Справа № 1140/2661/18
Суддя: Чепурнов Д.В.
Дата ухвалення: 2019-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

05 лютого 2019 року м. Дніпросправа № 1140/2661/18
Суддя І інстанції - Петренко О.С.

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Чепурнова Д.В. (доповідач),

суддів: Мельника В.В., Сафронової С.В.,

за участю секретаря судового засідання Царьової Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 28 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Кіровоградського міськрайонного центру зайнятості про визнання в частині рішення протиправним та зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив: - визнати протиправним в частині наказ Кіровоградського міськрайонного центру зайнятості №нт180424 від 24.04.2018 року в призначені йому допомоги по безробіттю в мінімальному розмірі; - зобов'язати Кіровоградський МРЦЗ нарахувати та виплатити йому допомогу по безробіттю, відповідно до наказу від 15 червня 2018 року №613, яким затверджено Порядок надання допомоги по безробіттю, на підставі п.9 ч.1 ст. 36 КЗпП України, за період з 24.04.2018 по 23.07.2018 року.

В обґрунтування позовних вимог посилається на протиправність призначення йому допомоги по безробіттю в мінімальному розмірі, оскільки його було звільнено на підставі Закону України «Про судоустрій і статус суддів» за порушення Закону під час прийняття судового рішення і норми Кодексу законів про працю щодо дисциплінарної відповідальності на суддів не поширюються.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 28 листопада 2018 року у задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі. Вказує на те, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що суддя призначається та звільняється з посади не на підставі Кодексів законів про працю України, а на підставі Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та Конституції України, і за жодних положень КЗпП України позивач не був звільнений з посади.

В судове засідання апеляційної інстанції сторони не з'явились, про час та місце слухання справи повідомлялися належним чином, а тому відповідно до ст. 229 КАС України фіксування судового засідання не здійснюється.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що Постановою ВРУ від 09.09.2010 року за №2512-VI «Про обрання суддів», ОСОБА_1 обрано на посаду судді Ленінського районного суду м. Кіровограда безстроково.

Рішенням Вищої ради правосуддя від 15.02.2018 року №490/0/15-18 ОСОБА_1 звільнено з посади судді Ленінського районного суду м. Кіровограда на підставі п.3 ч.6 ст.126 Конституції України.

Наказом Ленінського районного суду м. Кіровограда від 30.03.2018року №52-к відраховано ОСОБА_1 зі штату суду.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 26.06.2018 р. зобов'язано Ленінський районний суд м. Кіровограда внести зміни до наказу №52-к від 30.03.2018 року в частині звільнення ОСОБА_1 зі штату Ленінського районного суду м. Кіровоград 07.04.2018р.

Наказом Кіровоградського міськрайонного центру зайнятості від 24.04.2018 року №НТ180424 позивачу надано статус безробітного, а наказом від 14.04.2018 року призначено позивачу допомогу по безробіттю в мінімальному розмірі на підставі ч.2 ст.22 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивач звільнений з посади судді на підставі п.3 ч.6 ст.126 Конституції України (за вчинення істотного дисциплінарного проступку, грубе чи систематичне нехтування обов'язками, що є несумісним зі статусом судді або виявило його невідповідність займаній посаді) є безспірним та заходом дисциплінарного стягнення, а отже, в розумінні Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», є аналогічною підставою, визначеною іншими законами для отримання допомоги по безробіттю в мінімальному розмірі, як особам, що звільнені з останнього місця роботи з підстав, передбачених пп. 3,4,7 та 8 ст. 40 КЗпП України.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно з ч.1 ст.22 Закону України від 02.03.2000р. №1533-ІІІ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» (далі - Закон №1533-ІІІ) право на допомогу по безробіттю залежно від страхового стажу мають застраховані особи, визнані в установленому порядку безробітними, страховий стаж яких протягом 12 місяців, що передували реєстрації особи як безробітної, становить не менше ніж шість місяців за даними Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Частинами 3-4 ст.22 Закону №1533-ІІІ визначено, що допомога по безробіттю виплачується з 8 дня після реєстрації застрахованої особи в установленому порядку в державній службі зайнятості.

Загальна тривалість виплати допомоги по безробіттю не може перевищувати 360 календарних днів протягом двох років, а для осіб, зазначених у частині другій статті 6 цього Закону та абзаці третьому частини четвертої статті 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», - 180 календарних днів.

При цьому, допомога по безробіттю особам, зазначеним у частині другій статті 22 цього Закону, виплачується у мінімальному розмірі, який встановлюється правлінням Фонду (ч.3 ст.23 Закону №1533-ІІІ).

