Справа № 200/12481/18-а
Суддя: Загацька Т. В.
Дата ухвалення: 2019-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2019 р. Справа№200/12481/18-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Загацька Т.В.,

при секретарі судового засідання Скрипник К.О.,

розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про зобов`язання зарахувати до пільгового стажу періоди роботи,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (84500, Донецька область, м. Селидове, вул. Героїв праці, 6) про:

- визнати протиправним та скасувати рішення Селидовського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області № 1193 від 20.04.2018 року про відмову в призначенні пенсії по інвалідності;

- зобов'язати Селидовське об'єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області призначити з 24 лютого 2018 року пенсію по інвалідності відповідно до ч. 2 ст. 33 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" в розмірі пенсії за віком обрахованої відповідно до статей 27 і 28 цього Закону із застосуванням показника середньої заробітної (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2016 та 2017 роки із здійсненням відповідного нарахування та виплати цієї пенсії.

Окрім іншого позивач просив звільнити його від сплати судового збору відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір"; поновити строк звернення з адміністративним позовом та визнати поважними причини пропуску строку звернення з адміністративним позовом; розгляд справи провести в спрощеному позовному провадженні і задовольнити клопотання із зазначенням прийнятого рішення в ухвалі про відкриття провадження у справі.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що знаходиться у відповідача на обліку з 2013 року як отримувач пенсії за віком на пільгових умовах. У 2018 році звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії по інвалідності. Вважає, що відповідачем було невірно визначено кваліфікацію його звернення, оскільки він надав заяву про призначення пенсії по інвалідності, а не про перехід з одного виду пенсії на інший. Враховуючи ч. 3 ст. 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» вважає рішення Селидовського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області № 1193 від 20.04.2018 року протиправним, незаконним, прийнятим всупереч вимогам законодавства та таким, що підлягає скасуванню.

Представником відповідача через відділ діловодства та документообігу суду надано відзив на позовну заяву, в обґрунтування якого зазначено, що позивач звернувся із заявою про переведення з одного виду пенсії на інший. Розглянувши зазначену заяву ОСОБА_1 та на підставі наданих документів, документів пенсійної справи та індивідуальних відомостей про застраховану особу було встановлено, що розмір пенсії обчислений відповідно до ст. 30 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» менший, ніж розмір пенсії обчислений відповідно до ч. 2 ст. 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Враховуючи наведене вважає, що відповідач діяв у межах повноважень та у спосіб, що передбачений законодавством України, отже, вимоги позивача є безпідставними і не підлягають задоволенню.

Ухвалою суду від 19.11.2018 року справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Ухвалою суду від 22.12.2018 року замінено засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням.

Ухвалою суду від 15.01.2019 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач та відповідач до судового засідання не з'явились, про час та місце судового розгляду повідомлені належним чином.

Керуючись ст.ст. 205, 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд дійшов висновку про розгляд справи у відкритому судовому засіданні без здійснення фіксації судового процесу.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1, паспорт серії НОМЕР_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянином України (а.с. 16-24).

Відповідно до довідки Міжрайонної медико-соціальної експертної комісії м. Покровська від 07.02.2018 року серії 12 ААБ № 050105 ОСОБА_1 є особою з інвалідністю 2 групи безтерміново (а.с. 26).

06.03.2018 року ОСОБА_1 звернувся до Селидовського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області із заявою № 1193 про призначення/перерахунок пенсії. В графі «Прошу пенсію» зазначено «перерахувати», в графі «Вид пенсії» вказано «перехід на інший вид пенсії». Крім того, в заяві зазначено заявником «Прошу призначити пенсію по інвалідності», про що свідчить його особистий підпис. До заяви додано паспорт та трудову книжку (а.с. 41).

Рішенням Селидовського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 20.04.2018 року № 1193 відмовлено в переводі з пенсії за віком на пенсію по інвалідності, у зв'язку з недоцільністю. Зазначено, що згідно наданих документів, матеріалів пенсійної справи та індивідуальних відомостей про застраховану особу встановлено, що розмір пенсії обчислений згідно ст. 30 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» менший, ніж розмір пенсії обчислений згідно ч. 2 ст. 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (6342,70 грн.< 7162,89 грн.) (а.с. 27).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач неодноразово звертався із письмовими зверненнями до Селидовського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області.

