Справа № 1340/4642/18
Суддя: Мричко Наталія Іванівна
Дата ухвалення: 2019-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 1340/4642/18
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 лютого 2019 року м. Львів
Львівський окружний адміністративний суд в складі:
Головуючого судді Мричко Н.І.,
за участю секретаря судового засідання Мусій С.В.,
позивачів: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,
представника відповідача ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Лапаївської сільської ради Пустомитівського району Львівської області про визнання протиправним і скасування рішення, зобовязання вчинити дії,-
встановив:
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 (надалі ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, Позивачі) звернулися до Львівського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Лапаївської сільської ради Пустомитівського району Львівської області (надалі Лапаївська сільська рада Пустомитівського району Львівської області, Відповідач), в якій позивачі просили:
- визнати протиправним та скасувати рішення XIII сесії VII скликання Лапаївської сільської ради Пустомитівського району Львівської області № 256 від 26.04.2018 «Про відмову у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в с. Лапаївка Пустомитівського району Львівської області» в частині відмови ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3;
- зобовязати Лапаївську сільську раду Пустомитівського району Львівської області повторно розглянути написану позивачами 29.11.2017 заяву (клопотання) про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо земельних ділянок для індивідуального будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по вул. Я.Мудрого в с. Лапаївка Пустомитівського району Львівської області.
Ухвалою судді від 11.10.2018 позовну заяву ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.
Після усунення недоліків, ухвалою від 29.10.2018 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження.
Позов обґрунтовано тим, що Позивачі 29.11.2017 зверталися до Лапаївської сільської ради Пустомитівського району Львівської області із заявами про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення бажаних земельних ділянок для індивідуального будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по вул. Я.Мудрого у с. Лапаївка Пустомитівського району Львівської області. 26.04.2018 Лапаївська сільська рада Пустомитівського району Львівської області, прийняла рішення № 256 згідно з яким відмовила Позивачам у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для індивідуального будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по вул. Я.Мудрого у с. Лапаївка Пустомитівського району Львівської області. Як на підставу для відмови Відповідач вказав, що земельних ділянок недостатньо для всіх бажаючих. Вважають оскаржуване рішення Відповідача протиправним та таким, яке слід скасувати.
Відповідач подав суду відзив на позовну заяву в якому просив суд у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Лапаївської сільської ради Пустомитівського району Львівської області відмовити в повному обсязі. Посилається на те, що оскаржуване рішення приймалось на сесії Лапаївської сільської ради в межах повноважень сільської ради на підставі п. 34 частини 1 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування». Зазначає, що рішення прийняте більшістю голосів відповідно до ч. 1, 2 статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування». Вважає, що вимога Позивача про зобовязання повторно розглянути заяву від 15.11.2017 є безпідставною і не підлягає до задоволення, оскільки заява Позивача є розглянута на XIII сесії VII скликання Лапаївської сільської ради і по ній прийнято рішення більшістю голосів депутатів (арк. справи 83-87).
19.11.2018 надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, в якій Позивачі зазначають, що Лапаївська сільська рада неодноразово відмовляла Позивачам у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для індивідуального будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Вважають, що їхні заяви про надання дозволу на розроблення проектної документації Відповідачем не аналізувались та оцінці на їх відповідність вимогам законодавства не піддавались (арк. справи 68-72).
26.11.2018 до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив згідно з якими Відповідач просив закрити провадження у справі в частині позовних вимог щодо повторного розгляду заяви Позивачів від 29.11.2017 «Про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою». Врешті позовних вимог просив відмовити у звязку з безпідставністю. В обґрунтування таких заперечень Відповідач вказує на те, що рішенням № 255 від 26.04.2018 Лапаївської сільської ради Пустомитівського району Львівської області на спірні земельні ділянки надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою іншим громадянам (арк. справи 92-95).
03.12.2018 Позивачі подали відповідь на заперечення Відповідача на відповідь від 22.11.2018 в якій зазначають, що рішенням Лапаївської сільської ради Пустомитівського району Львівської області № 255 від 26.04.2018 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для індивідуального будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, зокрема, громадянам, які перебувають у родинних стосунках з депутатами сільської ради (арк. справи 117-119).
Ухвалою від 05.12.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.
21.12.2018 Позивачі подали додаткові пояснення у справі в яких вказують на те, що Відповідач надав невірну інформацію щодо земельних ділянок, на які вони бажають отримати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою для індивідуального будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (арк. справи 157-160).
