Справа № 815/5460/16
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2019-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2019 р.м.ОдесаСправа № 815/5460/16

Категорія: 8.3 Головуючий в 1 інстанції: Завальнюк І. В.

П'ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача - судді Турецької І.О.;

суддів - Стас Л.В., Шеметенко Л.П.

за участі секретаря - Скоріної Т.С.

представника апелянта - Копиці С.М.;

представника позивача - Джевага-Третьякова С.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДФС в Одеській області на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2017 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Промагро» до Головного управління ДФС в Одеській області про скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

Позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Промагро» (далі - ТОВ «Промагро») у жовтні 2016 року звернулось до суду першої інстанції з позовом до Головного управління ДФС в Одеській області (далі - ГУ ДФС в Одеській області) в якому, з урахуванням уточнень, просило скасувати податкові повідомлення-рішення від 12 травня 2016 року:

- № про збільшення грошового зобов'язання з податку на додану вартість (далі - ПДВ) на суму 1 186 528 грн. та про застосування штрафних санкцій в сумі 296 632 грн. (т.1, а.с.21);

- № про зменшення розміру від'ємного значення з ПДВ на суму 31 239 грн. (т.1, а.с.22);

- № про нарахування штрафних санкцій в розмірі 6 401,66 грн. за порушення законодавства про застосування реєстраторів розрахункових операцій (т.1, а.с.25);

- № про зменшення податкового зобов'язання з ПДВ на суму 3 832 733 грн. та податкового кредиту на суму 160 593 грн. (т.1, а.с.26).

Також до складу позову ТОВ «Промагро» входять вимоги про скасування податкових повідомлень рішень, прийнятих ГУ ДФС в Одеській області 13.05.2016 року, а саме:

- № про визначення податкового зобов'язання з податку на доходи з фізичних осіб в сумі 46 327,55 грн., застосування штрафної санкції в сумі 20 321,28 грн. та нарахування пені в сумі 8 677,15 грн. (т.1, а.с.157);

- № про застосування штрафної санкції з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується податковим агентом із доходів платника податку в сумі 510 грн. (т.1, а.с.159);

- № про застосування штрафної санкції в сумі 3 824,51 грн. та пені в сумі 319,49 грн. за платежем військовий збір (т.1 а.с.161).

Обґрунтовуючи позовні вимоги, платник податків посилається на наступні обставини.

По-перше, посадовими особами контролюючого органу був порушений порядок проведення перевірки, що виразилось у відсутності службових посвідчень, а акт перевірки був складений з порушенням вимог ст.ст. 58, 86 Податкового кодексу України.

По-друге, в акті перевірки відображені необґрунтовані припущення, що не відповідають дійсним обставинам та первинної документації платника податків, а це, відповідно, є підставою вважати прийнятті податкові повідомлення-рішення протиправними.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2017 року позов задоволено.

Суд визнав протиправними та скасував податкові повідомлення-рішення прийняті ГУ ДФС в Одеській області від 12.05.2016 року за №№ , , , та від 13.06.2016 року за №№ , , .

Вирішуючи справу по суті та задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що рішення контролюючого органу повинні бути оцінені за критеріями, закріпленими у ст. 2 КАС України, з урахуванням принципу верховенства права, який зобов'язує суд надавати законам та іншим нормативно-правовим актам тлумачення у спосіб, який забезпечує пріоритет прав людини при вирішенні справи.

На підставі системного аналізу наведених правових норм, суд дійшов висновку, що відповідач, який є суб'єктом владних повноважень, при прийнятті оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, діяв без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), та без дотримання принципу верховенства права.

Суд першої інстанції також надав у своєму рішенні правову оцінку доводам позивача про наявність порушень, з боку контролюючого органу, ст. 81 Податкового кодексу України, що виразились у порядку проведення перевірки.

Так, судом було зазначено, якщо підконтрольний суб'єкт, який вважає порушеним порядок та підстави призначення перевірки щодо нього, має захищати свої права шляхом недопуску посадових осіб контролюючого органу до такої перевірки. Якщо ж допуск до проведення перевірки відбувся, в подальшому предметом розгляду в суді має бути лише суть виявлених порушень законодавства, дотримання якого перевіряється контролюючими органами.

Суд, спираючись на позицію Верховного Суду України, викладену в постанові від 24.12.2010 року у справі № 21-25а10 за позовом ТОВ «Foods and Goods L.T.D.», наголосив, що саме на етапі допуску до перевірки суб'єкт господарювання може поставити питання про необґрунтованість її призначення та проведення, реалізувавши своє право на захист від безпідставного та необґрунтованого здійснення контролю щодо себе.

З огляду на те, що посадові особи податкового органу були допущені до проведення перевірки, для вирішення спору, на думку суду першої інстанції, необхідно дослідити фактичні обставини, які слугували підставою для прийняття відповідних податкових повідомлень-рішень.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права, на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, ГУ ДФС в Одеській області просить його скасувати та ухвалити нове - про відмову в задоволенні позову.

В обґрунтування, апелянт посилається на те, що суд першої інстанції не дав належної правової оцінки його аргументам щодо неможливості ТОВ «Промагро» за період липня по вересень 2015 року виростити соняшник у кількості 2 674,0 т.

