Справа № 2540/3069/18
Суддя: Вівдиченко Тетяна Романівна
Дата ухвалення: 2019-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 2540/3069/18 Головуючий у 1 інстанції: Заяць О.В.
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача Суддів За участю секретаряВівдиченко Т.Р. Кузьмишиної О.М. Файдюка В.В. Борейка Д.Е.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 01 листопада 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_5 до Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області про визнання протиправними дій та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач - ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області, в якому просив:

- визнати протиправними дії Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області по проведенню перевірки ОСОБА_5, результати якої оформлено актом від 20.03.2018 року №203/13/НОМЕР_1;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Чернігівській області від 16.05.2018 року №9, за платежем адміністративні штрафи та інші санкції застосовано штрафну (фінансову) санкцію у сумі 510 грн.;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Чернігівській області від 16.05.2018 року №9, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем єдиний податок з фізичних осіб у розмірі 14563,40 грн. за податковим зобов'язанням та 3640,85 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 01 листопада 2018 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправними дії Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області по проведенню перевірки ОСОБА_5, результати якої оформлено актом від 20.03.2018 року №203/13/НОМЕР_1. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення ГУ ДФС у Чернігівській області від 16.05.2018 року №9 та від 16.05.2018 року №9.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач - Головне управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області звернувся з апеляційною скаргою, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, апелянт посилається на те, що діяв добросовісно, заздалегідь направив на адресу позивача наказ і направлення про проведення перевірки, а тому відповідачем не був порушений порядок проведення перевірки.

30 січня 2019 року до Шостого апеляційного адміністративного суду від ОСОБА_5 надійшов відзив на апеляційну скаргу, яким підтримує позицію суду першої інстанції.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, які з'явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, на підставі підпункту 20.1.4 п.20.1 ст.20, п.п. 78.1.7. п.78.1 ст.78, ст.78 та ст.79 ПК України, у зв'язку з отриманням з ЄДРПОУ відомостей щодо припинення підприємницької діяльності ОСОБА_5 керівником ГУ ДФС у Чернігівській області прийнято рішення про проведення з 05.03.2018 р. документальної позапланової невиїзної перевірки, оформлене наказом №360 від 21.02.2018 р.

Результати перевірки, відповідно до п.86.1 ст.86 Податкового кодексу України оформлені Актом від 20.03.2018 р. №203/13/НОМЕР_1 (надалі -Акт перевірки).

За висновками викладеними в Акті перевірки: не надано на перевірку книгу обліку доходів та витрат ст.44, п.85.2 ст.85, п. 177.10 ст.177 Податкового кодексу України, п.6 от. 128 Господарського кодексу України не надано на перевірку Книгу обліку доходів та витрат; в порушення абз. 2.3,4 та5 п.293.4 ст.293 та пунктів 295.1, 295.3 ст.295 Податкового кодексу України занижено суму єдиного податку, що підлягає нарахуванню та сплаті на 14563 грн. 40коп.

За результатами перевірки прийняті наступні повідомлення-рішення:

№9 від 16.05.2018 на загальну суму 18204 грн. 25 коп. за донарахованими податковими зобов'язаннями санкції -3640 грн. 85коп.;

№9 від 16.05.2018 на суму 510 грн. штрафних санкцій за ненадання платником податків контролюючим органам документів при здійсненні податкового контролю.

08 червня 2018 року позивач отримав поштою податкові повідомлення-рішення ГУ ДФС у Чернігівській області.

Не погоджуючись з ними, 15.06.2018 р. позивачем подано скаргу до Державної фіскальної служби України, у порядку, встановленому ст. 56 ПК України.

Рішенням ДФС України від 10.08.2018 р. №11927/К/99-99-11-02-01-14 оскаржувані податкові повідомлення-рішення залишено без змін, а скаргу - без задоволення.

Не погоджуючись з вищезазначеними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, перелік податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України від 02.12.2010 року №2755-VI (далі ПК України).

Згідно підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Право контролюючого органу проводити зокрема документальні планові виїзні перевірки закріплено пунктом 75.1 статті 75 Податкового кодексу України, який серед іншого визначає, що документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до підпункту 75.1.2. пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України, документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу.

Порядок проведення документальних позапланових перевірок передбачений статтею 78 Податкового кодексу України.

Відповідно до п.78.4 ст. 78 ПК України, про проведення документальної позапланової перевірки керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом. Право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки.

В силу п. 42.2. ст.42 ПК України, документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

Відповідно до п. 42.4 вказаної статті, у разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їх відмову прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.

Згідно п. 79.1 ст. 79 ПК України, документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності підстав для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом.

У відповідності до п. 79.2 ст. 79 ПК України, документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до наказу № 360 від 21.02.2018 р. «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки», перевірку призначено з 05.03.2018 р. тривалістю 5 робочих днів. (а.с. 75).

Поштове відправлення відповідача з наказом про проведення перевірки та письмовим повідомленням про дату початку та місце проведення такої перевірки вручено адресату 23.03.2018 року (а.с. 77).

При цьому, перевірка проводилася контролюючим органом з 05 березня 2018 року.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, положення пункту 79.2 статті 79 Податкового кодексу України визначають, що документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами органу державної податкової служби виключно на підставі рішення керівника органу державної податкової служби, оформленого наказом, та за умови надіслання платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому чи його уповноваженому представнику під розписку копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки. Відповідно до абзацу другого пункту 79.2 статті 79 Податкового кодексу України виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про порушення Головним управлінням Державної фіскальної служби у Чернігівській області порядку проведення позапланової документальної невиїзної перевірки.

Зважаючи на неправомірність проведення перевірки ОСОБА_5 з 05 березня 2018 року, без завчасного попередження позивача про таку перевірку, прийняті за наслідками такої перевірки податкові повідомлення-рішення підлягають скасуванню.

Відповідно до правової позиції Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 24 січня 2019 року по справі №826/14476/17, невиконання вимог підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 та пункту 79.2 статті 79 Податкового кодексу України призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої.

Така ж правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 16 жовтня 2018 року у справі №810/249/15.

Доводи апелянта про те, що позивачу завчасно направлено наказ та повідомлення про проведення перевірки, колегія суддів до уваги не бере, оскільки відповідач мав пересвідчитися, що платник податку їх отримав або поштове відправлення йому неможливо вручити.

Решта доводів та заперечень апелянта - висновків суду першої інстанції не спростовують.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_5 та наявність правових підстав для їх задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

При цьому, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 250,315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 01 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-329 КАС України.

Суддя-доповідач Судді Вівдиченко Т.Р. Кузьмишина О.М. Файдюк В.В.
Повний текст постанови виготовлено 11.02.2019 року