Суддя: Прокопенко Олександр Борисович
Дата ухвалення: 2018-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

суддів Великої Палати Верховного Суду Прокопенка О. Б., Британчука В. В., Лященко Н. П., Ситнік О. М.
на постанову від 13 грудня 2018 року (провадження № 11-497сап18) у справі за скаргою ОСОБА_6 на рішення Вищої ради правосуддя від 29 березня 2018 року № 930/0/15-18, ухвалене за результатами розгляду скарги на рішення її Третьої Дисциплінарної палати від 13 грудня 2017 року № 4020/3дп/15-17
У травні 2018 року ОСОБА_6 звернулася до Великої Палати Верховного Суду зі скаргою, в якій просила визнати протиправним та скасувати рішення Вищої ради правосуддя (далі - ВРП) від 29 березня 2018 року № 930/0/15-18 про залишення без змін рішення Третьої Дисциплінарної палати ВРП від 13 грудня 2017 року № 4020/3дп/15-17 «Про притягнення суддів Тернопільського окружного адміністративного суду Ходачкевич Н. І., Господарського суду Житомирської області Тимошенка О. М. до дисциплінарної відповідальності та відмову у притягненні до дисциплінарної відповідальності судді Господарського суду Житомирської області Прядко О. В. і припинення дисциплінарного провадження стосовно неї» (далі - рішення ВРП).
Обґрунтовуючи скаргу, ОСОБА_6 зазначила про те, що у рішеннях ВРП і її дисциплінарного органу не зазначено мотивів, із яких зроблено висновок про вчинення нею дій, наслідком яких став підрив суспільної довіри до суду, а також яким чином цьому могло сприяти ухваленерішення, правильність застосування норм закону в якому була підтверджена судами вищих інстанцій. На переконання ОСОБА_6, відповідач прийняв спірне рішення з порушенням принципів пропорційного застосування санкції, презумпції невинуватості та правової визначеності.
ВеликаПалата Верховного Суду постановою від 13 грудня 2018 року в задоволенні скарги ОСОБА_6 відмовила.
Відмовляючи в задоволенні скарги на рішення ВРП від 29 березня 2018 року № 930/0/15-18, Велика Палата Верховного Суду виходила з такого.
15 лютого 2017 року до ВРП надійшло звернення ОСОБА_9, у якому він порушував питання про перевірку дій ряду суддів під час здійснення ними правосуддя, у тому числі судді Тернопільського окружного адміністративного суду Ходачкевич Н. І. при розгляді справи № 819/3419/15.
Розглядаючи скаргу, дисциплінарний орган ВРП дійшов висновку, що під час розгляду справи за позовом ОСОБА_10 до відділу державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, легалізації об'єднань громадян Житомирського міського управління юстиції про визнання протиправним та скасування реєстраційних дій та записів про них суддя Ходачкевич Н. І. допустила низку істотних порушень норм процесуального права, кількість і характер яких викликає достатньо обґрунтовані сумніви у здатності судді безсторонньо виконувати свої функції, порочить звання судді та завдає шкоди авторитету судової влади.
У своїй сукупності порушення, допущені суддею Ходачкевич Н. І. утворювали порушення присяги в розумінні пункту 1 частини другої статті 97 Закону України від 7 липня 2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 2453-VI) у відповідній редакції (суддя вчинив дії, що порочать звання судді або підривають авторитет правосуддя) і були підставою для звільнення судді з посади. На час розгляду дисциплінарної справи відповідні дії судді містять ознаки істотного дисциплінарного проступку в розумінні пункту 7 частини дев'ятої статті 109 Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402-VIII) (суддя допустив інше грубе порушення закону, що підриває суспільну довіру до суду).
З наведених підстав Третя Дисциплінарна палата ВРП прийняла рішення від 13 грудня 2017 року № 4020/3дп/15-17, згідно з яким притягнула суддю Тернопільського окружного адміністративного суду Ходачкевич Н. І. до дисциплінарної відповідальності, застосувавши до неї дисциплінарне стягнення у виді подання про звільнення судді з посади.
