Справа № 819/910/18
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2019-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2019 року № 857/2737/18
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Качмара В.Я.,

суддів - Курильця А.Р., Мікули О.І.,

при секретарі судового засідання - Пильо І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2018 року у справі №819/910/18 (суддя Мірінович У.А., м.Тернопіль, повний текст складено 12 вересня 2018 року) за позовом ОСОБА_1 до Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області про визнання відмови протиправною та зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області (далі - ОУПФ) в якому просив:

визнати протиправною відмову відповідача щодо зарахування стажу роботи лікарем-анестезіологом у період з 01.08.1986 по 15.06.1990 та з 01.02.1993 по 16.09.1997 у Носівській центральній районній лікарні (далі - ЦРЛ) у подвійному розмірі;

зобов'язати ОУПФ зарахувати позивачу стаж роботи у ЦРЛ лікарем-анестезіологом за вказаний період;

зобов'язати ОУПФ провести перерахунок призначеної пенсії починаючи із дня звернення із заявою про її перерахунок.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2018 року позов задоволено.

Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржив відповідач, який із покликанням на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

В доводах апеляційної скарги вказує, на правомірність відмови позивачу у зарахуванні стажу роботи лікарем-анестезіологом у ЦРЛ за період з 01.08.1986 по 15.06.1990 та з 01.02.1993 по 16.09.1997 у подвійному розмірі та перерахунку пенсії, оскільки зазначений стаж роботи відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788-XII) не зараховується, так як останній працював у хірургічному відділенні лікарні, а не безпосередньо у реанімаційному відділенні закладу охорони здоров'я.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу заперечує вимоги такої, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Учасники справи, в судове засідання не з'явились, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому, апеляційний суд, відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС), вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників справи, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, виходив з того, що записами в трудовій книжці, а також додатковими документами підтверджується факт роботи позивача у спірний період на посаді лікаря-анестезіолога в групі хірургічного відділення та у відділенні анестезіології і реанімації ЦРЛ.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з додержанням норм матеріального і процесуального права, з таких міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 з 01.10.2016 отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV). Однак, при призначенні пенсії позивачу не було зараховано стаж роботи лікарем-анестезіологом у ЦРЛ за період з 01.08.1986 по 15.06.1990 та з 01.02.1993 по 16.09.1997.

У зв'язку із цим, позивач 04.10.2017 звернувся до відповідача із заявою про зарахування зазначеного стажу роботи у подвійному розмірі та перерахунку пенсії.

12.10.2017 відповідач відмовив позивачу у задоволенні зазначеної заяви, мотивуючи тим, що останній працював у зазначені періоди на посаді лікарем-анестезіологом хірургічного відділення ЦРЛ, а тому відповідно до статті 60 Закону №1788-XII такий стаж роботи не зараховується у подвійному розмірі (а.с.11).

Не погодившись із таким рішення ОУПФ позивач звернувся до суду із цим позовом.

Згідно з частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Частиною четвертою статті 24 Закону 1058-IV (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) визначено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до статті 60 Закону №1788-XII (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров'я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров'я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров'я, а також у закладах з надання психіатричної допомоги зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

Згідно з пунктом 1 «Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України (далі - КМУ) від 12.08.1993 №637 (далі - Порядок) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Пунктом 3 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Так, факт роботи позивача у період з 01.08.1986 по 15.06.1990 та з 01.02.1993 по 16.09.1997 на посаді лікаря-анестезіолога в групі хірургічного відділення та у відділенні анестезіології і реанімації ї ЦРЛ, підтверджується записами у трудовій книжці (а.с.20-28).

Відповідно до наказу Міністерства охорони здоров'я СРСР «Про подальше вдосконалення анестезіолого-реанімаційної допомоги населенню» від 11.06.86 №841 (далі - Наказ №841), яким затверджено «Положення про відділення (групу) анестезіології-реанімації лікувально-профілактичного закладу» у реанімаційній службі закладів охорони здоров'я існували: відділення (групи) анестезіології-реанімації, відділення реанімації та інтенсивної терапії, палати для реанімації та інтенсивної терапії (а.с.67-68).

На виконання пункту 2 Наказу №841 ЦРЛ було організовано роботу відділень (груп) анестезіології-реанімації та затверджено штатні розклади відповідно до нормативів, затверджених цим наказом.

Кадрові накази «Про штатний розклад Носівської центральної районної лікарні та розстановку фізичних осіб» які видані архівним відділом Носівської районної державної адміністрації Чернігівської області та витяги з наказів про прийом, переведення, звільнення підтверджують, що у ЦРЛ у 1986-1997 роках було організовано роботу відділень (груп) анестезіології-реанімації у складі щонайменше 2-ох лікарів-анестезіологів та 3-ох медсестер-анестезісток, зокрема, лікарів-анестезіологів: ОСОБА_1, ОСОБА_2 та медсестер-анестезісток ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 (а.с.32-47, 54-66).

Довідкою ЦРЛ від 30.06.2017 №03-13/632 підтверджується, що позивач у період з 01.08.1986 по 15.06.1990 та з 01.02.1993 по 16.09.1997 працював на посаді лікаря-анестезіолога ЦРЛ та одержував за шкідливі умови праці доплату в розмірі 15% посадового окладу, а також мав додаткову відпустку 11 календарних днів (а.с.14).

Також, згідно довідки від 04.04.2018 №01-05/565 слідує те, що в період з 01.08.1986 по 15.06.1990 та з 01.02.1993 по 16.09.1997 анестезіологічною групою у складі лікаря-анестезіолога ОСОБА_1 та медичних сестер-анестезисток проведено більше 1000 анестезіологічних забезпечень (а.с.29-30).

Таким чином, наведеними документами підтверджено факт того, що у ЦРЛ в період 1986-1997 років було організовано роботу груп анестезіології-реанімації у складі хірургічного відділення та з 01.04.1991 створено відділення анестезіології і реанімації, в яких працював позивач.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що період роботи позивача з 01.08.1986 по 15.06.1990 та з 01.02.1993 по 16.09.1997 на посаді лікарем-анестезіологом хірургічного відділення ЦРЛ, відповідно до статті 60 Закону №1788-XII, слід зарахувати у подвійному розмірі при призначені пенсії, а тому відмова відповідача у зарахуванні позивачу стажу роботи за зазначений період у подвійному розмірі та перерахунку пенсії є протиправною, та такою, що підлягає скасуванню.

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необхідність зобов'язання ОУПФ зарахувати позивачу стаж роботи лікарем-анестезіологом у період з 01.08.1986 по 15.06.1990 та з 01.02.1993 по 16.09.1997 у ЦРЛ у подвійному розмірі, та зобов'язання відповідача провести перерахунок призначеної позивачу пенсії, починаючи із дня звернення із заявою про її перерахунок.

Посилання скаржника на те, що позивач пропустив шестимісячний строк звернення до суду, є безпідставними, оскільки згідно поштового конверту та витягу про відстеження поштового відправлення №384 видно те, що останній оскаржену відмову ОУПФ отримав 21.11.2017.

Таким чином, враховуючи те, що дану позовну заяву подано позивачем 21.05.2018, про що свідчить штамп суду першої інстанції вих.№1157/18, цей суд правильно вказав на те, що позивач вчасно звернувся до суду з позовом у шестимісячний строк відповідно до частини другої статті 122 КАС.

Відповідно до статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи, враховуючи вимоги наведених вище правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанцій, правильно встановив обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п'ятої статті 328 КАС.

Головуючий суддя В. Я. Качмар
судді А. Р. Курилець
О. І. Мікула
Повне судове рішення складено 11 лютого 2019 року.