Справа № 2340/4254/18
Суддя: Губська Людмила Вікторівна
Дата ухвалення: 2019-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 2340/4254/18 Суддя (судді) першої інстанції: А.В. Руденко
Суддя-доповідач - Губська Л.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Губської Л.В.,

суддів: Карпушової О.В., Степанюка А.Г.,

за участю: секретаря Мідянки А.А.,

позивача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 28 листопада 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Головного управління Національної поліції в Черкаській області про визнання протиправним та скасування індивідуального акту, визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернувся до суду з даним позовом, в якому просив визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо нездійснення йому виплати одноразової грошової допомоги у зв'язку із встановленням інвалідності ІІ групи внаслідок травми, пов'язаної з виконанням службових обов'язків, та зобов'язати того здійснити виплату одноразової грошової допомоги в розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму (виходячи із розміру прожиткового мінімуму на 01 січня року, в якому набере законної сили судове рішення у цій справі), встановленого законом для працездатних осіб, як інваліду ІІ групи.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що він звернувся до відповідача із заявою про проведення виплати одноразової грошової допомоги у зв'язку із встановленням ІІ групи інвалідності, проте, відповідач листом №29/Т-229 від 02.10.2018 відмовив йому в цьому з посиланням на невідповідність причин звільнення. Такі дії позивач вважає протиправними, тому звернувся до суду з цим позовом.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 28 листопада 2018 року у задоволенні позову відмовлено, при цьому суд першої інстанції дійшов до висновку, що позивач не набув права на отримання одноразової грошової допомоги у зв'язку зі встановленням йому ІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням ним служби в поліції, оскільки, був звільнений зі служби в поліції за власним бажанням, а не через захворювання, що є обов'язковою законодавчою умовою для призначення вказаної допомоги.

Не погоджуючись з судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги. Доводи апеляційної скарги аналогічні тим, що викладені в позовній заяві.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду необхідно залишити без змін, з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції установлено і підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_3 з 1995 року проходив службу в органах внутрішніх справ України, а з 07.11.2015 по 19.08.2016 - в Національній поліції України.

Згідно свідоцтва про хворобу №283 від 17.08.2016 військово-лікарської комісії державної установи «Територіальне медичне об'єднання Міністерства внутрішніх справ України по Черкаській області» позивач визнаний придатним до військової служби в мирний час та йому встановлено захворювання внаслідок травми, пов'язаної з виконанням службових обов'язків в органах внутрішніх справ.

Наказом Головного управління Національної поліції в Черкаській області №133 о/с від 19.08.2016 позивач звільнений зі служби в поліції за пунктом 7 частини 1 статті 77 (за власним бажанням) Закону України «Про Національну поліцію» №580-VІІІ від 02.07.2015.

Згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААА №531158 від 08.09.2016 позивачу з 07.09.2016 встановлено ІІ групу інвалідності безстроково внаслідок травми, пов'язаної з виконанням службових обов'язків.

19.09.2016 позивач звернувся до відповідача із заявою про проведення йому виплати одноразової грошової допомоги у зв'язку із встановленням йому ІІ групи інвалідності, проте, ому в цьому було відмовлено з посиланням на те, що Законом України «Про Національну поліцію» та наказом МВС України №4 від 11.01.2016 не визначено можливості виплати поліцейському одноразової грошової допомоги в разі втрати працездатності, яка настала внаслідок захворювання, отриманого не при виконанні службових обов'язків, пов'язаних із здійсненням повноважень та основних завдань поліції відповідно до вказаного Закону.

Ця відмова була позивачем оскаржена до суду і постановою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 01.08.2017, яка набрала чинності, визнано протиправним рішення відповідача, про відмову з наведених у ній підстав і зроблено висновок про те, що норми Закону «Про Національну поліцію» аналогічні нормам Закону «Про міліцію», тому зобов'язано відповідача здійснити позивачу виплату одноразової грошової допомоги в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму.

Постановою Верховного Суду від 27.02.2018 постанову Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області в частині зобов'язання відповідача здійснити виплату одноразової грошової допомоги скасовано та прийнято в цій частині нову постанову якою зобов'язано Головне управління Національної поліції в Черкаській області розглянути заяву ОСОБА_3 про виплату одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України №4 від 11.01.2016.

Після повторного розгляду питання відповідач листом №29/7-229 від 02.10.2018 знову відмовив ОСОБА_3 у виплаті одноразової допомоги листом , але з інших підстав, а саме, вказавши, що при звірці даних особової справи позивача з наданими матеріалами встановлена невідповідність причин звільнення, за якою призначається одноразова грошова допомога відповідно до Закону.

Позивач, не погоджуючись з цією відмовою звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч.ч.1,2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач як суб'єкт владних повноважень довів суду, що діяв правомірно, з чим погоджується і колегія суддів з огляду на наступне.

Так, пунктом 2 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється: через хворобу - за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції.