ОСОБА_6 з таким рішенням Третьої Дисциплінарної палати ВРП не погодилася та оскаржила його до ВРП.
За результатом розгляду цієї скарги ВРП відхилила наведені у ній доводи, погодившись із висновком її дисциплінарного органу про те, що очевидний, грубий та умисний характер допущених суддею Ходачкевич Н. І. порушень має наслідком підрив авторитету правосуддя, і що застосування дисциплінарного стягнення у виді подання про звільнення з посади є пропорційним вчиненому.
У зв'язку з цим ВРП своїм рішенням від 29 березня 2018 року № 930/0/15-18 залишила рішення Третьої Дисциплінарної палати ВРП від 13 грудня 2017 року № 4020/3дп/15-17 про притягнення судді до дисциплінарної відповідальності без змін.
Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що мотиви, з яких виходила ВРП, стосуються оцінки дій ОСОБА_6 як судді та висновку про невиконання покладених на неї Конституцією України обов'язків, що не виходить за межі повноважень дисциплінарного органу.
Мотиви, з яких ВРП дійшла таких висновків, обґрунтовані тим, що суддя Ходачкевич Н. І. під час розгляду справи № 819/3419/15 допустила низку порушень вимог процесуального закону (порушення провадження у справі за позовною заявою, підписаною особою як представником позивача, за відсутності документа, який би підтверджував його повноваження; вирішення питання про права і обов'язки осіб, не залучених до судового розгляду; ненадання будь-якої оцінки тому факту, що частина оспорюваних дій мала місце за більш ніж п'ять років до моменту звернення до суду; розбіжності при зазначенні особи відповідача у позовній заяві та винесеному судовому рішенні тощо), характер та кількість яких на момент їх вчинення утворювали порушення присяги судді в розумінні пункту 1 частини другої статті 97 Закону № 245З-VI (суддя вчинив дії, що порочать звання судді або підривають авторитет правосуддя) і були підставою для звільнення судді з посади, а на час прийняття рішення такі дії судді містять ознаки істотного дисциплінарного проступку в розумінні пункту 7 частини дев'ятої статті 109 Закону № 1402-VIII (суддя допустив інше грубе порушення закону, що підриває суспільну довіру до суду).
На думку більшості суддів Великої Палати Верховного Суду, предметом дисциплінарної перевірки щодо судді був не зміст ухваленого судового рішення, а виконання суддею професійних обов'язків під час вирішення спору. Тобто той факт, що ухвалене суддею рішення не скасоване за результатом його перегляду судами вищих інстанцій, не виключає можливості допущення суддею під час розгляду і вирішення відповідної справи порушень закону, які містять склад дисциплінарного проступку, а відтак і можливості притягнення до дисциплінарної відповідальності, якщо такі обставини будуть установлені уповноваженим органом.
Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що ВРП і її дисциплінарний орган не переглядали і не ревізували постанови, ухваленої суддею Ходачкевич Н. І. 23 листопада 2015 року у справі № 819/3419/15, водночас у ньому детально обґрунтовано, в чому виражено допущення скаржником низки істотних порушень норм процесуального права під час вирішення цієї справи, наслідком яких є підрив суспільної довіри до суду.
Крім того, Велика Палата Верховного Суду погодилася з висновками ВРП та її Третьої Дисциплінарної палати про те, що очевидний, грубий та умисний характер допущених суддею Ходачкевич Н. І. порушень має наслідком підрив авторитету правосуддя, і що застосування дисциплінарного стягнення у виді подання про звільнення з посади є пропорційним вчиненому.
Відповідно до частини третьої статті 34 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) суддя, не згодний із судовим рішенням за наслідками розгляду адміністративної справи, може письмово викласти свою окрему думку.
З наведеними висновками Великої Палати Верховного Суду не погоджуємося з огляду на таке.