Такими аргументами, за поясненнями контролюючого органу, є інформація, що отримана від управління агропромислового розвитку Татарбунарської районної адміністрації Одеської області від 07.04.2015 року про те, що позивачем не сіявся соняшник, а також первинні документи, що свідчать про недостатність посівного матеріалу для вирощування соняшника, та про обставини того, що період визрівання соняшника (від посіву до збирання) зазначений у двічі менший, ніж встановлений для південних регіонів України.

Внаслідок того, що у позивача не існувало можливості виростити врожай соняшника 2015 року та набути на нього право власності, є підстави, на думку посадових осіб контролюючого органу, вважати, що продаж, останнім, врожаю соняшника 2015 року, у кількості 2 674 т. ТОВ «Іст Оіле Україна», здійснений тільки на папері, без фактичної поставки сільськогосподарської продукції.

До того ж, апелянт звернув увагу на те, що судом першої інстанції, помилково зазначено про відсутність, з боку платника податків порушень п.3.5. глави 3 Положення про ведення касових операцій в національній валюті в Україні, а також Порядку заповнення Податкового розрахунку сум доходу нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку.

Судом першої інстанції, як стверджує апелянт, не надано правової оцінки його доводам про неправильне застосування підприємством ставки податку при виплаті доходу фізичним особам, що, відповідно, призвело до заниження сплати податку на доходи фізичних осіб.

Відзив на апеляційну скаргу з боку ТОВ «Промагро» не надходив.

Представник апелянта в судовому засіданні суду апеляційної інстанції підтримав доводи, викладені в апеляції та просив її задовольнити.

Представник позивача в судовому засіданні суду апеляційної інстанції проти апеляційної скарги заперечила та просила рішення суду залишити без змін.

Фактичні обставини справи.

Із 28 березня 2016 року по 15 квітня 2016 року ГУ ДФС в Одеській області провело планову виїзну перевірку ТОВ «Промагро» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, за період з 01.01.2013 року по 31.12.2015 року.

22.04.2016 року за результатами проведеної перевірки складено акт №104/15-32-14 01/25430925.

Посадовими особами контролюючого органу було встановлено, що ТОВ «Промагро» за період, що був предметом перевірки, являвся платником фіксованого сільськогосподарського податку та застосовувало спеціальний режим оподаткування.

Також посадовими особами, що здійснювали перевірку були встановлені, з боку платника податків, наступні порушення податкового законодавства:

- п.185.1 ст. 185, п.187.1 ст. 187, п.198.1, п.198.3, п.198.6 ст. 198, п.201.1 ст. 201, п.209.1, п. 209.6 ст. 209 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податкового кредиту з ПДВ на суму 1 109 345 грн. та завищення податкових зобов'язань з ПДВ на суму 3 633 373 грн.;

- п.198.1, п.198.3, п.198.6 ст. 198, п.201.1 ст. 201, п.209.1, п.209.6 ст. 209 Податкового кодексу України , що стало підставою для зменшення від'ємного значення податку на додану вартість на суму 31 239 грн. (за грудень 2015 року);

- п.123.2 ст. 123, п.209.2 ст. 209 Податкового кодексу України та постанови Кабінету Міністрів України від 12.01.2011 року №11 "Про затвердження Порядку акумулювання сільськогосподарськими підприємствами сум податку на додану вартість на спеціальних рахунках, відкритих у банках», що виразилося у перерахуванні коштів із спецрахунку не за цільовим призначенням у сумі 108 360 грн.

До того ж ГУ ДФС в Одеській області встановило подання податкового розрахунку сум доходу нарахованого (сплаченого) на користь платників податку і сум утриманого податку (форма 1-ДФ) з неповними даними за І квартал 2013 року, за II квартал 2013 року, за III квартал 2013 року та за IV квартал 2013 року за І квартал 2014 року, за II квартал 2014 року, за III квартал 2014 року, за І квартал 2015 року, за II квартал 2015 року, за ІІІ квартал 2015 року та за IV квартал 2015 року.

На думку осіб, що здійснювали перевірку це відбулось у зв'язку з порушенням:

- ст. 24 Закону України «Про оплату праці» (порушення термінів виплати заробітної плати);

- абз. «б» п.176.2 ст. 176 та пп. 49.18.2 п.49.18 ст. 49 Податкового кодексу України, а саме неподання податкового розрахунку сум доходу нарахованого (сплаченого) на користь платників податку і сум утриманого податку (форма 1-ДФ) за IV квартал 2014 року;

- п.3.2, п.3.3, п.3.4, п.3.5 частини 3 Порядку заповнення Податкового розрахунку, достовірності, повноти відображення в ньому відповідних відомостей, затвердженого Наказом ДПА від 24.12.2010 р., № 1020;

- п. 3.2. п. 3.3. п. 3.4, п. 3.5 частини 3 Порядку заповнення Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку і сум утриманого з них податку, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 21.01.2014 р. № 49;

- п. 3.2, п.3.3, п. 3.4, п. 3.5 частини 3 Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку (затверджений наказом Мінфіну від 13.01.2015 р. №4).

До того ж, встановлено заниження нарахування податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 46 327,75 грн. у зв'язку з порушенням товариством абз. 1, абз. 2 п.167.1 ст. 167, пп. 168.1.1 п.168.1 ст. 168, абз. 1 пп. 170. 1.1 п.170.1 ст. 170 Податкового кодексу України.

Виявлений також факт несвоєчасності перерахування позивачем до бюджету військового збору на загальну суму 6 977,96 грн., за що передбачена відповідальність за пп. 1.4 п.16-1 підрозділу 10 Податкового кодексу України.

