Справа № 813/3965/17
Суддя: Сакалош Володимир Миколайович
Дата ухвалення: 2019-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №813/3965/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2019 року

м.Львів

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Сакалоша В.М.,

за участю секретаря судового засідання Гулкевича В.О.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Гавриляк Р.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Головного управління ДФС у Львівській області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Міністерство економічного розвитку і торгівлі України, про скасування податкового повідомлення-рішення, податкової вимоги, рішення про опис майна у податкову заставу, -

в с т а н о в и в :

У листопаді 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення від 12 липня 2017 року № 1581-13, податкової вимоги від 10 жовтня 2017 року № 26693-17, рішення про опис майна у податкову заставу від 13 жовтня 2017 року № 17525/10/13-01-17-04-09/26693.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2017 року, залишеною без змін постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 19 лютого 2018 року, адміністративний позов задоволено повністю, визнано протиправними та скасовано податкове повідомлення-рішення від 12 липня 2017 року № 1581-13, податкову вимогу від 10 жовтня 2017 року № 26693-17, рішення про опис майна у податкову заставу від 13 жовтня 2017 року № 17525/10/13-01-17-04-09/26693.

Постановою Верховного Суду від 12 червня 2018 року постанову Львівського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2017 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 19 лютого 2018 року у справі №813/3965/17 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до Львівського окружного адміністративного суду. Ухвалою Львівського окружного суду від 03 вересня 2018 року справу прийнято до провадження та призначено до судового розгляду в порядку загального позовного провадження.

30 жовтня 2018 року протокольною ухвалою суду залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Міністерство економічного розвитку і торгівлі України (далі-Мінекономрозвитку).

Позивач на обґрунтування позовних вимог вказує, що належний йому транспортний засіб не був об'єктом оподаткування в розумінні ст. 267 Податкового кодексу України (далі - Податковий кодекс), оскільки такий використовується з 2016 року та його середньоринкова вартість у 2017 році була меншою ніж визначена законом вартість об'єкта оподаткування транспортним податком.

Також звертає увагу, що відповідач порушив строки прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Щодо оскаржуваної податкової вимоги та рішення про опис майна в податкову заставу позивач зазначає, що звернувся до Державної фіскальної служби України зі письмовою скаргою, однак відповіді на скаргу протягом 20-денного строку не одержав, отже відповідно до Податкового кодексу така скарга вважається повністю задоволеною на користь платника податків.

Окрім того, позивач вважає, що вищевказана податкова вимога була винесена незаконно, оскільки скарга на податкове повідомлення-рішення зупиняє виконання платником податків грошових зобов'язань, визначених у податковому повідомленні-рішенні.

Відповідач позов не визнає, свої заперечення обґрунтовує у відзиві на адміністративний позов. Зазначає, що підставою для прийняття податковим органом податкового повідомлення-рішення є отримана від Мінекономрозвитку інформація, а саме перелік автомобілів, з року випуску яких минуло не більше 5 років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік», який свідчить, що належний позивачу на праві власності транспортний засіб марки Volkswagen Toureg 3.0 дизель, 2016 року випуску відповідає ознакам автомобіля цієї моделі, який зазначений у вказаному переліку.

Відповідач вважає, що оскаржувана податкова вимога та рішення про опис майна у податкову заставу винесені правомірно та згідно з вимогами законодавства у зв'язку з наявною у позивача податковою заборгованістю з транспортного податку.

Мінекономрозвитку подало суду письмові пояснення щодо позовної заяви. Зазначає, що згідно з пп. 267.2.1 п. 267.2 ст. 267 Податкового кодексу та Методикою визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.2016 року № 66, для цілей віднесення середньоринкової вартості легкових автомобілів до об'єктів оподаткування транспортним податком у 2017 році, Мінекономрозвитку на підставі даних ДП «Держзовнішінформ» було розраховано середньоринкову вартість автомобілів, подано ДФС інформацію про автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становила понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, та забезпечило роботу офіційного веб-сайту в режимі, який давав змогу отримати інформацію про середньоринкову вартість автомобіля шляхом введення даних про їх марку, модель, рік випуску, об'єм циліндрів двигуна та тип пального. Транспортний засіб, належний позивачу, включений до Переліку та його середньоринкова вартість , розрахована у 2017 році згідно з Методикою, становила 1 100 805,75 гривень.