У Рішенні Конституційного Суду України від 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004 (справа про незалежність суддів як складову їхнього статусу) зазначено, що незалежність суддів є невід'ємною складовою їхнього статусу. Вона є конституційним принципом організації та функціонування судів, а також професійної діяльності суддів, які при здійсненні правосуддя підкоряються лише закону. Незалежність суддів забезпечується насамперед особливим порядком їх обрання або призначення на посаду та звільнення з посади; забороною будь-якого впливу на суддів; захистом їх професійних інтересів; особливим порядком притягнення суддів до дисциплінарної відповідальності.
Відповідно до пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України та статті 115 Закону № 1402-VIII суддю не може бути притягнуто до відповідальності за ухвалене ним судове рішення, за винятком вчинення злочину або дисциплінарного проступку. Вчинення істотного дисциплінарного проступку, грубе чи систематичне нехтування обов'язками, що є несумісним зі статусом судді або виявило його невідповідність займаній посаді, є підставою для звільнення судді з посади.
Факти, що свідчать про вчинення істотного дисциплінарного проступку, грубе чи систематичне нехтування обов'язками, що є несумісним зі статусом судді або виявило його невідповідність займаній посаді, мають бути встановлені ВРП.
Частиною першою статті 109 Закону № 1402-VIII передбачено, що до суддів може застосовуватися дисциплінарне стягнення у виді: попередження; догани - з позбавленням права на отримання доплат до посадового окладу судді протягом одного місяця; суворої догани - з позбавленням права на отримання доплат до посадового окладу судді протягом трьох місяців; подання про тимчасове (від одного до шести місяців) відсторонення від здійснення правосуддя - з позбавленням права на отримання доплат до посадового окладу судді та обов'язковим направленням судді до Національної школи суддів України для проходження курсу підвищення кваліфікації, визначеного органом, що здійснює дисциплінарне провадження щодо суддів, та подальшим кваліфікаційним оцінюванням для підтвердження здатності судді здійснювати правосуддя у відповідному суді; подання про переведення судді до суду нижчого рівня; подання про звільнення судді з посади.
Під час обрання виду дисциплінарного стягнення стосовно судді враховуються характер дисциплінарного проступку, його наслідки, особа судді, ступінь його вини, наявність інших дисциплінарних стягнень, інші обставини, що впливають на можливість притягнення судді до дисциплінарної відповідальності. Дисциплінарне стягнення застосовується з урахуванням принципу пропорційності (частина друга цієї статті).
Дисциплінарне стягнення у виді подання про звільнення судді з посади застосовується у разі вчинення суддею істотного дисциплінарного проступку, грубого чи систематичного нехтування обов'язками, що є несумісним зі статусом судді або виявило його невідповідність займаній посаді (частина восьма зазначеної статті).
Істотним дисциплінарним проступком або грубим нехтуванням обов'язками судді, що є несумісним зі статусом судді або виявляє його невідповідність займаній посаді, може бути визнаний, зокрема, будь-який з таких фактів: суддя допустив поведінку, що порочить звання судді або підриває авторитет правосуддя, у тому числі в питаннях моралі, чесності, непідкупності, відповідності способу життя судді його статусу, дотримання інших етичних норм та стандартів поведінки, які забезпечують суспільну довіру до суду; суддя допустив інше грубе порушення закону, що підриває суспільну довіру до суду (частина дев'ята статті 109 Закону № 1402-VIII).
На нашу думку, вказані обставини належним чином не враховані ВРП при винесенні рішення щодо судді Ходачкевич Н. І., а тому відповідач зробив передчасний висновок про наявність підстав для притягнення судді Ходачкевич Н. І. до дисциплінарної відповідальності та накладення дисциплінарного стягнення у виді звільнення.
Так, факт вчинення суддею істотного дисциплінарного проступку або грубого нехтування обов'язками має бути встановлений ВРП з урахуванням усіх обставин вчинення такого проступку або грубого нехтування обов'язками, його наслідків, умислу судді у вчиненні відповідних дій та не може ґрунтуватися на припущеннях.