Останнє порушення, про яке зазначає орган фіскальної служби, це порушення п.2.8 гл. 2, п.3.5 гл. 3 Положення «Про ведення касових операцій в національної валюті в Україні,затвердженого Постановою правління НБ України від 15.12.2004 р. № 637.

Із обставин, викладених в акті перевірки слідує, що ТОВ «Промагро» здійснював виробничу діяльність на орендованих земельних ділянках, загальною площею 2 285,2 га, розташованих на території Лиманської сільської ради (890,6 га) та Трапівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області.

За результатами проведеної інвентаризації було встановлено, що позивач використовує: токове - складське господарство, машинний двір, комплекс будівель і споруд, офісне приміщення, машини та обладнання, а також орендовані потужності, згідно договору оренди від 12.07.2014 р. №2/ОР з ТОВ "Агроінвестгруп".

Підставою для висновку про нереальність господарських операцій по придбанню насіння для посіву соняшника ТОВ «Промагро» у контрагентів: ТОВ Агрофірма «Дружба народів», ТОВ «ВНФ «Зеленогірське», ТОВ «Надія України», ТОВ «Єврос», ТОВ «Березівський хлібороб», ТОВ «Основа-2008» в кількості 217,16 посівних одиниць на загальну суму 627 352 грн. без ПДВ, слугувало відсутність документів, які підтверджують його транспортування, а також сертифікати якості на придбане насіння соняшника посівних одиниць сортів «Сікллос КЛ/150/к», «ПР64ЛЕ19 Експрес (150К)».

Далі, контролюючий орган, використовуючи дані з мережі Інтернет про нормативи посіву соняшника та про період його визрівання, робить висновки, що позивач, придбав насіння на посадку соняшника на площу земельної ділянки 700 га, тому є завищеним декларування в первинної документації площі посіву - 1 927 га.

За підсумками проведених досліджень, контролюючий орган стверджує, що ТОВ «Промагро» взагалі не могло виростити соняшник за період липня - вересня 2015 року, що свідчить про фіктивність, з його боку, поставки соняшника на адресу ТОВ "ІСТ Оілс Україна" у кількості 2 674 т., на загальну суму 2 296 400,00 грн., у т.ч. ПДВ в сумі 3 832 733 грн.

В ході перевірки встановлено, що поставка соняшника ТОВ «Промагро» (Продавець) на адресу ТОВ «ІСТ Оілс Україна» (Покупець) відбувалась на підставі договору від 01.08.2015 р. № 0108/с-6 та додаткових угод від 22.10.2015 р. № 1, від 23.01.2015 р. № 2, від 26.10.2015 р. № 3 про поставку сільськогосподарської продукції.

Також, контролюючий орган не визнає надання позивачу, на підставі договору від 20.09.2015 р. № 2009/2015 «Про надання послуг по збиранню сільськогосподарських культур», ФОП ОСОБА_3 послуг по збиранню соняшника врожаю 2015 р. комбайнами «Месі Фергюсон» на площі 1 927 га.

На думку контролюючого органу, надані до перевірки документи не містять відомостей про кількість збиральної техніки та найманих працівників у ФОП ОСОБА_3

Із п.п. 3.2.4 наведеного договору вбачається, що ТОВ «Промагро» (Замовник) за свій рахунок забезпечує техніку ФОП ОСОБА_3 (Виконавець) паливом в обсягах, необхідних для виконання погоджених послуг для конкретної одиниці техніки, яка визначається в акті хронометражу, підписаному уповноваженими представниками сторін.

Підпункт 3.2.5 даного договору встановлює обов'язок Замовника за свій рахунок забезпечити персонал Виконавця, що бере участь у виконанні послуг, умовами для проживання та харчуванням.

Для забезпечення ФОП ОСОБА_3 паливом, позивач уклав із ТОВ «Іст Оілс Україна» договір від 15.03.2014 р. № 5 щодо його придбання.

Поставка палива на підприємство позивача підтверджується видатковими накладними, товарно-транспортними накладними, а забезпечення ФОП ОСОБА_3 дизельним паливом - лімітно-забірними картками на отримання матеріальних цінностей (т.1, а.с.250 - т.2, а.с.9).

Крім того, перевіркою встановлено, що ТОВ «Промагро» неодноразово придбавало дизельне паливо в кількості, більш ніж 5 000 літрів за договорами поставок у ТОВ «Авантрейд» від 20.06.2014 р. № 14062-06, ПП «Авантіс» від 19.04.2013 р., №190413-01, СПАТ «Україна» від 20.06.2014 р. № 2006/2-пмм, ТОВ «Агроінвестгруп» від 30.09.2011 р. № 11/09ПММ.

За вказаними договорами транспортування палива здійснювалося за рахунок постачальника.

Докази, що містяться в матеріалах справи свідчать про те, що на балансі у ТОВ «Промагро» перебуває бензовоз на базі автомобіля ГАЗ з ємністю до 4 000 літрів, а на позабалансовому рахунку ємності для зберігання палива, що встановлені на монументальних опорах.

За наведеними господарськими операціями щодо придбання палива, ГУ ДФС в Одеській області дійшла висновку про завищення позивачем податкового кредиту на суму 1 343 526 грн.

Мотиви для такого висновку - відсутність ємностей для зберігання палива, договори про їх оренду, відсутність первинних документів на транспортування-перевезення, зберігання та видачі для польових робіт паливно-мастильних матеріалів, наявність в деяких в товарно-транспортних накладних помилок, зокрема не зазначено пункт розвантаження.