У судовому засіданні Позивачі позовні вимоги підтримали повністю. Просили позов задовольнити повністю.
У судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги заперечила з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Просила у задоволенні позову відмовити повністю.
Зясувавши зміст спірних правовідносин, дослідивши долучені до матеріалів справи докази, суд встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини.
29.11.2017 ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулися із заявою до Лапаївської сільської ради Пустомитівського району Львівської області про надання їм дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для індивідуального будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. До заяви додано графічний матеріал місця розташування земельних ділянок (арк. справи 26-27).
26.04.2018 Відповідачем прийнято рішення № 256 «Про відмову у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських споруд в с. Лапаївка Пустомитівського району Львівської області» (арк. справи 28-36).
Незгода з рішенням XIII сесії VII скликання Лапаївської сільської ради Пустомитівського району Львівської області в частині відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, Позивачі звернулися до суду за захистом своїх прав.
При вирішенні спору, суд застосовує наступні норми права.
Відповідно до статті 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною закону. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 140 Конституції України встановлено, що місцеве самоврядування є правом територіальної громади - жителів села чи добровільного об'єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища та міста - самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи.
Згідно з частиною 1 статті 144 Конституції України, органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території. Інші питання організації місцевого самоврядування, формування, діяльності та відповідальності органів місцевого самоврядування визначаються законом на підставі статті 146 Конституції України.
Відповідно до статті 25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.
Пунктом 34 частини 1 статті 26 вищезгаданого Закону, виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин.
Згідно з частинами 1, 2 статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос.
Відповідно до пунктів «а» та «б» частини 1 статті 12 Земельного кодексу України (надалі - ЗК України) до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.
Згідно з абзацом першим частини 1 та частини 2 статті 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
Пунктом «в» частини 3 статті 116 ЗК України передбачено, що безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.
Частиною 1 статті 122 ЗК України визначено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.
Відповідно до частини 6 статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до ОСОБА_5 міністрів Автономної Республіки Крим. ОСОБА_5 Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.
Згідно з частиною 7 статті 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування обєкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
Пунктом «г» частини 1 статті 121 ЗК України передбачено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара.
Згідно з абзацом першим частини 3 статті 123 ЗК України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
Забороняється відмова у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, місце розташування об'єктів на яких погоджено відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування згідно із статтею 151 цього Кодексу.
Аналіз цієї норми дає підстави для висновку, що Земельним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. З іншого боку, подання зацікавленою особою документів, необхідних для розгляду клопотання, не в повному обсязі або виявлення у документах, поданих замовником, недостовірних відомостей об'єктивно перешкоджають розгляду та винесенню законного рішення про надання дозволу/вмотивованої відмови на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.
У разі надання особою пакету документів, необхідних для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, з недоліками щодо комплектності, форми чи змісту, відповідний орган має право звернутися до заявника з пропозицією усунути виявлені недоліки. Така дія є правомірним способом поведінки органу і має на меті створення громадянам та юридичним особам умов для реалізації їх прав на землю. Зазначена пропозиція щодо усунення недоліків не може вважатися «відмовою у наданні дозволу» у розумінні частини сьомої статті 123 ЗК України. Проте, звернення з такою пропозицією не звільняє відповідний орган від обов'язку прийняти рішення щодо надання дозволу (або відмову) в межах встановленого законом місячного строку.
Суд встановив, що рішенням Лапаївської сільської ради Пустомитівського району Львівської області від 26.04.2018 № 256 відмовлено ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських споруд в с. Лапаївка Пустомитівського району Львівської області. Така відмова мотивована недостатністю земельних ділянок для усіх бажаючих.
Суд вважає, що така відмова Відповідача немотивована та свідчить про формальний розгляд заяви Позивачів.
Суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до частини 7 статті 118 Земельного кодексу України законодавцем передбачено вичерпні підстави для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, а саме: невідповідність місця розташування обєкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
Вказаний перелік підстав є вичерпним. Аналіз наведених у листі Відповідача від 20.06.2018 № 271 підстав, з яких сільська рада відмовила Позивачам у наданні дозволу, вказує на те, що така не входить до переліку обставин, які згідно з положенням частини 7 статті 118 ЗК України надають уповноваженому субєкту владних повноважень можливість обирати між двома альтернативними варіантами свої поведінки - надати дозвіл або відмовити у його наданні.