Частиною другою статті 22 Закону №1533-ІІІ визначено, що застраховані особи, визнані в установленому порядку безробітними, які протягом 12 місяців, що передували реєстрації особи як безробітної, за даними Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування мають страховий стаж менше шести місяців або звільнені з останнього місця роботи з підстав, передбачених статтею 37, пунктами 3, 4, 7 і 8 статті 40, статтями 41 і 45 Кодексу законів про працю України, а також з аналогічних підстав, визначених іншими законами, особи, зазначені у частині другій статті 6 цього Закону, особи, зазначені в абзаці третьому частини четвертої статті 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», мають право на допомогу по безробіттю у мінімальному розмірі.

Так, пунктами 3, 4, 7 і 8 статті 40 Кодексу законів про працю України визначено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках:

- систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення;

- прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин;

- появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп'яніння;

- вчинення за місцем роботи розкрадання (в тому числі дрібного) майна власника, встановленого вироком суду, що набрав законної сили, чи постановою органу, до компетенції якого входить накладення адміністративного стягнення або застосування заходів громадського впливу.

Згідно зі ст.41 Кодексу законів про працю України крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадках:

- одноразового грубого порушення трудових обов'язків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступниками, головним бухгалтером підприємства, установи, організації всіх форм власності, його заступниками, а також службовими особами органів доходів і зборів, яким присвоєно спеціальні звання, і службовими особами центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах державного фінансового контролю та контролю за цінами;

- винних дій керівника підприємства, установи, організації, внаслідок чого заробітна плата виплачувалася несвоєчасно або в розмірах, нижчих від установленого законом розміру мінімальної заробітної плати;

- винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір'я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу;

- вчинення працівником, який виконує виховні функції, аморального проступку, не сумісного з продовженням даної роботи;

- перебування всупереч вимогам Закону України «Про запобігання корупції» у прямому підпорядкуванні у близької особи;

- припинення повноважень посадових осіб.

Крім того, відповідно до ст.45 Кодексу законів про працю України на вимогу виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір з керівником підприємства, установи, організації, якщо він порушує законодавство про працю, про колективні договори і угоди, Закон України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності».

Відповідно до запису у трудовій книжці позивач відрахований зі штату Ленінського районного суду м. Кіровограда, в зв'язку з звільненням з посади на підставі п.3 ч.6 ст.126 Конституції України, тобто за вчинення істотного дисциплінарного проступку, грубе чи систематичне нехтування обов'язками, що є несумісним зі статусом судді або виявило його невідповідність займаній посад

Звільнення судді з посади у разі вчинення істотного дисциплінарного проступку, грубого чи систематичного нехтування обов'язками узгоджується з нормами ст. 115 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», де встановлено, що відповідно до п. 3 ч. 6 ст.126 Конституції України вчинення істотного дисциплінарного проступку, грубе чи систематичне нехтування обов'язками, що є несумісним зі статусом судді або виявило його невідповідність займаній посаді, є підставою для звільнення судді з посади. Факти, що свідчать про вчинення істотного дисциплінарного проступку, грубе чи систематичне нехтування обов'язками, що є несумісним зі статусом судді або виявило його невідповідність займаній посаді, мають бути встановлені Вищою радою правосуддя (її відповідним органом).

Матеріали справи містять рішення Вищої ради правосуддя від 15.02.2018 року №490/0/15-18 «Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Ленінського районного суду м. Кіровоград на підставі п. 3 ч.6 ст.126 Конституції України» та рішення Першої дисциплінарної палати ВРП від 22.06.2017 року №1755/1дп/15-17 «Про притягнення судді Ленінського районного суду м. Кіровограда ОСОБА_1. до дисциплінарної відповідальності».

Згідно з п.22 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 року №9 розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу на підставі пп. 3,4,7,8 ст. 40 та п.1 ст.41 КЗпП є звільнення як захід дисциплінарного стягнення.

Враховуючи факт звільнення позивача з останнього місця роботи на підставі п.3 ч.6 ст.126 Конституції України (за вчинення істотного дисциплінарного проступку, грубе чи систематичне нехтування обов'язками, що є несумісним зі статусом судді або виявило його невідповідність займаній посаді) суд першої інстанції прийшов до вірних висновків, що це є заходом дисциплінарного стягнення, а отже, в розумінні Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», є аналогічною підставою, визначеною іншими законами для отримання допомоги по безробіттю в мінімальному розмірі, як особам, що звільнені з останнього місця роботи з підстав, передбачених пп. 3,4,7 та 8 ст. 40 КЗпП України.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції, що при наданні ОСОБА_1 статусу безробітного та призначення йому допомоги по безробіттю, відповідач не прирівнював підставу його звільнення до норм Кодексу законів про працю України, застосувавши норми Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», що передбачено ч.2 ст.22 цього закону, а саме з аналогічних підстав, визначених іншими законами і доводи апеляційної скарги зазначених висновків не спростовують.

Суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, передбачені ст. 317 КАС України підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення відсутні.

Керуючись п.1 ч. 1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 28 листопада 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий - суддя Д.В. Чепурнов

суддя В.В. Мельник

суддя С.В. Сафронова