Справа № 0840/3695/18
Суддя: Батрак Інна Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ПРО ЗАКРИТТЯ ПРОВАДЖЕННЯ У СПРАВІ

07 лютого 2019 року Справа № 0840/3695/18 Провадження: м. Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Батрак І.В.,

за участю секретаря Лялько Ю,В.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідачів ОСОБА_2,

третьої особи ОСОБА_3,

розглянув у підготовчому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_4 (69095, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1)

до Головного управління Держгеокадастру в Запорізькій області (69095, м. Запоріжжя, вул. Українська, буд. 50, )

до Міжрайонного управління у Запорізькому районі та м. Запоріжжі Головного управління Держгеокадастру в Запорізькій області (69095, м. Запоріжжя, вул. Українська, буд. 50, )

треті особи Запорізька міська рада (69037, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 206, ), ОСОБА_5 (74200, Херсонська область, смт. Нововоронцовка, вул. Дудченко, 12, ідентифікаційний номер НОМЕР_2), Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 (69124, АДРЕСА_2)

про визнання протиправним рішення та зобовязання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Держгеокадастру в Запорізькій області, до Міжрайонного управління у Запорізькому районі та м. Запоріжжі Головного управління Держгеокадастру в Запорізькій області, треті особи Запорізька міська рада, ОСОБА_5, Фізична особа-підприємець ОСОБА_3, в якому просить суд:

визнати протиправним рішення відповідача 2 від 13.06.2017 про державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :004:0291, площею 0,0652 га, комунальної форми власності, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка);

зобовязати відповідача 2 скасувати державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :004:0291, площею 0,0652 га, комунальної форми власності, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

В підготовчому судовому засіданні судом на обговорення поставлено питання щодо закриття провадження у справі в звязку з тим, що позивач звернувся за захистом своїх прав з порушенням юрисдикції та підсудності зазначеної категорії, оскільки даний спір є цивільно-правовим, а тому не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Представник позивача проти закриття провадження у справі заперечив та суду пояснив, що даний спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки позивач не оскаржує право власності щодо спірного будинку який належить на праві власності третій особі ОСОБА_5 Позивачем оскаржуються протиправні дії відповідача при проведенні державної реєстрації земельної ділянки. Спір виник з приводу володіння та користування спірною земельною ділянкою. Так, позивачу було відмовлено у відведенні земельної ділянки по провулку Ковальському №17 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в звязку з відсутністю на момент звернення затвердженого плану зонування території міста та детального плану на вказану територію міста Запоріжжя.

Представник відповідачів підтримала заявлене клопотання та суду пояснила, що процедура здійснення державної реєстрації земельної ділянки передбачена Порядком ведення Державного земельного кадастру, затвердженого Постановою КМУ №1051 від 17.10.2012 (далі Порядок).

Відповідно до п.107 Порядку державна реєстрація земельної ділянки здійснюється під час її формування за результатами складення документації із землеустрою після її погодження у встановленому порядку та до прийняття рішення про її затвердження органом державної влади або органом місцевого самоврядування (у разі, коли згідно із законом така документація підлягає затвердженню таким органом) шляхом відкриття Поземельної книги на таку земельну ділянку відповідно до пунктів 49-54 цього Порядку.

Окремо зазначила, що під час проведення державної реєстрації земельної ділянки державним кадастровим реєстратором проводяться перевірка, поданих заявником документів, яка передбачена п.111 Порядку. Також спеціалісти Головного управління не мають прямого доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Інформацію про державну реєстрацію речового права не нерухоме майно отримується від державних реєстраторів. Питання взаємодії органу державної реєстрації прав та органу, що здійснює ведення Державного земельного кадастру визначений п.п.7 пунктом 5 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Державний земельний кадастр». Вважає що позивачем не надано жодних доказів, які б твердили той факт що державна реєстрація спірної земельної ділянки була здійснена з порушенням вимог чинного законодавства.

Окрім цього вважає що спір в справі підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства та стосується саме меж земельних ділянок між позивачем та третьою особою, який є власником будинку, розташованого на земельній ділянці, яка була зареєстрована в Державному земельному кадастрі на підставі технічної документації.