Отже, вищезазначені положення норм Земельного кодексу України та Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» надають Відповідачу повноваження на вирішення питання про надання або відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та зобов'язують прийняти рішення, а також визначають перелік підстав, з яких може бути прийняте рішення про відмову. Проте Відповідачем при прийнятті оскаржуваного рішення вимоги Земельного кодексу України та Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» дотримано не було.
Крім цього, суд звертає увагу Відповідача на строки розгляду заяви Позивачів. Як стверджують Позивачі та підтверджується доказами наявними у матеріалах справи, такі звернулись до Відповідача із заявою про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд 29.11.2017. Проте Відповідач оскаржуване рішення прийняв лише 26.04.2018, тобто майже через 5 місяців.
Отже, уповноважений орган, Лапаївська сільська рада Пустомитівського району Львівської області, у місячний строк не надала ні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, ані мотивованої відмови у наданні такого дозволу відповідно до вимог частини 7 статті 118 ЗК України, а відтак мала місце бездіяльність Відповідача, що порушує права та інтереси Позивачів у цій справі.
За таких обставин, суд дійшов висновку, що Відповідач діяв без дотриманням вимог Конституції та законів України, а відтак позовна вимога про визнання протиправним та скасування рішення XIII сесії VII скликання Лапаївської сільської ради Пустомитівського району Львівської області № 256 від 26.04.2018 «Про відмову у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в с. Лапаївка Пустомитівського району Львівської області» в частині відмови ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3В, підлягає до задоволення.
З урахуванням вказаного рішення, Відповідач уникнув свого обов'язку щодо належного розгляду заяви Позивачів про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, а тому він же і повинен виправити свою бездіяльність, що цілком відповідає Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Разом з тим, суд вважає, що належним способом захисту порушеного права Позивачів є зобовязання Відповідача повторно розглянути написану Позивачами 29.11.2017 заяву про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо земельних ділянок для індивідуального будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по вул. Я.Мудрого в с. Лапаївка Пустомитівського району Львівської області.
Щодо доводів Відповідача, про те, що вимога Позивачів щодо повторного розгляду заяви 29.11.2017 про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо бажаних земельних ділянок є безпідставною і не підлягає до задоволення, оскільки рішенням № 255 від 26.04.2018 Лапаївської сільської ради Пустомитівського району Львівської області на спірні земельні ділянки надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою іншим громадянам, то суд зазначає, що відповідно до практики Верховного Суду України отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про подальшу передачу такої земельної ділянки особі. Вказана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 19.01.2016 у справі № 21-3690а15 та від 13.12.2016 у справі № 21-2573а16.
Тому, будь-яка зацікавлена особа наділена правом звернення до уповноваженого органу з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, який може бути надано за результатами розгляду клопотання. При цьому, Земельний кодекс України та інші нормативно-правові акти не містять обмежень щодо того, одна чи декілька осіб можуть отримувати такий дозвіл одночасно щодо однієї земельної ділянки.
Таким чином, суд зазначає, що у разі надання Позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, не позбавляє права інших громадян для отримання такого дозволу на одну і ту ж земельну ділянку.
Водночас, зміст статей 118, 122 ЗК України вказує про те, що отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає прийняття позитивного рішення про надання її у власність, оскільки процес передачі земельної ділянки громадянам у власність є стадійним, зокрема, першою стадією якого є надання уповноваженим органом дозволу на розробку проекту землеустрою, що свідчить про відсутність у Відповідача законних підстав для встановлення будь-яких обмежень у надані дозволу на розробку проекту землеустрою іншій особі при дотриманні нею вимог вказаних статей Земельного кодексу України.
Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Враховуючи викладене та зважаючи на встановлені обставини, суд вважає позовні вимоги Позивача обґрунтованими, підставними та такими, що підлягають до задоволення.
Щодо судових витрат, суд вважає, що такі слід стягнути на користь Позивачів, з огляду на таке.
Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.
Під час звернення до суду ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 сплатили судовий збір, що підтверджується квитанціями № QS70391301, № QS70393101, № QS70395501 від 08.10.2018 (арк. справи 4-6) та квитанціями № QS79299401, № QS79301701, № QS779297501 від 25.10.2018 (арк. справи 60-62).
Керуючись статтями 14, 72-77, 139, 241-247, 250-251, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
адміністративний позов задовольнити повністю.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 14.02.2019.

Суддя Мричко Н.І.