Не визнається контролюючим органом і отримання позивачем послуг від ПАТ «Заплазське хлібоприймальне підприємство» з приймання, зберігання 2 674 т насіння соняшника врожаю 2015 року (договір від 20.10.2015 р. № 41), а також отримання послуг з перевезення даної сільськогосподарської продукції ТОВ «Техно-Магістраль» на підставі укладеного договору від 20.10.2015 р. № 2010/15П та додатковою угодою від 20.10.2015 р. № 1.

Підставою для невизнання - відсутність заповнення в товарно-транспортних накладних граф «Відомості про вантаж» та «Вантажно-розвантажувальні операції» (додаток № 7 до Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, форма 1-ТН).

Далі, ГУ ДФС в Одеській області встановило, що позивач допустив нецільове використання задекларованих сум ПДВ, що залишились у розпорядженні підприємства для виробничих цілей на загальну суму 108 360.

Зокрема, ТОВ «Промагро» була перерахована на адресу ТОВ "Ім. В.З. Тура" фінансова допомога в сумі 50 360 грн. та оплачено за соняшникову олію торговому дому "Сонячна долина" - 58 000 грн.

Як з'ясував контролюючий орган, вказана олія була реалізована покупцям і суми зобов'язання та кредиту ПДВ були відображені в загальній Декларації з ПДВ.

Порушення платником податків ведення касових операцій, знайшло своє відображення, на думку посадових осіб контролюючого органу, у відсутності у видатковому касовому ордері на видачу коштів підпису одержувача та перевищення на 01.10.2015 р. ліміту залишків готівки у касі в сумі 3 200,83 грн.

Позивачем на противагу вказаному твердженню, надано наказ №2-ОД, відповідно до якого, встановлений ліміт залишків коштів у касі складає 4 250 грн.

Наступне, що встановлено податковою перевіркою, це порушення Порядку заповнення Податкового розрахунку, достовірності, повноти відображення в ньому відповідних відомостей невірне застосування позивачем ставки податку при виплаті доходу, що призвело до заниження нарахування податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 46 327,75 грн. та несвоєчасність перерахування до бюджету воєнного збору на загальну суму 6 977,96 грн., за що була нарахована пеня.

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно з п.187.1 ст. 187 Податкового кодексу України датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Відповідно до п.188.1 ст. 188 Податкового кодексу України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв'язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб'єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

Відповідно до п. 209.1 ст. 209 Податкового кодексу України резидент, який провадить підприємницьку діяльність у сфері сільського і лісового господарства та рибальства та відповідає критеріям, встановленим у пункті 209.6 цієї статті (далі - сільськогосподарське підприємство), може обрати спеціальний режим оподаткування.

Згідно із спеціальним режимом оподаткування сума податку на додану вартість, нарахована сільськогосподарським підприємством на вартість поставлених ним сільськогосподарських товарів/послуг, не підлягає сплаті до бюджету та повністю залишається в розпорядженні такого сільськогосподарського підприємства для відшкодування суми податку, сплаченої (нарахованої) постачальнику на вартість виробничих факторів, за рахунок яких сформовано податковий кредит, а за наявності залишку такої суми податку - для інших виробничих цілей (абз. 1 п. 209.2 ст. 209 Податкового кодексу України).

Зазначені суми податку на додану вартість акумулюються сільськогосподарськими підприємствами на спеціальних рахунках, відкритих в установах банків та/або в органах, які здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів у порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України (абз. 2 п. 209.2 ст. 209 Податкового кодексу України).

Пунктом 83.1 ст. 81 Податкового кодексу України встановлений для посадових осіб контролюючих органів перелік документів, який використовується під час проведення перевірок, а саме це: податкова інформація, експертні висновки, судові рішення, податкові консультації, інші матеріали, отримані в порядку та у спосіб, передбачені цим Кодексом або іншими законами, контроль за дотриманням яких покладений на контролюючі органи.

Згідно з п.3 Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 20.08.2015 р. № 727, акт документальної перевірки повинен містити систематизований виклад виявлених під час перевірки фактів порушень норм законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи

Відповідно до п.5 цього ж Порядку факти виявлених порушень законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об'єктивно та повною мірою з посиланням на первинні документи, регістри податкового та бухгалтерського обліку, фінансової та іншої звітності, інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, ведення/складання яких передбачено законодавством, або отримані від інших суб'єктів господарювання, органів державної влади, у тому числі іноземних держав, правоохоронних органів, а також податкову інформацію, що підтверджують наявність зазначених фактів.

Згідно з абз. 1, 2 п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" встановлено вимоги до первинних документів, які є підставою для бухгалтерського та податкового обліку. Згідно з даною нормою, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації на їх проведення.

Формування податкового кредиту встановлено ст. 198 Податкового кодексу України, зокрема, пунктом 198.3 встановлено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно з пунктом 198.6 статті 198 ПК не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до п.3.5 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15 грудня 2004 р. N 637, у разі видачі окремим фізичним особам готівки (у тому числі працівникам підприємства) за видатковим касовим ордером або видатковою відомістю касир вимагає пред'явити паспорт чи документ, що його замінює, записує його найменування і номер, ким і коли він виданий. Фізична особа розписується у видатковому касовому ордері або видатковій відомості про одержання готівки із зазначенням одержаної суми (гривень - словами, копійок - цифрами), використовуючи чорнильну або кулькову ручку з чорнилом темного кольору. Якщо видаткова відомість складена на видачу готівки кільком особам, то одержувачі також пред'являють паспорти чи документи, що їх замінюють, і розписуються у відповідній графі документа.