15 листопада 2018 року ухвалою суд закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, надав пояснення аналогічні, викладеним у позовній заяві та просив позовні вимоги задовольнити повністю.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позовних вимог заперечив з підстав, наведених у відзиві, просив у задоволенні позову відмовити повністю.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, просив розглядати справу без його участі.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, позивач є власником транспортного засобу марки Volkswagen Toureg 2016 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , дата реєстрації 29 вересня 2016 року, коричневого кольору.

12 липня 2017 року податковим органом прийнято податкове повідомлення-рішення № 158113 форми «Ф», яким позивач згідно з підпунктом 54.3.3 пункту 54.3 статті 54, підпунктом 267.6.2 пункту 267.6 статті 267 Податкового кодексу визначено суму податкового зобов'язання з транспортного податку з фізичних осіб у розмірі 25000 гривень.

Податковим органом сформовано та направлено на адресу позивача податкову вимогу від 10 жовтня 2017 року № 26693-17 форми «Ф» , яка визначає, що станом на 09 жовтня 2017 року сума податкового боргу платника податків становить 25000 гривень.

13 жовтня 2017 року відповідачем прийнято рішення № 17525/10/13-01-17-04-09/26693 про опис майна платника податків ОСОБА_3 в податкову заставу.

Позивач скористався можливістю досудового порядку вирішення спору та оскаржив податкове повідомлення рішення в адміністративному порядку.

Рішенням Державної фіскальної служби України № 13593/К/99-99-11-02-01-14 від 13 жовтня 2017 року залишено без змін податкове повідомлення-рішення податкового органу від 12.07.2017 року за № 1581-13 про збільшення суми податкового зобов'язання з транспортного податку, а скаргу позивача у справі - без задоволення.

Перевіряючи обґрунтованість позовних вимог та їх відповідність чинному законодавству, суд керувався наступними правовими нормами.

Податковий кодекс регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (стаття 1 Податкового кодексу).

01 січня 2015 набрав чинності Закон України від 28.12.2014 року № 71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», яким згідно зі статтею 267 Податкового кодексу введено новий транспортний податок.

Відповідно до пункту 10.2 статті 10 Податкового кодексу місцеві ради обов'язково установлюють єдиний податок та податок на майно (в частині транспортного податку та плати за землю).

09 лютого 2017 Львівською міською радою прийнято ухвалу № 1471 "Про внесення змін до ухвали міської ради від 19 січня 2015 року № 4263 "Про затвердження положення про транспортний податок", якою викладено у новій редакції Положення про транспортний податок, де встановлено, що норми цієї ухвали застосовуються з 01 січня 2017 року. Згідно з пунктом 4 Положення про транспортний податок об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Повноваження міських рад щодо податків та зборів визначені статтею 12 Податкового кодексу.

Відповідно до підпункту 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

У разі якщо сільська, селищна, міська рада або рада об'єднаних територіальних громад, що створена згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, не прийняла рішення про встановлення відповідних місцевих податків і зборів, що є обов'язковими згідно з нормами цього Кодексу, такі податки до прийняття рішення справляються виходячи з норм цього Кодексу із застосуванням їх мінімальних ставок, а плата за землю справляється із застосуванням ставок, які діяли до 31 грудня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування плати за землю (підпункт 12.3.5 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України).

01 січня 2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28 грудня 2014 року №71-VIII, яким статтю 267 ПК України було викладено в новій редакції та введено в Україні новий місцевий податок на майно - транспортний податок.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні» від 21.12.2016 №1797-VIII (далі - Закон №1797-VIII) внесено зміни до Податкового кодексу України, зокрема, у частині справляння транспортного податку, які набрали чинності з 01.01.2017.

Відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 Податкового кодексу (в редакції Закону №1797-VIII ) об'єктом оподаткування визначено легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Така вартість визначається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, виходячи з марки, моделі, року випуску, типу двигуна, об'єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач, пробігу легкового автомобіля, та розміщується на його офіційному веб-сайті (абз.2 підпункту 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 Податкового кодексу України).

