Справа № 2040/6763/18
Суддя: Бершов Г.Є.
Дата ухвалення: 2019-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2019 р. Справа № 2040/6763/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Бершова Г.Є.

суддів: Ральченка І.М. , Катунова В.В.

за участю секретаря судового засідання Патової Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Міністерства юстиції України на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09.11.2018 (суддя Зоркіна Ю.В., м. Харків, повний текст складено 19.11.18) по справі № 2040/6763/18

за позовом Приватного виконавця виконавчого округу Харківської області ОСОБА_1

до Міністерства юстиції України , Дисциплінарної комісії приватних виконавців

про визнання протиправним та скасування наказу і рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з зазначеним позовом, в якому просить суд: визнати протиправним та скасувати рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців від 14 серпня 2018 року в частині застосування дисциплінарного стягнення у вигляді зупинення діяльності приватного виконавця строком на три місяці; визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України про введення в дію рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців від 14 серпня 2018 року в частині застосування дисциплінарного стягнення у вигляді зупинення діяльності приватного виконавця строком на три місяці.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 09.11.2018 року позовні вимоги було задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців від 14 серпня 2018 року в частині застосування до приватного виконавця Харківського виконавчого округу ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді зупинення діяльності приватного виконавця строком на три місяці.

В іншій частині вимог позов залишено без задоволення.

Відповідач, Міністерство юстиції України, не погодилось із таким рішенням суду першої інстанції та подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Представники відповідачів в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримали та просили суд її задовольнити.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечували, просили відмовити в її задоволенні.

Рішення суду першої інстанції відповідно до вимог статті 308 КАС України переглядається в межах задоволених позовних вимог.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції зміні в частині мотивів задоволення позову з огляду на таке.

Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що позивач є приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області, що підтверджується посвідченням НОМЕР_1, виданим 30.05.2017 року (а.с.21, т.1).

Департаментом державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на підставі скарги директора ТОВ "АВТОАРТ ЛТД" Горбової А.Х. відповідно до вимог ст.34 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів", п.16 розділу ІІІ Порядку здійснення контролю за діяльністю працівників органів державної виконавчої служби, приватних виконавців, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 21.10.2016 року за № 3004/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 07.11.2016 року за № 1440/29570, проведена позапланова невиїзна перевірка діяльності позивача щодо здійснення виконавчого провадження № 56636660.

За результатами проведеної перевірки встановлено, що під час виконання виконавчого провадження позивачем порушено вимоги п.6 ч.4 ст.4, ч.4 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» та внесено до Дисциплінарної комісії приватних виконавців подання про притягнення останнього до дисциплінарної відповідальності.

Дисциплінарною комісією приватних виконавців 14 серпня 2018 року прийнято рішення, яке оформлено протоколом №5, відповідно до якого задоволено подання про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та застосовано до нього дисциплінарне стягнення у вигляді зупинення діяльності строком на три місяці.

Позивач не погодився із таким рішенням відповідача та звернувся із позовом до суду.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги, виходив з невмотивованості оскаржуваного протоколу, а також з необґрунтованості застосування саме такого виду стягнення.

У доводах апеляційної скарги відповідач зазначає, що під час прийняття оскаржуваного рішення Дисциплінарна комісія приватних виконавців діяла на підставі та в межах повноважень, визначених Законом, а тому підстав для скасування рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців від 14 серпня 2018 року немає.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо часткового задоволення позовних вимог, проте не погоджується із мотивами, якими керувався суд, задовольняючи частково позовні вимоги, та вважає за необхідне змінити мотиви задоволених позовних вимог.

З висновками суду першої інстанції про те, що рішенням Дисциплінарної комісії від 14.08.2018 року до позивача застосовано зупинення діяльності приватного виконавця на три місяці, проте відсутнє обґрунтування застосування саме такого виду стягнення та не аргументовано неможливість застосування до позивача двох попередніх стягнень, з урахуванням тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку, наявності тієї обставини, що позивач раніше до дисциплінарної відповідальності не притягався, колегія суддів не погоджується з таких підстав.

По-перше, визначення тяжкості застосованого до позивача дисциплінарного стягнення не є підставою позову, оскільки позивач не оскаржує застосування до нього саме такого виду дисциплінарного стягнення, як зупинення діяльності приватного виконавця на три місяці, натомість, він взагалі не погоджується із притягненням його до дисциплінарної відповідальності, оскільки не вбачає в своїх діях порушень вимог законодавства під час проведення виконавчих дій.

По-друге, визначення виду стягнення за наслідками притягнення особи до дисциплінарної відповідальності є дискреційними повноваженнями державного органу, у нашому випадку - Дисциплінарної комісії приватних виконавців, а тому визначення судом тяжкості проступку та співмірності покарання за нього є перебиранням на себе функцій та повноважень іншого органу.