Для виведення залишку готівки в касі не приймаються видаткові касові ордери або видаткові відомості, в яких видача готівки з каси не підтверджена підписом одержувача.

Згідно з п.7.24 даного Положення, у разі виявлення під час перевірок видаткових касових ордерів або видаткових відомостей, у яких видача готівки з каси не підтверджена підписом одержувача (абзац другий пункту 3.5 цього Положення), сума готівки за такими видатковими документами додається до залишку готівки в касі виключно в день, у якому оформлено зазначені видаткові документи, і надалі зазначена сума не береться для розрахунку понадлімітних залишків готівки.

Відповідно до п.5.2 Положення установлення ліміту каси проводиться підприємствами самостійно на підставі розрахунку встановлення ліміту залишку готівки в касі (додаток 8), що підписується головним (старшим) бухгалтером та керівником підприємства (або уповноваженою ним особою). До розрахунку приймається строк здавання підприємством готівкової виручки (готівки) для її зарахування на рахунки в банках, визначений відповідним договором банківського рахунку. Для кожного підприємства та його відокремленого підрозділу складається окремий розрахунок встановлення ліміту залишку готівки в касі.

Установлений ліміт каси затверджується внутрішніми наказами (розпорядженнями) підприємства. Для відокремлених підрозділів ліміт каси встановлюється і доводиться до їх відома відповідними внутрішніми наказами (розпорядженнями) підприємства - юридичної особи.

Відповідно до пп. 164.2.5 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід від надання майна в лізинг, оренду або суборенду (строкове володіння та/або користування), визначений у порядку, встановленому п. 170.1 ст. 170 Податкового кодексу України.

Особливості оподаткування доходів від надання нерухомості в оренду регламентується п. 170.1 ст. 170 Податкового кодексу України , відповідно до пп. 170.1.1 якого податковим агентом платника податку - орендодавця щодо його доходу від надання в оренду земельної ділянки сільськогосподарського призначення, земельної частки (паю), майнового паю є орендар.

При цьому об'єкт оподаткування визначається виходячи з розміру орендної плати, зазначеної в договорі оренди, але не менше ніж мінімальна сума орендного платежу, встановлена законодавством з питань оренди землі.

Дохід від надання в оренду нерухомості оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 Податкового кодексу України .

Разом з тим, нормами ст. 168 Податкового кодексу України визначено строки перерахування до бюджету податку на доходи фізичних осіб з нарахованого (виплаченого) оподатковуваного доходу, зокрема якщо оподатковуваний дохід нараховується податковим агентом, але не виплачується (не надається) платнику податку, то податок, який підлягає утриманню з такого нарахованого доходу, підлягає перерахуванню до бюджету податковим агентом у строки, встановлені Податковим кодексом України для місячного податкового періоду (пп. 168.1.5 п. 168.1 ст. 168 ПК України).

Порядок сплати військового збору встановлений п.п. 1.4 п.16-1 та ст. 168 Податкового кодексу України, де зазначено, що нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюється під час виплати оподаткованого доходу.

Позиція суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України, рішення суду першої інстанції переглядається в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки позивач не оскаржив рішення суду в частині незадоволення його вимог про визнання дій посадових осіб контролюючого органу незаконними щодо проведення документальної виїзної перевірки, немає підстав для проведення правового аналізу цих доводів судом апеляційної інстанції.

Натомість, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для її часткового задоволення, з огляду на наступне.

В основу висновків про нереальність господарських операцій позивача щодо вирощування та реалізації на користь ТОВ «ІСТ Оілс Україна» соняшнику врожаю 2015 р. покладено, у тому числі і інформація, отримана від управління агропромислового розвитку Татарбунарської районної адміністрації Одеській області від 7.04.2015 р. № 66 про кількість засіяних площ та культур в 2014-2015 р.

У відповіді зазначено, що ТОВ «Промагро», у 2014-2015 рр. соняшник не сіяло, є відомості про проведення посівної щодо ячменя озимого, рапсу та пшениці.

Колегія суддів вважає обґрунтованим довід суду першої інстанції, що така інформація не є достовірною, адже обов'язок подання сільськогосподарськими підприємствами такої звітності до вказаного органу не передбачена законодавством.

Натомість, позивачем було належним чином подано документи зі статистичної звітності за формою №29-сг щодо посівів та підсумків збору врожаю 2015 р. до органів статистики, де містяться відомості про наявність соняшнику як засіяної культури, так і зібраного врожаю. Так, у статистичної звітності, що подавалась на 01.12.2015 р. зазначалось про одержання врожаю, за результатами повторних, міжрядних посівів у вазі після доробки у кількості 26 740,00 ц/га (т.1 а.с.109 -117).

Для підтвердження наведених висновків, слід звернутися до статті 18 Закону України «Про державну статистику» яка передбачає, що респонденти зобов'язані безкоштовно в повному обсязі за формою, передбаченою звітно-статистичною документацією, у визначені строки подавати органам державної статистики достовірну інформацію.