Підставою для притягнення судді Ходачкевич Н. І. до відповідальності вказано порушення суддею вимог законодавства під час розгляду адміністративної справи № 819/3419/15 за позовом ОСОБА_10 до відділу державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, легалізації об'єднань громадян Житомирського міського управління юстиції про визнання протиправним і скасування реєстраційних дій та записів про них.
Фактично ВРП дійшла висновку про допущення суддею Ходачкевич Н. І. істотних порушень норм процесуального права, кількість і характер яких викликали сумніви в здатності судді безсторонньо виконувати свої функції, і такі дії порочать звання судді та завдають шкоди авторитету судової влади, надаючи оцінку змісту судового рішення в адміністративній справі № 819/3419/15.
Пунктами 66, 69 Розділу VII Рекомендацій CM/Rec (2010) 12 Комітету Міністрів Ради Європи (далі - Рекомендації КМРЄ) державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов'язки від 17 листопада 2010 року визначено, що тлумачення закону, оцінювання фактів та доказів, які здійснюють судді для вирішення справи, не повинні бути приводом для цивільної або дисциплінарної відповідальності, за винятком випадків злочинного наміру або грубої недбалості. Дисциплінарне провадження може бути ініційоване, якщо суддя не виконав свої обов'язки ефективно та належним чином. Такі провадження повинен проводити незалежний орган влади або суд із наданням гарантій справедливого судового розгляду і права на оскарження рішення та покарання. Дисциплінарні санкції мають бути пропорційними.
Подібна позиція висловлена Венеціанською комісією у висновку від 16-17 березня 2007 року № CDL-AD(2007)003 щодо законопроекту про судоустрій та статус суддів в Україні. У ньому наголошено, що неправильне тлумачення закону суддею має вирішуватися шляхом апеляції, а не шляхом дисциплінарної процедури (пункт 40).
Крім того, необхідно зазначити, що у Рішенні від 11 березня 2011 року № 2-рп/2011 у справі № 1-4/2011 за конституційним поданням 53 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень Закону України «Про Вищу раду юстиції» Конституційний Суд України наголосив, що давати оцінку процесуальним діям суддів щодо розгляду конкретної судової справи можуть тільки суди апеляційної чи касаційної інстанції. Така оцінка до винесення суддею остаточного рішення у справі є втручанням у здійснення правосуддя, що суперечить частинам першій, другій статті 126, частині першій статті 129 Конституції України.
У цій справі постанова Тернопільського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2015 року була предметом апеляційного та касаційного переглядів.
Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 3 березня 2016 року та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 7 липня 2016 року було встановлено, що державні реєстратори при вчиненні спірних реєстраційних записів діяли не на підставі та у спосіб, що визначені законом, тому висновки суду першої інстанції у справі є правильними, а спір вирішено відповідно до вимог закону.
Крім того, зі змісту рішення суду касаційної інстанції убачається, що «суди першої та апеляційної інстанцій повно і всебічно встановили обставини справи, дали їм належну юридичну оцінку, правильно застосували норми матеріального та процесуального права та прийшли до правильного висновку про задоволення позовних вимог, оскільки державні реєстратори при вчиненні спірних реєстраційних записів діяли не на підставі та у спосіб, що суперечить Конституції та Законами України. <…>
Оскільки суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального та процесуального права, підстав для задоволення касаційних скарг немає».
Відповідно до частини третьої статті 220-1 КАС (у редакції, чинній на час ухваленні рішення судом касаційної інстанції) касаційні скарги у справі були відхилені, а судові рішення залишені без змін у зв'язку з відсутністю підстав для скасування судового рішення.
Слід також зазначити, що обставини, викладені у скарзі до ВРП, були викладені в апеляційних та касаційних скаргах скаржниками, яким і надана належна юридична оцінка у судових рішеннях.