Листом Селидовського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 19.03.2018 року №20/С-01-01-08 позивачу було повідомлено, що пенсія по інвалідності йому буде призначена з 06.03.2018 року та результати розгляду заяви від 06.03.2018 року № 1193 будуть повідомлені додатково (а.с. 34).

Листом Селидовського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 04.05.2018 № 33/С-08-01-08 позивача було повідомлено, що 20.04.2018 року було винесено рішення про відмову в переведенні з пенсії за віком на пенсію по інвалідності, оскільки згідно до наданих документів, матеріалів пенсійної справи та індивідуальних відомостей про застраховану особу встановлено, що розмір пенсії обчислений згідно до ст. 33 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» менший, ніж розмір пенсії, обчислений згідно до ч. 2 ст. 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (а.с. 35).

Листом Селидовського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 22.06.2018 року №110/С-01-01-08 позивачу було повідомлено, що на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» було здійснено перерахунок пенсії із використанням єдиного показника середньої зарплати за останні 3 роки (2014-2016) у розмірі 3764,40 грн. Також було роз'яснено, що не поширюється дія ч. 2 ст. 30 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» в якій зазначено, що непрацюючі особи з інвалідністю II групи за їх вибором мають право на призначення пенсії як особі з інвалідністю в розмірі пенсії за віком, обчисленої відповідно до статей 27 і 28 цього Закону, за наявності необхідного страхового стажу, у зв'язку з тим, що він працевлаштувався з 13.03.2018 року на підприємство ВП «Шахта «Котляревського» згідно довідки № 23/820 від 23.03.2018 року (а.с. 36).

Листом Селидовського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 15.08.2018 року № 130/С-01-08-01 повідомлено позивача про те, що при переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в ч. 1 ст. 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії. Тому при переведенні на пенсію як особі з інвалідністю, був врахований єдиний показник середньої зарплати за останні 3 роки (2014-2016) у розмірі 3764,40 грн., який був застосований при перерахунку пенсії позивача на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» з 01.10.2018 року. Враховуючи зазначене, право на застосування середньої зарплати за 2016-2017 роки у нього відсутнє.

Також, у зв'язку з тим, що позивач працює на підприємстві ВП «Шахта «Котляревського», на позивача не поширюється дія ч. 2 ст. 33 Закону, в якій зазначено, що лише непрацюючі особи з інвалідністю II групи за їх вибором мають право на призначення пенсії по інвалідності в розмірі пенсії за віком, обчисленої відповідно до статей 27 і 28 цього Закону, за наявності необхідного страхового стажу (а.с. 39).

Вважаючи такі дії відповідача протиправними, рішення незаконним, таким, що суперечить чинному законодавству України та порушує його конституційні права, позивач звернувся з даним позовом до суду.

З приводу спірних правовідносин суд зазначає наступне.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-XII (далі - Закон № 1788) та Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV (далі - Закон № 1058).

Статтею 1 Закону № 1788 передбачено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Статтею 2 цього закону до трудових пенсій віднесено пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника та за вислугу років.

Особам, які мають одночасно право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором, за винятком пенсій інвалідам внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, що їх вони дістали при захисті Батьківщини або при виконанні інших обов'язків військової служби, або внаслідок захворювання, пов'язаного з перебуванням на фронті чи з виконанням інтернаціонального обов'язку ст. 6 Закону № 1788.

Статтею 7 цього закону передбачено, що звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію. При цьому пенсії за віком і по інвалідності призначаються незалежно від того, припинено роботу на час звернення за пенсією чи вона продовжується. Пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 8 Закону № 1058 передбачено, право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором. Особі, яка має право на довічну пенсію, призначається один з видів довічної пенсії за її вибором. (ст. 10 Закону № 1058).

Відповідно до ч. 3 ст. 45 Закону № 1058 переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 Закону № 1058, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Якщо особа після призначення пенсії по інвалідності продовжувала працювати та набула не менш як 24 місяці страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії незалежно від перерв у роботі, при переведенні вперше з пенсії по інвалідності на пенсію за віком застосовується середня заробітна плата (дохід), визначена ч. 2 ст. 40 цього Закону для призначення пенсії.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що ч. 3 ст. 45 Закону № 1058 регламентовано порядок призначення пенсії шляхом переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим Законом, на інший. Отже, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом № 1058.