Звіт державного статистичного спостереження за формою №4-29 -сг (річна) "підсумки збору врожаю сільськогосподарських культур, плодів, ягід та винограду" подають юридичні особи, відокремлені підрозділи юридичних осіб, які займаються виробництвом продукції рослинництва, незалежно від розміру площі сільськогосподарських угідь у власності та/або користуванні. Звіти подаються у Головні управління статистики в областях або їх відокремленим підрозділам окремо по кожному адміністративному району, у якому здійснюється діяльність.

Далі, слід вважати правильною правову позицію суду першої інстанції, що зміст фактичних даних повинен відповідати їх формі, а саме документально підтверджувати певні обставини, на які посилається сторона, тобто мати ознаку допустимості, що виключає суперечливість поєднання змісту та форми доказу. Останній критерій є обов'язковою ознакою для правової придатності доказу та його достовірності, що, в свою чергу, визначає якісну оцінку вже наявного доказу як належного та допустимого, тобто дозволяє перевірити його правдоподібність та відповідність реальній дійсності у співвідношенні з іншими засобами доказування.

Враховуючи викладене, не можна вважати правильним умовиводи посадових осіб контролюючого органу, що засновані на інформації з мережі Інтернет про неможливість підприємства здійснити збір врожаю соняшника, адже платник податків наводить протилежні висновки, посилаючись, як на спеціальну літературу так і на інформацію мережі Інтернет, які свідчать про дотримання ним норми висіву насіння та періоду вегетації сортів та гібридів соняшника (від сівби до достигання насіння).

Колегія суддів вважає обґрунтованим довід позивача про те, що відповідач, вказав в акті недостовірну інформацію щодо сорт соняшника, якій він використовував, тобто замість сорту "П64ЛЕ19", зазначено "ПР64ЛЕ19".

Роблячи висновок про фіктивність придбання позивачем насіння, контролюючий орган звертає увагу на відсутність у нього документів, які підтверджують його транспортування, а також сертифікатів якості на придбане насіння соняшника посівних одиниць сортів «Сікллос КЛ/150/к», «П64ЛЕ19 Експрес (150К)».

Заперечуючи проти такої аргументації, колегія суддів бажає зазначити, що товарно-транспортна накладна є транспортною документацією, яка підтверджує операції саме з надання послуг з перевезення вантажів, а не факт придбання товару.

Якщо звернутися до Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, що затверджені наказом Міністерства транспорту України від 14 жовтня 1997 р. №363, то можна побачити, що вони не встановлюють правила податкового обліку платника податків при придбанні та продажу товарно-матеріальних цінностей.

Далі слід звернути увагу на те, що 09 квітня 2014 року прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо скорочення кількості документів дозвільного характеру» (набрав чинності 26.04.2014 р.), яким закладено правові механізми, спрямовані на звільнення підприємців від необхідності проходження зайвих та обтяжливих адміністративних процедур.

Вищезазначеним законом скасовано сертифікацію послуг із зберігання зерна та продуктів його переробки та сертифікації якості зерна; необхідності погодження на ввезення на територію України кожної партії засобів захисту рослин, сертифікатів відповідності сільськогосподарської продукції та сировини рослинного походження щодо вмісту в них залишкової кількості пестицидів, агрохімікатів та важких металів, сертифікатів про дотримання регламентів застосування пестицидів та агрохімікатів; проведення аналітичних досліджень засобів захисту рослин дозволяє усунути надмірне державне регулювання, що направлено на забезпечення прозорих умов для функціонування аграрного ринку, стимулювати інвестиції.

Крім того, постановою Кабінету Міністрів України від 28.01.2015 р. № 42 «Деякі питання дерегуляції господарської діяльності» скасовано карантинний сертифікат на зерно та олійні продукти.

Однак, незважаючи на те, що сертифікати якості не є документами первинного бухгалтерського обліку, позивач надав до суду першої інстанції копії сертифікатів якості зерна.

До того ж, позивачем надані пояснення перевезення насіння соняшника, які не були спростовані контролюючим органом.

Так, за ствердженням позивача, поставка насіння соняшника була здійснена на умовах самовивозу зі складів постачальників директором підприємства на власному автотранспорті, що підтверджується видатковими накладними та довіреностями на отримання товарно-матеріальних цінностей.

Неможна вважати правильною позицію апелянта про те, що ТОВ «Промагро» не підтверджено отримання послуг по збиранню врожаю соняшника 2015 р. в обсязі 1 927 га, оскільки надані до перевірки документи не підтверджують кількість збиральної техніки та найманих працівників у ФОП ОСОБА_3

Так, зміст договору про надання послуг по збиранню сільськогосподарських культур, укладеного позивачем та ФОП ОСОБА_3 свідчить про те, що ТОВ «Промагро» як Замовник за свій рахунок забезпечує ФОП ОСОБА_3 як Виконавця технікою та паливом в обсягах, необхідних для виконання погоджених послуг.

При цьому, витрати палива для конкретної одиниці техніки, визначаються в акті хронометражу, підписаному уповноваженими представниками сторін.

Колегія суддів звертає увагу, що з метою забезпечення ФОП ОСОБА_3 паливом, ТОВ «Промагро» уклало 15.03.2014 р. із ТОВ «Іст Оілс Україна» відповідний договір поставки за № 5.

Виконання цього договору підтверджується видатковими накладними, товарно-транспортними накладними, а забезпечення ФОП ОСОБА_3 дизельним паливом, підтверджується лімітно-забірними картками на отримання матеріальних цінностей (т.1, а.с.250, т.2, а.с.9).