Таким чином, на підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку в частині задоволення позовних вимог, проте, із помилковим застосуванням норм матеріального права, що є підставою для зміни мотивувальної частини рішення відповідно до ч.4 статті 317 КАС України.

Колегією суддів встановлено, що підставою для проведення позапланової перевірки діяльності позивача стало звернення директора ТОВ "АВТОАРТ ЛТД" Горбової А.Х. Колегією суддів встановлено, що ТОВ "АВТОАРТ ЛТД" не є учасником виконавчого провадження №56636660, по якому проводилась перевірка позивача.

Відповідно до п.8 ч.1 статті 17 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" Міністерство юстиції України здійснює контроль за діяльністю приватних виконавців та визначає порядок здійснення контролю за діяльністю приватного виконавця.

Згідно з ч.1 статті 34 вказаного Закону контроль за діяльністю приватного виконавця здійснюється Міністерством юстиції України шляхом проведення планових і позапланових перевірок у порядку, встановленому Міністерством юстиції України.

Пунктом 2 частини 3 статті 34 Закону визначено, що позапланові перевірки проводяться на підставі: письмових звернень учасників виконавчого провадження щодо рішень, дій або бездіяльності приватного виконавця.

Частиною 7 статті 34 Закону передбачено, що у разі виявлення під час здійснення перевірок ознак дисциплінарного проступку приватного виконавця Міністерство юстиції України вносить вмотивоване подання до Дисциплінарної комісії про притягнення приватного виконавця до дисциплінарної відповідальності.

Проаналізувавши вказані вище норми Закону, колегія суддів приходить до висновку, що оскільки ТОВ "АВТОАРТ ЛТД" (за зверненням якого було проведено позапланову перевірку позивача) не є стороною виконавчого провадження, по якому проводилась перевірка, то у Міністерства юстиції України не було підстав проводити позапланову перевірку діяльності приватного виконавця ОСОБА_1

Також колегією суддів встановлено, що відповідно до подання про притягнення до дисциплінарної відповідальності приватного виконавця виконавчого округу Харківської області ОСОБА_1, посвідчення НОМЕР_1, видане 30.05.2017 року, за результатами проведення позапланової невиїзної перевірки було встановлено, що позивачем прийнято до виконання ухвалу суду, яка не відповідає вимогам статті 4 Закону України "Про виконавче провадження", а також що під час здійснення виконавчого провадження №56636660, боржником за яким є ТОВ "Автоарт", приватним виконавцем 20.06.2018 року описано та арештовано майно, у тому числі транспортні засоби, які належать на праві власності ТОВ "АВТОАРТ ЛТД". Перевірка належності транспортних засобів на момент проведення опису та арешту приватним виконавцем не проводилась.

З приводу виявлених за наслідками проведеної перевірки порушень колегія суддів зазначає таке.

Так, щодо прийняття до виконання ухвали суду, яка не відповідає вимогам статті 4 Закону України "Про виконавче провадження", колегією суддів встановлено таке.

Відповідно до частини 1 статті 4 Закону України "Про виконавче провадження" у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім'я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім'я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; 4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк пред'явлення рішення до виконання.

У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв'язку та адреси електронної пошти.

Згідно з ч.2 статті 4 Закону України "Про виконавче провадження" у разі якщо рішення ухвалено на користь кількох позивачів або проти кількох відповідачів, а також якщо належить передати майно, що перебуває в кількох місцях, чи резолютивною частиною рішення передбачено вчинення кількох дій, у виконавчому документі зазначаються один боржник та один стягувач, а також визначається, в якій частині необхідно виконати таке рішення, або зазначається, що обов'язок чи право стягнення є солідарним.

З цього приводу колегія суддів зазначає, що ухвала Господарського суду Харківської області від 18.06.2018 року по справі №922/1605/18 містить усі необхідні реквізити виконавчого документу, передбачені вимогами статті 4 Закону України "Про виконавче провадження".

Зокрема, в ухвалі зазначено, в якій частині необхідно виконати таке рішення щодо ТОВ "АВТОАРТ", а саме: в межах суми заявлених позовних вимог та судових витрат накласти арешт на грошові кошти, що належать ТОВ "АВТОАРТ" та знаходяться на всіх рахунках у всіх банківських установах; в межах суми заявлених позовних вимог та судових витрат накласти арешт на все рухоме майно, що належить ТОВ "АВТОАРТ" та знаходиться за адресами: м. Харків, вул. Шевченка, 334, м. Харків, вул. Коцарська, 2/4 або в інших осіб за іншими адресами з переданням на зберігання та визначенням зберігачем майна, документів на нього ТОВ "О-МЕГА"; в межах заявлених позовних вимог та судових витрат накласти арешт на все рухоме майно, що належить ТОВ "АВТОАРТ", зокрема, але не виключно на нежитлову будівлю літ. "А-2" загальної площі 5756 кв.м., яка знаходиться за адресою: м.Харків, вул. Шевченка, 334, з переданням на зберігання та визначенням зберігачем майна, документів та ключів на нього ТОВ "О-МЕГА", а також визначено стягувача та боржника.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала Господарського суду Харківської області від 18.06.2018 року по справі №922/1605/18 відповідає вимогам статті 4 Закону України "Про виконавче провадження", а тому у позивача не було підстав для повернення виконавчого документу стягувачу.