Методика визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.2016 року № 66, відповідно до положень пункту 2 якої середньоринкова вартість автомобіля розраховується за методом аналогії цін ідентичних автомобілів за такою формулою: Сср = Цн х (Г / 100), де Цн - ціна нового транспортного засобу в Україні з урахуванням марки, моделі, об'єму циліндрів двигуна, типу пального;Г - коефіцієнт коригування ринкової ціни транспортних засобів з урахуванням строку експлуатації транспортних засобів у роках згідно з додатком 1 до Порядку визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 квітня 2013 р. № 403 (Офіційний вісник України, 2013 р., № 44, ст. 1576).

Відповідно до п.3 Методики Джерелом інформації для визначення ціни нового автомобіля є офіційні прайс-листи виробників (дилерів).

Згідно пункту 5 Методики, ідентичними є автомобілі, в яких збігаються такі ознаки і параметри: марка; країна-виробник; тип кузова (седан, універсал тощо); модель; конструкція привода тягових коліс; тип та робочий об'єм двигуна; потужність двигуна; тип коробки переключення передач та інших складників силової передачі; габаритні розміри; рік випуску; комплектація. Розбіжності можуть стосуватися комплектації, пробігу та технічного стану.

Мінекономрозвитку відповідно до цієї Методики розраховує середньоринкову вартість автомобіля та щороку до 1 лютого податкового (звітного) року розміщує на своєму офіційному веб-сайті перелік легкових автомобілів, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, який повинен містити такі дані щодо зазначених автомобілів: марка, модель, рік випуску, об'єм циліндрів двигуна, тип пального. (п. 13 Методики в редакції чинній на час спірних правовідносин).

Мінекономрозвитку забезпечує роботу офіційного веб-сайту в режимі, який дає змогу отримати інформацію про середньоринкову вартість автомобіля шляхом введення даних про їх марку, модель, рік випуску, об'єм циліндрів двигуна та тип пального(п. 14 Методики в редакції чинній на час спірних правовідносин).

В постановах Верховного Суду за наслідками перегляду рішень судів першої та апеляційної інстанції в аналогічних правовідносинах суд касаційної інстанції зазначив, що обов'язок щодо визначення середньоринкової вартості транспортного засобу законодавець покладає на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку, а межі повноважень податкового органу полягають виключно у прийнятті податкового повідомлення-рішення на підставі розміщеної на офіційному веб-сайті Мінекономрозвитку інформації про автомобілі, які є об'єктом оподаткування транспортним податком у 2017 році.

Відтак, підставою для прийняття відповідачем податкового повідомлення-рішення є отримана від Мінекономрозвитку інформація про вартість автомобіля, яка розрахована виходячи з марки, моделі, року випуску, типу двигуна, обєму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач, пробігу легкового автомобіля.

Одним з ключових у питанні надання правової оцінки спірному податковому повідомленню-рішенню є встановлення наявності або відсутності у контролюючого органу при визначені оспорюваного податкового зобов'язання інформації про вартість конкретного транспортного засобу, яка була отримана від органу, уповноваженого її визначати - Мінекономрозвитку.

Верховний суд, скасувавши рішення судів попередніх інстанцій у цій справі, звернув увагу на те, що суди не можуть підміняти органи державної влади та здійснювати покладені на них повноваження, розрахунок середньоринкової вартості автомобіля здійснений судом на сайті Мінекономрозвитку не може бути достовірним доказом, оскільки не враховує певних параметрів, які були актуальні на час визначення податкового зобов'язання.

Аналіз викладених позицій Верховного Суду у взаємозв'язку з викладеними положеннями Податкового кодексу України дають підстави для висновку, що контролюючий орган може визначити податкове зобов'язання з транспортного податку лише у разі надходження від Мінекономрозвитку інформації про середньоринкову вартість транспортного засобу.

Чинне законодавство виключає можливість визначення контролюючим органом податкового зобов'язання з транспортного податку в інший спосіб, зокрема, шляхом проведення визначення середньоринкової вартості транспортного засобу за власною ініціативою, у тому числі на підставі даних та інформації, розміщеної на сайті Мінекономрозвитку.

Представником відповідача до суду надано роздруківку з офіційного веб-сайту Мінекономрозвитку, в якій зазначена інформація про перелік транспортних засобів, що є об'єктами оподаткування транспортним податком в 2017 році .