Забезпечуючи персонал ФОП ОСОБА_3 умовами для проживання і триразовим харчуванням, позивач прийняв наказ (т.2, а.с.11) про розміщення комбайнерів, залучених до виконання робіт із збирання врожаю соняшника у вільних приміщеннях адміністративної будівлі за адресою: м. Татарбунари, вул. Котовського, 22. Акти списання товарів від 31.10.2015 р. № 19 та від 30.09.2015 р. № 13 підтверджують забезпечення позивачем харчування робітників.

Про відсутність виконання умов договору складського зберігання, укладеного ТОВ «Промагро» з ПАТ «Заплазське хлібоприймальне, на думку ГУ ДФС в Одеській області, свідчить незаповнення вантажовідправником обов'язкових реквізитів в товарно-транспортних накладних, а саме, відомостей про вантаж та відомостей про вантажно-розвантажувальні операції.

Так, актом перевірки не заперечується, що перевезення сільськогосподарських культур від ТОВ «Промагро» до ПАТ «Заплазське хлібоприймальне підприємство» здійснювалося ТОВ «Техно-Магістраль», на підставі укладеного договору від 20.10.2015 р. № 2010/15П та додатковою угодою № 1.

Слід підтримати правову позицію суду першої інстанції, що наведені доводи не засновані на положеннях п.11 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні № 363 від 14.10.1997 р., де зазначено, що товарно-транспортна накладна може оформлюватись суб'єктом господарювання без дотримання форми, наведеної в додатку 7 до цих Правил, за умови наявності в ній інформації про назву документа, дату і місце його складання, найменування (прізвище, ім'я, по батькові) перевізника та/або експедитора, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які надають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/напівпричіп (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси, посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора.

Окрім того, на підтвердження реальності поставки товару - врожаю соняшника на ПАТ «Заплазське хлібоприймальне підприємство», а також до ТОВ «ІСТ Оілс Україна» підтверджується актами приймання - передачі насіння, складськими квитанціями, карткою аналізу зерна. При цьому, слід зауважити, що відповідно до вказаних документів, зберігалась та продавалась саме та кількість соняшнику, що була вирощена та зібрана ТОВ «Промагро».

Досліджуючи доводи апелянта про порушення позивачем п.3.5 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, колегія суддів дійшла висновку про їх обґрунтованість.

Так, із матеріалів справи вбачається, що платника податків звинувачують не тільки в тому, що він перевищив ліміт залишку готівки, за що встановлена відповідальність за п.5.2 Положення, а прийняв видатковий касовий ордер, в якому видача готівки з каси не підтверджена підписом одержувача.

За вказаних підставах, висновок суду першої інстанції про те, що в діях позивача відсутнє порушення законодавства про застосування реєстраторів розрахункових операцій і податкове повідомлення - рішення № про застосування штрафної санкції в розмірі 6401,66 грн. підлягає скасуванню є необґрунтованим.

Слід вважати правильними доводи апелянта про порушення з боку платника податків повноти нарахування, утримання та сплати до бюджету податку на доходи фізичних осіб при виплаті доходів на користь платників податків - фізичних осіб.

Так, контролюючим органом було встановлено, що при заповненні Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку і сум утриманого з них податку (форма №1ДФ) позивачем допускалися помилки у вигляді невірно вказаного реєстраційного номера облікової картки платника податків, не відображено нарахування та виплата доходу, виплаченого самозайнятим особам.

Проводилась виплата доходу громадянам, реєстраційні облікові картки яких були закриті у зв'язку зі смертю. Податковою перевіркою не встановлені фактичні отримувачі виплачених доходів.

Отже, за порушення платником податків п.3.2, п.3.3, п.3.4, п.3.5 частини 3 Порядку заповнення Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку і сум утриманого з них податку, контролюючий орган обґрунтовано застосував до позивача за податковим повідомленням-рішенням № штрафну санкцію в сумі 510 грн.

Заслуговують на довіру аргументи апелянта про невірне застосування платником податків ставки податку при виплаті доходу фізичній особі, а саме: виплачуючи ОСОБА_4 орендну плату в сумі 27 529,41 грн., був утриманий податок на доходи фізичних осіб в розмірі 3 529,41 грн., що складає 12,82% від суми загального оподаткованого доходу.

Втім, ставка податку до доходу вказаної особи повинна була складати 15%, та 17%.

До того ж, згідно бухгалтерському обліку за 2013 р. за товариством рахується кредиторська заборгованість за нараховану та невиплачену орендну плату у сумі 48 089, 11 грн.

Наведені порушення платника податків повинні кваліфікуватися за п. 167.1 ст. 167, п. п. 168.1.1 п.168 ст. 168, п.п. 170.1.1. п. 170.1.ст.170 Податкового кодексу України та свідчать про обґрунтованість прийняття контролюючим органом податкового повідомлення-рішення № про визначення податкового зобов'язання з податку на доходи з фізичних осіб в сумі 46 327,55 грн., застосування штрафної санкції в сумі 20 321,28 грн. та нарахування пені в сумі 8 677,15 грн.

Не погоджуючись з доводами контролюючого органу про наявність порушень щодо сплати податку з доходів фізичних осіб, позивач стверджував, що розрахунки, останнього, не ґрунтуються на вимогах законодавства.

З такою позицією позивача погодився суд першої інстанції.