Щодо опису та арешту майна позивачем, у тому числі транспортних засобів без перевірки належності транспортних засобів на момент проведення опису та арешту боржнику колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до ч.1 статті 56 Закону України "Про виконавче провадження" арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Частиною 2 статті 56 зазначеного Закону передбачено, що арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Згідно з ч.5 статті 56 Закону України "Про виконавче провадження" про проведення опису майна (коштів) боржника виконавець виносить постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника. У разі прийняття виконавцем рішення про обмеження права користування майном, здійснення опечатування або вилучення його у боржника та передачі на зберігання іншим особам проведення опису є обов'язковим. Копія постанови про опис та арешт майна (коштів) надається сторонам виконавчого провадження.

Колегія суддів зазначає, що позивач намагався з'ясувати під час проведення виконавчих дій, кому належить майно, яке підлягає опису та арешту, проте доказів, які б підтвердужвали належність описаного та арештованого майна іншій особі, приватному виконавцю надано не було.

Окрім того, зазначені докази, які б підтверджували належність майна ТОВ "АВТОАРТ ЛТД", не були надані та не досліджувалися під час проведення позапланової перевірки позивача, а також не надавалися та не досліджувалися під час розгляду справи судом.

Отже, висновок з приводу того, що позивачем було описано та накладено арешт на майно, яке не належить боржнику, не знайшов свого підтвердження, а тому зроблений передчасно.

Також варто зазначити, що виконавчі дії проводилися позивачем за адресою місцезнаходження боржника, зазначеною у виконавчому документі, а саме: м. Харків, вул. Шевченка, 334, а тому за відсутності доказів на підтвердження належності майна іншій особі, колегія суддів приходить до висновку, що позивач обґрунтовано вважав, що майно належить боржнику, оскільки знаходиться за його місцезнаходженням.

Таким чином, підсумовуючи наведене вище, колегія суддів приходить до висновку, що приватним виконавцем під час здійснення ним виконавчих дій по опису та арешту майна у виконавчому провадженні №56636660 у відношенні ТОВ "АВТОАРТ" вимоги законодавства порушено не було, а тому висновки, викладені у поданні про притягнення до дисциплінарної відповідальності приватного виконавця виконавчого округу Харківської області ОСОБА_1, посвідчення НОМЕР_1, видане 30.05.2017 року, за результатами проведення позапланової невиїзної перевірки є неправомірними та такими, що не відповідають законодавству.

Отже, оскільки підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності стали висновки, викладені у поданні Міністерства юстиції України, то колегія суддів приходить до висновку, що рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців від 14 серпня 2018 року в частині застосування до приватного виконавця Харківського виконавчого округу ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді зупинення діяльності приватного виконавця строком на три місяці є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Окрім того, колегія суддів зазначає, що у листі директора ТОВ "АВТОАРТ ЛТД", на підставі якого було проведено позапланову перевірку позивача, зазначається лише про протиправність дій позивача під час здійснення виконавчих дій з опису на накладення арешту на майно ТОВ "АВТОАРТ ЛТД". При цьому, в зазначеному листі не йдеться про невідповідність виконавчого документа вимогам статті 4 Закону України "Про виконавче провадження", а також про неправомірність відкриття позивачем виконавчого провадження.

Так, відповідно до ч.4 статті 34 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" під час проведення позапланових перевірок з'ясовуються лише ті питання, необхідність перевірки яких стала підставою для здійснення таких перевірок. Повторна перевірка з питань, що вже були предметом перевірки, не допускається, крім випадків, передбачених цим Законом.

Отже, на підставі наведеного вище, колегія суддів приходить до висновку, що під час проведення позапланової перевірки ОСОБА_1 Міністерство юстиції України вийшло за межі своїх повноважень, оскільки предметом з'ясування в даній перевірці стали питання, які не зазначалися у листі директора ТОВ "АВТОАРТ ЛТД".

Таким чином, на підставі викладеного, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку в частині задоволення позовних вимог, проте, із помилковим застосуванням норм матеріального права, що є підставою для зміни мотивувальної частини рішення відповідно до ч.4 статті 317 КАС України.

Відповідно до ч.4 статті 317 КАС України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Керуючись ст. ст. 245, 246, 250, 315, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства юстиції України - задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09.11.2018 по справі № 2040/6763/18 змінити в мотивувальній редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09.11.2018 по справі №2040/6763/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Г.Є. Бершов
Судді І.М. Ральченко В.В. Катунов
Постанова складена в повному обсязі 11.02.19.