З матеріалів справи вбачається, що з 2013 року позивач отримує пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до ч. 2 ст. 14 Закону № 1788.

06.03.2018 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії по інвалідності до ч. 2 ст. 33 Закону № 1058.

Отже, має місце призначення іншої пенсії за іншим законом, а не переведення з одного виду пенсії на інший.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Вищого адміністративного суду України від 03 жовтня 2017 року у справі № 336/9061/15-а.

Крім того, відповідно до п. 1.5 Порядку затверджений відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування "Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (далі за текстом - Порядок №22-1) заява про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії, про виплату пенсії у зв'язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, поновлення виплати пенсії, про припинення перерахування пенсії на банківський рахунок та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, про виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім'ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, про виплату пенсії за довіреністю, термін дії якої більше одного року, через кожний рік дії такої довіреності, подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії, а пенсіонерами, які зареєстровані на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримують пенсії від уповноважених органів Російської Федерації, - до органу, що призначає пенсію, визначеного Пенсійним фондом України. При цьому у заяві про виплату частини пенсії непрацездатним членам сім'ї особи, яка знаходиться на повному державному утриманні, вказується адреса одержувача цієї частини пенсії.

Пунктом 1.7 Порядку № 22-1 встановлено, що днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви. Якщо заява пересилається поштою (крім випадків призначення (поновлення) пенсій), днем звернення за пенсією вважається дата, що зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.

Згідно із пунктом 4.1 Порядку № 22-1 орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 2).

Пунктом 4.3 Порядку № 22-1 визначено, що не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Згідно з п. 4.10 Порядку № 22-1, не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Таким чином, аналізуючи вищенаведені норми чинного законодавства, які регулюють пенсійні правовідносини, суд дійшов висновку, що передбачено два альтернативні варіанти рішень, які можуть бути прийняті органами Пенсійного фонду за результатами розгляду заяви про призначення (переведення, перерахунку) пенсії: про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії. Тобто, у разі звернення особи до пенсійного органу із заявою про призначення (перерахунок, переведення) пенсії, останній зобов'язаний розглянути подану заяву та прийняти відповідне рішення.

Судом встановлено, що позивач звернувся до управління Пенсійного фонду із заявою від 06.03.2018 року, встановленого зразку згідно із додатком 2 Порядку № 22-1, про призначення/перерахунок пенсії. Спеціалістом Управління в графі «Прошу пенсію» зазначено «перерахувати», проте як вбачається з матеріалів справи звернення позивача було спрямоване саме на призначення йому пенсії, як особі з інвалідністю, а не перерахунок вже призначеної пенсії.

Враховуючи наведене, суд вважає, що рішення Селидовського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області № 1193 від 20.04.2018 року прийнято відповідачем з порушенням норм чинного законодавства.

З урахуванням викладеного, суд доходить до висновку, що вимога позивача в частині визнання рішення відповідача № 1193 від 20.04.2018 року протиправним та скасування його підлягає задоволенню.

Стосовно вимоги позивача про зобов'язання відповідача призначити з 24.02.2018 року пенсію по інвалідності відповідно до ч. 2 ст. 33 Закону № 1058 в розмірі пенсії за віком обрахованої відповідно до статей 27 і 28 цього Закону із застосуванням показника середньої заробітної (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2016 та 2017 роки із здійсненням відповідного нарахування та виплати цієї пенсії, суд зазначає наступне.

Стосовно дати призначення пенсії по інвалідності, суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 45 Закону № 1058, пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія по інвалідності призначається з дня встановлення інвалідності, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня встановлення інвалідності; У такому самому порядку призначається пенсія по інвалідності в розмірі пенсії за віком, якщо вимоги частини другої статті 33 цього Закону виконані на день встановлення інвалідності, і з дня виникнення такого права - якщо вимоги частини другої статті 33 цього Закону виконані в період після встановлення інвалідності до дня звернення за призначенням пенсії по інвалідності. У разі коли вимоги частини другої статті 33 цього Закону виконані після призначення пенсії по інвалідності, пенсія по інвалідності в розмірі пенсії за віком призначається з дня настання такого права, якщо звернення за призначенням пенсії по інвалідності в розмірі пенсії за віком відбулося не пізніше трьох місяців з дня настання такого права.

