Справа № 480/4515/18
Суддя: Л.М. Опімах
Дата ухвалення: 2019-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 січня 2019 р. Справа № 480/4515/18

Сумський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Опімах Л.М.,

за участю секретаря судового засідання - Бондаренко Л.В.,

позивача - ФОП ОСОБА_1,,

представника позивача - адвоката ОСОБА_2,

представників відповідача - Боброва В.В., Маслака В.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підриємця ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Сумській області про визнання протиправною та скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В:

05 грудня 2018 року позивач звернувся до суду з позовом, який він особисто та його представник підтримали в судовому засіданні, мотивуючи вимоги тим, що 30 жовтня 2018 року посадовими особами Управління Держпраці у Сумській області здійснене інспекційне відвідування Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, щодо дотримання трудового законодавства в частині належного оформлення трудових відносин.

За наслідками перевірки відповідачем складений акт № СМ 2021/187/АВ від 30.10.2018р., в якому зроблений висновок про допуск позивачем до виконання робіт без оформлення трудового договору працівників, а саме: ОСОБА_5, ОСОБА_6

22 листопада 2018 року відповідачем винесено постанову №СМ 2021/187/АВ /ТД-ФС про накладення на позивача штрафу у розмірі 223380,00 грн.

Позивач просить визнати протиправною і скасувати припис та постанову, зазначаючи, що висновки контролюючого органу, викладені в акті перевірки, не відповідають фактичним обставинами справи, оскільки між ним та фізичними особами відсутні трудові відносини, тому і трудові договори не оформлялися, натомність між ними укладені цивільні договори про виконання певного обсягу робіт. При цьому, виконавці самостійно організовували свою роботу, не підпадали під дію внутрішнього трудового розпорядку робіт, заробітну плату не отримували, а отримували плату після передачі робіт за актами приймання-здачі.

Відповідач подав відзив на позов, в якому проти його задоволення заперечив, представник відповідача в судовому засіданні пояснив, що під час інспекційного відвідування встановлено, що фактично між позивачем і працівниками існували трудові відносини, які не оформлені відповідно до законодавства про працю. Зокрема, на це вказують ті обставини, що послуги, які надавалися ОСОБА_5, і ОСОБА_6 відповідають посадовим обов»язкам прцівинка за конкретною посадою, що свідчить про трудовий характер відносин. Крім того, виконувані роботи відносяться до робіт підвищеної небезпеки, тому позивач має право допустити до виконання таких робіт виключно найманих працівників. Також позивач проводив інструктаж з охорони праці цим особам, що вказує на трудові відносини між ними. Водночас і акти виконаних робіт за цивільно-правовими угодами не відображають обсягів виконаних робіт.

Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 30 жовтня 2018 року посадовими особами Управління Держпраці у Сумській області здійснене інспекційне відвідування Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, щодо дотримання трудового законодавства в частині належного оформлення трудових відносин. За наслідками перевірки відповідачем складений акт № СМ 2021/187/АВ від 30.10.2018р., в якому зроблений висновок про допуск позивачем до виконання робіт без оформлення трудового договору працівників, а саме: ОСОБА_5, ОСОБА_6 ( а.с. 54-57)

22 листопада 2018 року відповідачем винесено постанову №СМ 2021/187/АВ /ТД-ФС про накладення на позивача штрафу у розмірі 223380,00 грн. ( а.с.104-105).

На думку суду постанова Управління Держпраці у Сумській області є протиправною та підлягає скасуванню з огляду на таке.

Так, відповідальність за порушення законодавства про працю передбачена ст.. 265 Кодексу законів про працю України, зокрема підставою для притягнення до відповідальності відповідно до абзацу 2 частини 2 ст. 265 Кодексу є фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Відповідно до ч.3 ст.24 Кодексу працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Тобто, для притягнення позивача до відповідальності необхідно встановити дві обставини, а саме, існування між сторонами трудових відносин та відсутність передбаченого законом оформлення цих відносин.

Відповідно до статті 21 КЗпП України, трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін.

Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Фактичний допуск до роботи вважається укладенням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота провадилась за розпорядженням чи з відома роботодавця.

Статтею 24 КЗпП України передбачено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов'язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров'я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.

При укладенні трудового договору громадянин зобов'язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров'я та інші документи.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Загальне визначення цивільно-правового договору наведено у ст. 626 Цивільного кодексу України. Так, вказаною нормою встановлено, що договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно зі статтею 902 ЦК України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Основною ознакою, що відрізняє цивільні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату. Виконавець, який працює за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, хоча і може бути з ними ознайомлений, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик, працівник не зараховується до штату установи (організації), не вноситься запис до трудової книжки та не видається розпорядчий документ про прийом його на роботу на певну посаду.

Тобто, з наведених норм вбачається, що трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов'язаний виконувати не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт.

В ході розгляду справи судом встановлено, що між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1, та фізичними особами ОСОБА_5, і ОСОБА_6,укладені цивільно-правові договори про виконання робіт, зокрема з перевірки, очищення димових вентиляційних каналів житлових будинків і споруд в Буринському , Білопільському та Липоводолинському районах Сумської області ( а.с. 35-36, 37-38, 39). При цьому договорами передбачено, що виконавець самостійно організовує виконання роботи, в тому числі використовує власні засоби та матеріали, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, також вартість послуг ( робіт) визначена наперед у загальній сумі. Факт надання послуг підтверджується актами приймання-здачі робіт ( а.с.62-69, 71-76, 78-80).

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_5, і ОСОБА_6, підтвердили факт уладення між ними та позивачем саме цивільно-правових договорів на виконання робіт, зазначивши, що самостійно організовували свій робочий процес, використовували під час роботи власне спеціальне обладнання, розмір винагороди був визначений наперед під час укладення договору.

Таким чином, суд вважає, що між позивачем та фізичними особами ОСОБА_5, і ОСОБА_6, існували саме цивільно-правові відносини, оформлені цивільно-правовими договорами про виконання робіт, а не трудові відносини, як стверджує відповідач, а тому підстави для притягнення позивача до відповідальності за порушення трудового законодавства відсутні.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Матеріалами інспекційного відвідування, а також в ході судового розгляду справи, позивач не довів існування трудових відносин між позивачем та фізичними особами.

Враховуючи викладене, перевіривши останову Управління Держпраці у Сумській області на відповідність її вимогам ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає рішення не обгрунтованим та таким, що підлягає скасуванню.

Відповідно до ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб»єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб»єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Судом встановлено, що відповідно до квитанції позивачем сплачено судовий збір в загальному розмірі 3524,00 грн. (а.с.3), тому зазначена сума підлягає відшкодуванню на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241- 246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Фізичної особи-підриємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, АДРЕСА_1) до Управління Держпраці у Сумській області (, вул. Горького, 28-Б, м. Суми, 40000) про визнання протиправною та скасування постанови - задовольнити.

Визнати протиправною і скасувати постанову Управління Держпраці у Сумській області № СМ2021/187/АВ/ТД-ФС від 22 листопада 2018 року про накладення на Фізичну особу-підриємця ОСОБА_1 штрафу у розмірі 223380 (двісті двадцять три тисячі триста вісімдесят) грн. 00 коп.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління Держпраці у Сумській області на користь Фізичної особи-підриємця ОСОБА_1 3524,00 грн. в рахунок відшкодування судового збору.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Апеляційні скарги до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подаються через Сумський окружний адміністративний суд.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складене 08 лютого 2019 року.

Суддя Л.М. Опімах