Третя особа ФОП ОСОБА_3, підтримала пояснення представника відповідачів.

Представник третьої особи ЗМР в підготовче засідання не зявився. Про дату, час та місце проведення підготовчого засідання був повідомлений належним чином.

Третя особа ОСОБА_5 в підготовче засідання не зявився, проте 11.12.2018 до суду звернувся з поясненнями (вх. № 40658) в яких зазначив, що він є власником будинку, який розташований на вказаній земельній ділянці. Будинок він придбав згідно з Договором купівлі-продажу 27.07.2017 року у ОСОБА_6 В договорі купівлі - продажу зазначено що згідно Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-017 від 13.06.2017 земельна ділянка приватизована. Також приватизувати він не може саме через цей спір. З позивачем не знайомий, та йому не зрозуміло яке відношення ОСОБА_4, має до земельної ділянки де розташований його будинок. Вказана земельна ділянка належить до земель комунальної власності. Вважає позовні вимоги є необґрунтованими та надуманим.

Вирішуючи питання наявності підстав для закриття провадження у справі, суд дійшов наступних висновків.

Кожна особа має право в порядку, встановленому Кодексом адміністративного судочинства України, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси (ч. 1ст.5 КАС України).

Частиною 1 ст. 2 КАС України встановлено, що завданням адміністративного судочинства визначено захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 4 КАС України, суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист по рушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

За приписами ст.19 ЦПК України (редакція з 15.12.2017) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом.

У п. 24 рішення в справі «Сокуренко і Стригун проти України» від 20 липня 2006 року Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Крім того, ЄСПЛ у справі «Занд проти Австрії» від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, здійснює судовий розгляд на підставі практики, яка не передбачена законом.

З матеріалів справи вбачається, що між позивачем ОСОБА_4 та третьою особою ОСОБА_5 спір стосується права на користування земельними ділянками та питання правомірності дій державного кадастрового реєстратора, на підставі яких відбулися реєстраційні дії. Проте право власності на житловий будинок №19 по вулиці Ковальській у місті Запоріжжі, розташованого на спірній земельній ділянці належить ОСОБА_5

В подальшому скасування державної реєстрації земельної ділянки обов'язково вплине на майнові права тієї особи, щодо якої ці реєстраційні дії буде скасовано.

Визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі й обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін.

У відповідності до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції , кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які, на її думку, є необхідними для здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Отже, вищевказана норма гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і в оцінці дотримання "справедливого балансу" в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за яких майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується.

Суд доходить до висновку, що цей спір не пов'язаний із захистом прав, свобод чи інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, що виключає його розгляд у порядку адміністративного судочинства і має вирішуватися судами за правилами Цивільного процесуального кодексу України

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Згідно з ч. 2 ст. 238 КАС України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

У відповідності до п.5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» №3674-VI від 08.07.2011 сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі, закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у звязку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

До позовної заяви додано квитанцію №4981455 від 04.09.2018, згідно із якої встановлено, що під час звернення до суду із даним позовом позивачем був сплачений судовий збір у сумі 1 410,00 грн.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що сплачений судовий збір підлягає поверненню позивачу з Державного бюджету України.

Керуючись п.1 ч. 1 ст. 238, ст.241-243, 248, 256, 295, 297 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Закрити провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_4 до Головного управління Держгеокадастру в Запорізькій області, до Міжрайонного управління у Запорізькому районі та м. Запоріжжі Головного управління Держгеокадастру в Запорізькій області, треті особи Запорізька міська рада, ОСОБА_5, Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 про визнання протиправним рішення та зобовязання вчинити певні дії.

Повернути ОСОБА_4 з Державного бюджету України сплачену квитанцією від 04.09.2018 №4981455 (оригінал міститься в матеріалах справи №0840/3695/18) суму судового збору у розмірі 1 410,00 грн. (одна тисяча чотириста десять гривень).

Розяснити позивачу, що на підставі ч. 2 ст. 239 КАС України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Ухвала, постановлена судом в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, у відповідності до ч. 2 ст. 256 КАС України набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи шляхом подачі апеляційної скарги протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали виготовлений 12.02.2019.

Суддя І.В.Батрак