Втім, на думку суду апеляційної інстанції, усі розрахунки, що були проведені контролюючим органом, спирались на дані бухгалтерського обліку позивача і є об'єктивними.

Останнє, з чим також погоджується суд апеляційної інстанції, це несвоєчасне перерахування позивачем військового збору при виплаті орендної плати за 2015 р. на загальну суму 6 977,96 грн., що обґрунтовано потягло застосування штрафної санкції в сумі 3 824,51 грн. та пені в сумі 319,49 грн.

Суд першої інстанції, скасовуючи вказану штрафну санкцію, вважав правильним застосування позивачем роз'яснення Державною фіскальною службою України, що сума доходу нарахованого (отриманого, виплаченого) у вигляді орендної плати, що виплачується суб'єктом господарювання за договором оренди нерухомого (рухомого) майна фізичній особі, не є об'єктом оподаткування військовим збором.

Водночас, на сайті Державної фіскальної служби України станом на 16.02.2015 р., тобто на момент існування спірних правовідносин міститься наступне роз'яснення.

Так, головний фіскальний орган зазначає, що п.п. 1.2 п. 16 прим. 1 підр. 10 розд. XX Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI із змінами і доповненнями об'єктом оподаткування військовим збором є доходи, визначені ст. 163 Податкового кодексу України Податкового кодексу України.

Пунктом 163.1 ст. 163 даного Кодексу передбачено, що об'єктом оподаткування резидента є, зокрема, загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід.

До загального місячного (річного) доходу платника податку, включаються, зокрема, суми винагород та інших виплат, нарахованих (виплачених) платнику податку відповідно до умов цивільно-правового договору (п.164.2.2 п.164.2 ст. 164 Податкового кодексу України) та дохід від надання майна в лізинг, оренду або суборенду (строкове володіння та/або користування), визначений у порядку, встановленому пунктом 170.1 статті 170 Податкового кодексу України (п.п. 164.2.5 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України).

Ставка збору становить 1,5 відсотка від об'єкта оподаткування, визначеного п.п. 1.2 п. 16 прим. 1 підр.10 розд. XX Податкового кодексу України (п.п. 1.3 п. 16 прим. 1 підр.10 розд. XX Податкового кодексу України).

Таким чином, сума орендної плати, що виплачується за договором оренди рухомого (нерухомого) майна підлягає оподаткуванню військовим збором на загальних підставах.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права в частині здійснення позивачем господарських операцій, пов'язаних з вирощуванням, збиранням, перевезенням, зберіганням та продажем соняшника, а також в частині формування позивачем податкового кредиту, податкових зобов'язань та від'ємного значення.

Водночас, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції неповно встановлені обставини справи щодо порушення позивачем законодавства про застосування реєстраторів розрахункових операцій та законодавства, яке регулює правильність оподаткування доходів фізичних осіб, що є підставою, відповідно до ст. 317 КАС України, для часткового скасування рішення та прийняття нового про задоволення позовних вимог в частині.

Також, слід звернути увагу на те, що судом апеляційної інстанції ухвалою від 20 липня 2018 року було відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення за подання даної апеляційної скарги.

Стаття 133 КАС України дає підстави суду стягнути відстрочений судовий збір з Головного управління ДФС в Одеській області у сумі 118 540,51 грн.

Керуючись ст.ст. 133, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС в Одеській області - задовольнити частково.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2017 року скасувати, виклавши резолютивну частину рішення в наступній редакції:

«Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «Промагро» до Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення Головного управління ДФС в Одеській області від 12 травня 2016 року:

- № про збільшення грошового зобов'язання з податку на додану вартість на суму 1 186 528 грн. та про застосування штрафних санкцій в сумі 296 632 грн.;

- № про зменшення розміру від'ємного значення з податку на додану вартість на суму 31 239 грн.;

- № про зменшення податкового зобов'язання з податку на додану вартість на суму 3 832 733 грн. та податкового кредиту на суму 160 593 грн. (т.1, а.с.26).

Відмовити у задоволенні позовних вимог про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень:

- від 12 травня 2016 р. № про нарахування штрафних санкцій в розмірі 6 401,66 грн. за порушення законодавства про застосування реєстраторів розрахункових операцій;

- від 13 травня 2016 р. № про визначення податкового зобов'язання з податку на доходи з фізичних осіб в сумі 46 327,55 грн., застосування штрафної санкції в сумі 20 321,28 грн. та нарахування пені в сумі 8 677,15 грн.;

- від 13 травня 2016 р. № про застосування штрафної санкції з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується податковим агентом із доходів платника податку в сумі 510 грн.;

- від 13 травня 2016 р. № про застосування штрафної санкції в сумі 3 824,51 грн. та пені в сумі 319,49 грн. за платежем військовий збір.

Стягнути з Головного управління ДФС в Одеській області (код за ) судовий збір у сумі 118 540 (сто вісімнадцять тисяч п'ятсот сорок) грн. 51 коп. до спеціального фонду Державного бюджету України за наступними реквізитами: отримувач коштів - ГУК у м. Києві / м. Київ / 22030106, код отримувача (код за ЄДРПОУ) - 37993783, банк отримувача - Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача (МФО) - 899998, рахунок отримувача - 6001, код класифікації доходів бюджету - 22030106.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Доповідач - суддя І.О. Турецька

суддя Л.В. Стас

суддя Л.П. Шеметенко

Повне судове рішення складено 11.02.2019 року.