Відповідно до ст. 241-1 Кодексу законів про працю України строки виникнення і припинення трудових прав та обов'язків обчислюються роками, місяцями, тижнями і днями. Коли строки визначаються днями, то їх обчислюють з дня, наступного після того дня, з якого починається строк.

Як вже зазначалось судом, 23.02.2018 року позивач був звільнений з відокремленого підрозділу «Шахта «Котляревська» державного підприємства «Селидіввугілля» за п. 2 ст. 40 Кодексу законів про працю України за станом здоров'я. Отже, 24.02.2018 року позивач набув статус непрацюючої особи. Враховуючи наведене, право на призначення пенсії по інвалідності набув з 24.02.2018 року.

Стосовно наявності підстав для призначення позивачу пенсії по інвалідності, суд зазначає наступне.

З трудової книжки серії НОМЕР_2 на ім'я ОСОБА_1 (а.с. 29-33), вбачається, що у період 23.02.2018 року позивач був звільнений з відокремленого підрозділу «Шахта «Котляревська» державного підприємства «Селидіввугілля» за п. 2 ст. 40 Кодексу законів про працю України за станом здоров'я (запис № 30), 13.03.2018 року був прийнятий на відокремлений підрозділ «Шахта «Котляревська» державного підприємства «Селидіввугілля» провідним інженером з організації та планування праці (запис № 31).

Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 31 Закону № 1058 встановлено, що пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону. Пенсія по інвалідності призначається незалежно від того, коли настала інвалідність: у період роботи, до влаштування на роботу чи після припинення роботи.

Згідно ч. 2 ст. 33 Закону № 1058 непрацюючі особи з інвалідністю II групи за їх вибором мають право на призначення пенсії по інвалідності в розмірі пенсії за віком, обчисленої відповідно до статей 27 і 28 цього Закону, за наявності такого страхового стажу: у жінок - 20 років, а у чоловіків - 25 років, якщо їм вперше встановлено інвалідність у віці до 46 років включно; у жінок - 21 рік, а у чоловіків - 26 років, якщо їм вперше встановлено інвалідність у віці до 48 років включно; у жінок - 22 роки, а у чоловіків - 27 років, якщо їм вперше встановлено інвалідність у віці до 50 років включно; у жінок - 23 роки, а у чоловіків - 28 років, якщо їм вперше встановлено інвалідність у віці до 53 років включно; у жінок - 24 роки, а у чоловіків - 29 років, якщо їм вперше встановлено інвалідність у віці до 56 років включно; у жінок - 25 років, а у чоловіків - 30 років, якщо їм вперше встановлено інвалідність у віці до 59 років включно. Непрацюючі особи з інвалідністю II групи, яким установлено інвалідність після досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, та особи з інвалідністю III групи за їх вибором мають право на призначення пенсії по інвалідності в розмірі пенсії за віком, обчисленої відповідно до статей 27 і 28 цього Закону, за наявності страхового стажу, зазначеного в абзаці першому частини першої статті 28 цього Закону.

Враховуючи, що позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії по інвалідності 06.03.2018 року та зазначив у заяві, що не працює станом на час звернення, має страховий стаж у розмірі 41 рік 02 місяці 05 днів, що підтверджено матеріалами справи та не заперечується відповідачем, та має статус особи з інвалідністю другої групи, має право на призначення пенсії по інвалідності в розмірі пенсії за віком обчисленої відповідно до ст.ст. 27 і 28 Закону № 1058.

Суд зазначає, що підставою для прийняття рішення про відмову в переводі з пенсії за віком на пенсію по інвалідності була його недоцільність, оскільки сума розрахованої пенсі по інвалідності є меншою ніж пенсія за віком, що отримує позивач, з приводу цього суд зазначає наступне.