Згідно ч.1 статті 97 Закону України «Про Національну поліцію» одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті), визначення втрати працездатності поліцейського є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується особам, які за цим Законом мають право на її отримання, у разі:

- загибелі поліцейського, що настала внаслідок протиправних дій третіх осіб, або під час учинення дій, спрямованих на рятування життя людей або усунення загрози їхньому життю, чи в ході участі в антитерористичній операції, під час захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України або смерті працівника поліції внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого за зазначених обставин;

- смерті поліцейського, що настала під час проходження ним служби в поліції;

- визначення поліцейському інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов'язків, пов'язаних із виконанням повноважень та основних завдань поліції відповідно до цього Закону, чи участі в антитерористичній операції, захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті;

- визначення поліцейському інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням ним служби в поліції, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті;

- отримання поліцейським поранення (контузії, травми або каліцтва) під час виконання ним службових обов'язків, пов'язаних із здійсненням повноважень та основних завдань поліції відповідно до цього Закону, чи участі в антитерористичній операції, захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, наслідком якого є часткова втрата працездатності без визначення йому інвалідності;

- отримання поліцейським поранення (контузії, травми або каліцтва), пов'язаного із проходженням служби в поліції, наслідком якого є часткова втрата працездатності без визначення йому інвалідності.

Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського встановлюється Міністерством внутрішніх справ України (ч. 2 статті 97 Закону України «Про Національну поліцію»).

Згідно з пунктами 1, 3 розділу 3 Порядку № 4 заява (рапорт) про виплату одноразової грошової допомоги (ОГД) у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського (додаток 1) подається керівнику органу поліції, навчального закладу за останнім місцем проходження служби поліцейським або за останнім місцем проходження поліцейським служби перед відрядженням до інших органів.

Формування пакета документів для призначення та виплати ОГД у органах поліції, навчальних закладах здійснюється підрозділами фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку у взаємодії з підрозділами кадрового забезпечення, службами державного нагляду за охороною праці органів поліції та навчальних закладів, а також фахівцями військово-лікарської комісії. При цьому служби державного нагляду за охороною праці органів поліції визначають обставини настання події та відповідають за правильність кваліфікації нещасних випадків, які призвели до втрати працездатності, згідно із законодавством України.

Відповідно до пункту 1 розділу IV Порядку № 4 у місячний строк з дня реєстрації документів, зазначених у пунктах 4, 6 розділу III, фінансові підрозділи готують висновок про призначення одноразової грошової допомоги, за встановленою формою.

Висновок про призначення ОГД затверджує/відмовляє: у територіальних органах поліції, міжрегіональних територіальних органах Національної поліції, закладах та установах, що належить до сфери управління Національної поліції України - керівник відповідного органу, закладу, установи або особа, на яку покладено виконання таких функцій (пп. 2 п. 2 р. IV Порядку № 4).

У пункті 3 розділу IV Порядку № 4 визначено, що рішення про призначення виплати ОГД приймається керівником органу поліції або навчального закладу, у якому проходив (проходить) службу поліцейський, у п'ятнадцятиденний строк з дня затвердження висновку, шляхом видання наказу про виплату такої допомоги, а в разі відмови - письмовим повідомленням заявника із зазначенням підстав такої відмови.

Системний аналіз викладених правових норм дозволяє стверджувати, що правовою підставою для призначення особі одноразової грошової допомоги в порядку ст. 97 Закону України «Про Національну поліцію» є одночасна сукупність наступних умов: 1) визначення поліцейському інвалідності внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов'язаних з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ або поліції; 2) встановлення інвалідності з вказаної підстави протягом шести місяців після звільнення його з поліції; 3) звільнення з поліції саме через хворобу.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що позивачу дійсно було встановлено інвалідність внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням ним служби в поліції протягом шести місяців після його звільнення, але звільнений він був не через хворобу, а за власним бажанням.

Отже, у даному випадку відсутня сукупність всіх достатніх та необхідних правових умов для призначення позивачу вказаної допомоги, а тому, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.

Доводи апелянта про те, що йому було встановлено ІІ групу інвалідності у зв'язку із захворюванням (травмою), пов'язаним з проходженням служби в поліції, а тому він вважає, що набув право на отримання відповідної одноразової грошової допомоги, колегія суддів вважає такими, що не ґрунтуються на нормах закону, з огляду на вищевикладене.

В даному випадку, законом чітко визначено сукупність умов для призначення спірної допомоги і суд не наділений компетенцією вносити зміни до законодавства.

Посилання апелянта, що судовими рішеннями вже констатовано право позивача на отримання одноразової допомоги, не приймаються до уваги, оскільки згаданими судовими рішенням, зокрема, постановою Верховного Суду від 27.02.2018, якою зобов'язано Головне управління Національної поліції в Черкаській області розглянути заяву ОСОБА_3 про виплату одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України №4 від 11.01.2016, не встановлено обов'язку відповідного органу призначити та виплатити грошову допомогу, а лише зазначено про необхідність захисту порушеного права шляхом повторного розгляду заяви, що і було виконано відповідачем.

За таких обставин, колегія судді погоджується з висновком суду першої інстанції, що висновок апелянта про те, що звільнення позивача за власним бажанням не позбавляє його права на отримання одноразової грошової допомоги у зв'язку з встановленням поліцейському інвалідності, що пов'язана з проходженням служби в органах поліції є необґрунтованим та не відповідає положенням Закону України «Про Національну поліцію», оскільки зміст ч.1 статті 97 зазначеного Закону вказує на вичерпний перелік випадків, за яких виникає право на виплату одноразової грошової допомоги. При цьому, розширеному тлумаченню дана норма Закону не підлягає.

Доводи апеляційної скарги не дають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, тобто прийняте рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і не підлягає скасуванню.

Таким чином, проаналізувавши ці та всі інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

При цьому, у рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Відповідно до ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 28 листопада 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 08.02.2019.

Головуючий-суддя: Л.В. Губська

Судді: О.В. Карпушова

А.Г. Степанюк