Однак, згідно наданої роздруківки неможливо визначити, чи мав транспортний засіб позивача вартість більшу, ніж та, що розрахована за методикою, затвердженою постановою КМ України №66.

Відтак, долучений відповідачем до матеріалів справи перелік Мінекономрозвитку автомобілів за 2017 рік, не є належним та достатнім доказом правомірності нарахування позивачу суми грошового зобов'язання зі сплати транспортного податку. Суд враховує те, що розбіжності середньоринкової вартості транспортного засобу можуть стосуватися комплектації, пробігу та технічного стану. Однак, даних щодо пробігу автомобіля позивача при визначенні середньоринкової вартості, відповідно до пп.267.2.1 п.2567.2 ст. 267.2 Податкового кодексу, з використанням Методики визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 403 від 10.04.2013 контролюючим органом не застосовано.

При цьому, посилання відповідача на те, що даний транспортний засіб включено до Переліку транспортних засобів, які були об'єктом оподаткування у 2017 році, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки згідно із п. 13 Порядку визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №403 від 10.04.2013 року передбачено, що середньоринкова вартість транспортних засобів розраховується щокварталу Мінекономрозвитку для кожної марки та моделі транспортних засобів з урахуванням року випуску та пробігу, оприлюднюється до 10 числа наступного місяця в установленому Мінекономрозвитку порядку на офіційному веб-сайті Міністерства для вільного доступу та зберігається протягом 1095 днів з дня її оприлюднення

Як вбачається з пояснень Мінекономрозвитку, середньоринкова вартість транспортного засобу марки Volkswagen Toureg 3.0 дизель, 2016 року випуску становить 1 100 805,75 грн., що не складає 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року (1200000 грн.).

Відповідачем не надано суду доказів того, що транспортний засіб мав вартість більшу, ніж та, що розрахована за методикою, затвердженою постановою КМ України №66.

Таким чином, вказаний автомобіль не є об'єктом оподаткування, а позивач не є платником транспортного податку у відповідному році.

З урахуванням наявних у справі доказів, суд вважає, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення не відповідає положенням податкового законодавства України, є протиправним та таким, що порушує охоронювані права та інтереси позивача, а відтак, підлягає скасуванню.

Суд звертає увагу, що протиправне рішення не може породжувати будь-яких правомірних наслідків.

Оскільки, рішення про опис майна в податкову заставу №17525/10/13-01-17-04-09/26693 від 13.10.2017 та податкова вимога №26693-17 форми "Ф" від 10.10.2017 винесені на підставі податкового повідомлення-рішення, яке визнано судом протиправним, то вони теж підлягають скасуванню.

За сукупністю наведених обставин суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, а тому позов належить задоволити.

У силу ч.4 ст.242 КАС України, судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Завданням адміністративного судочинства, відповідно до ч.1 ст. 2 КАС України, є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. (ст. 72 КАС України).

Відповідно до ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, всупереч обов'язку доказування, закріпленому у ст.77 КАС України, відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, не доведено тих обставин, що стали підставою для прийняття оскаржуваного рішення.

Таким чином, за результатами системного аналізу приписів зазначеного законодавства у взаємозв'язку з обставинами даної справи, керуючись ст. 245 КАС України (повноваження суду при вирішенні справи), суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову повністю.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.244 КАС України, під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 2, 72-77, 139, 242-246, 255, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Львівській області від 12.07.2017 року № 1581-13 форми «Ф».

Визнати протиправною та скасувати податкову вимогу Головного управління ДФС у Львівській області від 10 жовтня 2017 року № 26693-17 форми «Ф».

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДФС у Львівській області від 13.10.2017 року № 17525/10/13-01-17-04-09/26693 про опис майна у податкову заставу.

Стягнути на користь ОСОБА_3(АДРЕСА_1; РНОКПП: НОМЕР_2) з Головного управління ДФС у Львівській області (79003, м.Львів, вул. Стрийська, 35; ) за рахунок бюджетних асигнувань 1920 (тисяча девятсот двадцять) грн. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції, з урахуванням вимог підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" КАС України. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 11.02.2019.

Суддя В.М. Сакалош