2 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Дніпропетровській області суму судового збору в розмірі 704,80грн.
Частиною 2 статті 193 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті.
Відповідно до частини 4 статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, ухвалення рішення, винесеного без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), суд підписує рішення без його проголошення.
Положеннями частини 5 статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Враховуючи те, що розгляд справи по суті розпочато з 21.11.2018 року та усною ухвалою суду від 12.12.2018р. вирішено продовжити розгляд справи в порядку письмового провадження, враховуючи положення статті 193 Кодексу адміністративного судочинства України, якою передбачено розгляд справи по суті протягом тридцяти днів, датою ухвалення судового рішення є 21.12.2018 року.
Керуючись ст.ст.241-250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Турлакова