Частиною 2 п. 4-4 Прикінцевих положень Закону № 1058 передбачено, що з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року при призначенні пенсії застосовується середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчислена як середній показник за 2016 та 2017 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1%. У разі, якщо при однакових показниках індивідуального коефіцієнта заробітної плати (доходу) та тривалості страхового стажу розмір пенсії у 2018 році, обчислений відповідно до аналогічних показників, буде меншим, ніж пенсія, призначена у 2017 році, розмір якої обчислений з урахуванням положень абзацу першого цього пункту, Кабінет Міністрів України приймає рішення про збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, який застосовується при призначенні пенсій з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року, таким чином, щоб пенсії, призначені у зазначений період, не були меншими за пенсії, що призначалися з 1 січня 2017 року по 31 грудня 2017 року.

Частиною ст. 45 Закону № 1058 передбачено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеної в постановах від 10.07.2018 по справі № 520/6808/17, від 19.12.2018 року по справі № 577/5248/16-а ч. 3 ст. 45 Закону № 1058 регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим Законом, на інший. В при такому переведенні на інший вид пенсії показник середньої заробітної плати має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом № 1058. Водночас, у випадках звернення особи до територіальних органів пенсійного фонду із заявами про переведення з пенсії, призначеної на підставі іншого закону, ніж Закон № 1058, котрий передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, така особа вважається такою, що звертається за призначенням пенсії за віком відповідно до Закону № 1058 вперше. В таких випадках до спірних правовідносин не застосовується ч. 3 ст. 45 Закону № 1058.

Проте, адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними ст. 2 КАС України.

Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.

Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Оскільки в силу ч. 5 ст. 45 Закону № 1058 передбачено обов'язок органу Пенсійного фонду щодо прийняття відповідного рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунок) пенсії, суд вважає, що територіальний орган Пенсійного фонду має виключну компетенцію у питаннях призначення (перерахунку) пенсії. Отже, зазначене питання віднесено до дискреційних повноважень територіального органу Пенсійного фонду.

Згідно з нормами ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Нормами частини 2 зазначеної статті встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд, відповідно до положень частини 5 статті 77 КАС України, вирішує справу на підставі наявних доказів.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Згідно з ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Отже, адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного суб'єктами владних повноважень, а вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення.

За таких обставин, враховуючи положення ч. 2 ст. 9 КАС України та ст. 13 Конвенції, враховуючи, суд вважає за можливим вийти за межі позовних вимог та обрати інший спосіб захисту, який є необхідним для відновлення порушеного права позивача, а саме зобов'язати відповідача розглянути заяву позивача від 06.03.2018 року № 1193 про призначення пенсії по інвалідності та прийняти рішення по суті з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні (ч. 4 ст. 245 КАС України).

Визначаючись щодо розподілу судових витрат суд зазначає, що питання стосовно судового збору судом не вирішується, оскільки позивач звільнений від його сплати на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст. 2, ст. 8-15, ст.19-21, ст. 72-78, ст. 90, ст. 139, ст. 199-228, ст. 241-255, ст. 293, ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, паспорт серії НОМЕР_1) до Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (, юридична адреса: Донецька область, м. Селидове, вул. Героїв праці, 6) про визнання протиправним та скасувати рішення Селидовського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області №1193 від 20.04.2018 року про відмову в призначенні пенсії по інвалідності та зобов'язання Селидовське об'єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області призначити з 24 лютого 2018 року пенсію по інвалідності відповідно до частини 2 статті 33 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" в розмірі пенсії за віком обрахованої відповідно до статей 27 і 28 цього Закону із застосуванням показника середньої заробітної (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2016 та 2017 роки із здійсненням відповідного нарахування та виплати цієї пенсії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Селидовського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області № 1193 від 20.04.2018 року про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії по інвалідності.

Зобов'язати Селидовське об'єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області розглянути заяву ОСОБА_1 від 06.03.2018 року № 1193 про призначення пенсії по інвалідності та прийняти рішення по суті з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні.

Рішення прийняте в нарадчій кімнаті, вступна та резолютивна частини проголошені в судовому засіданні 04.02.2019 року.

Повний текст рішення виготовлено 11.02.2019 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя Загацька Т. В.