Таким чином, оскаржувані рішення Третьої Дисциплінарної палати ВРП та ВРП не містять належно мотивованого висновку щодо умислу судді на порушення норм права чи грубого нехтування обов'язками при постановленні судового рішення, за яке до ОСОБА_6 застосовано дисциплінарне стягнення у виді звільнення з посади.
За таких обставин, на нашу думку, за відсутності мотивів щодо наявності такого елементу дисциплінарного порушення, як підрив довіри до суду, рішення, яким ОСОБА_6 притягнуто до відповідальності саме за вчинення грубого порушення закону, що мало наслідком підрив суспільної довіри до суду, - слід скасувати.
Статтею 52 Закону України від 21 грудня 2016 року № 1798-VIII «Про Вищу раду правосуддя» (далі - Закон № 1798-VIII) передбачено порядок оскарження рішення ВРП, ухваленого за результатами розгляду скарги на рішення її Дисциплінарної палати, та визначено вичерпний перелік підстав для його скасування:
1) склад ВРП, який ухвалив відповідне рішення, не мав повноважень його ухвалювати;
2) рішення не підписано будь-ким зі складу членів ВРП, які брали участь у його ухваленні;
3) суддя не був належним чином повідомлений про засідання ВРП - якщо було ухвалено будь-яке з рішень, визначених пунктами 2-5 частини десятої статті 51 цього Закону;
4) рішення не містить посилань на визначені законом підстави дисциплінарної відповідальності судді та мотиви, з яких ВРП дійшла відповідних висновків.
У пункті 18 Основних принципів незалежності судових органів, схвалених резолюціями 40/32 та 40/146 Генеральної асамблеї ООН від 29 листопада та 13 грудня 1985 року, встановлено, що судді можуть бути тимчасово усунуті від посади або звільнені тільки з причин їх нездатності виконувати свої обов'язки чи поведінки, невідповідної до посади, яку вони займають.
ВеликаПалата Верховного Суду, погоджуючись із застосуванням ВРП до судді найбільш суворого дисциплінарного стягнення - звільнення з посади, не врахувала, що оскаржуваним рішенням порушено принцип пропорційності.
Так, згідно з частиною другою статті 109 Закону № 1402-VIII під час обрання виду дисциплінарного стягнення стосовно судді враховуються характер дисциплінарного проступку, його наслідки, особа судді, ступінь його вини, наявність інших дисциплінарних стягнень, інші обставини, що впливають на можливість притягнення судді до дисциплінарної відповідальності. Дисциплінарне стягнення застосовується з урахуванням принципу пропорційності.
Положеннями пункту 5.1 статті 5 Європейської хартії про закон «Про статус суддів» від 10 липня 1998 року, на яку, зокрема, посилався Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Олександр Волков проти України», також встановлено, що шкала санкцій, яка може застосовуватися до суддів, визначається в законі та повинна відповідати принципу пропорційності.
Отже, належній оцінці підлягали обставини справи, що впливають на можливість притягнення судді до дисциплінарної відповідальності, зокрема, щодо наявності умислу, негативних наслідків дій судді, щодо наявності або відсутності у судді дисциплінарних стягнень.
З урахуванням викладеного вважаємо, що рішення ВРП є недостатньо вмотивованим у частині кваліфікації дій судді як істотного дисциплінарного проступку в розумінні пункту 7 частини дев'ятої статті 109 Закону № 1402-VIII (грубе порушення закону, що підриває суспільну довіру до суду) та прийняте за відсутності достатніх і належних доказів, що є підставою для скасування рішення ВРП від 29 березня 2018 року відповідно до пункту 4 частини першої статті 52 Закону № 1798-VІІІ.
Відтак скарга ОСОБА_6 підлягала задоволенню, а рішення ВРП від 29 березня 2018 року № 930/0/15-18 - скасуванню.
Судді Великої Палати
Верховного Суду О. Б. Прокопенко