Справа № 2140/1765/18
Суддя: Ступакова І.Г.
Дата ухвалення: 2019-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2019 р.м.ОдесаСправа № 2140/1765/18

Категорія: 8.3.13 Головуючий в 1 інстанції: Варняк С.О. Дата і місце ухвалення: 19.10.2018р., м. Херсон
Колегія суддів П'ятого апеляційного адміністративного суду

у складі:

головуючого - Ступакової І.Г.

суддів - Бітова А.І.

- Лукянчук О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2018 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_2 звернувся до Херсонського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 27 березня 2018 року №0096739/1302-2103, №0096740/1302-2103, №0096741/1302-2103, №0096742/1302-2103 та №0096743/1302-2103, якими позивачу визначено суми податкових зобов'язань за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об'єктів житлової нерухомості, за 2016-2017 роки на загальну суму 9355,61 грн.

Позов обґрунтовував тим, що для нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що підлягає сплаті фізичними особами, які є власниками об'єктів житлової нерухомості необхідно, серед іншого, визначити, що нерухоме майно, власником якого є фізична особа, відноситься до житлової нерухомості. За даними відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за позивачем зареєстровано об'єкти житлової нерухомості: квартира АДРЕСА_2 та житловий будинок загальною площею 318,65 кв. м., розташований у АДРЕСА_3. Однак, при визначенні спірними податковими повідомленнями-рішеннями до сплати грошових зобов'язань податковим органом враховано також площу нежитлового об'єкту, розташованого у АДРЕСА_1, який віднесено до магазину промислових товарів, тобто не відноситься до об'єкту житлової нерухомості.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не повне з'ясування судом обставин справи, просить скасувати рішення від 19.10.2018р. з прийняттям нового судового рішення - про задоволення позову.

В своїй скарзі апелянт зазначає, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки його доводам, що ОСОБА_2 не є власником квартири АДРЕСА_1, загальною площею 30,8 кв.м., оскільки у 2012 році була проведена реконструкція існуючого магазину промислових товарів зі збільшенням площі за рахунок зазначеної квартири. Таким чином, квартира №111 перестала існувати, в підтвердження чого суду було надано декларацію про готовність об'єкта до експлуатації від 19.03.2012 року, зареєстровану в Інспекції ДАБК у Херсонській області.

Також, апелянт посилається на те, що він не може надати доказів реєстрації припинення права власності на квартиру за вказаною адресою, оскільки відомості щодо квартири №111 зазначено у Реєстрі прав власності на нерухоме майно, який вівся органами БТІ до 2012 року. У відповідності до вимог ст.9 КАС України суд, для ефективного захисту прав позивача, міг вийти за межі позовних вимог ОСОБА_2 та самостійно визнати припинення права власності позивача на квартиру АДРЕСА_1, проте не використав таке право.

Головне управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі подало письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому просить скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін.

Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.1 ч.1 ст.311 КАС України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Предметом спору є оскарження позивачем законності податкових повідомлень-рішень Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі від 27 березня 2018 року про визначення ОСОБА_2 до сплати суми податкових зобов'язань за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об'єктів житлової нерухомості, за 2016-2017 роки:

- №0096739/1302-2103 - сума податкового зобов'язання 142,37 грн.;

- №0096740/1302-2103 - сума податкового зобов'язання 355,47 грн.;

- №0096741/1302-2103 - сума податкового зобов'язання 5891,83 грн.;

- №0096742/1302-2103 - сума податкового зобов'язання 2537,17 грн.;

- №0096743/1302-2103 - сума податкового зобов'язання 428,77 грн.

Зазначені грошові зобов'язання розраховувалися податковим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, згідно відомостей якого за ОСОБА_2 як власником рахуються:

- квартира АДРЕСА_1;

- квартира АДРЕСА_2;

- житловий будинок загальною площею 637,3 кв. м (частка власності 1/2) за адресою: АДРЕСА_3.

При зверненні з позовом до суду ОСОБА_2 не заперечує наявність у нього обов'язку сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за об'єкти нерухомості: квартира АДРЕСА_2 та житловий будинок загальною площею 637,3 кв. м (частка власності 1/2) за адресою: АДРЕСА_3. Однак, ОСОБА_2 вважає безпідставним нарахування йому податку за квартиру АДРЕСА_1, з посиланням на те, що вказана квартира не є об'єктом житлової нерухомості, так як ще у 2012 року проведено реконструкцію існуючого магазину промислових товарів із збільшенням площі за рахунок зазначеної квартири.

Суд першої інстанції визнав необґрунтованими такі доводи позивача, зазначивши, що належним доказом припинення права власності позивача на квартиру АДРЕСА_1 може бути відповідна реєстрація в Державному реєстрі прав. Однак, до суду не було надано такого доказу, тоді як згідно виписки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно зазначена квартира значиться як власність позивача.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 При цьому, апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до підпункту 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є житлова та нежитлова нерухомість, в тому числі її частка.

Платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості (підпункт 266.1.1 пункту 266.1 статті 261 Податкового кодексу України).

Відповідно до положень підпунктів 266.3.1 та 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України, базою оподаткування є загальна площа об'єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування об'єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

За змістом підпункту 266.4.2 пункту 266.4 статті 266 Податкового кодексу України сільські, селищні, міські ради та ради об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, встановлюють пільги з податку, що сплачується на відповідній території, з об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, громадських об'єднань, благодійних організацій, релігійних організацій України, статути (положення) яких зареєстровані у встановленому законом порядку, та використовуються для забезпечення діяльності, передбаченої такими статутами (положеннями). Пільги з податку, що сплачується на відповідній території з об'єктів житлової нерухомості, для фізичних осіб визначаються виходячи з їх майнового стану та рівня доходів.

Базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року (підпункт 266.6.1. пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України).

Спірним питанням у межах правовідносин в даній справі є встановлення чи є нерухоме майно - квартира АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_2, об'єктом оподаткування.

Як правильно зазначив суд першої інстанції та не спростовано апелянтом, позивачем не надано жодного доказу в підтвердження обставин, що квартира за вказаною адресою перестала існувати та вибула із його власності як об'єкт житлової нерухомості.

Надана ОСОБА_2 декларація про готовність об'єкта до експлуатації від 19.03.2012 року, зареєстрована в Інспекції ДАБК у Херсонській області, зі змісту якої вбачається проведення позивачем реконструкції існуючого магазину промислових товарів зі збільшенням площі за рахунок квартири АДРЕСА_1, не є достатнім доказом в розумінні ст.76 КАС України, оскільки Податковим кодексом України чітко визначено, що база оподаткування об'єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, наданих як позивачем, так і відповідачем, квартира АДРЕСА_1 перебуває у власності ОСОБА_2

Колегія суддів не погоджується з доводами апелянта, що суд першої інстанції повинен був вийти за межі позовних вимог та самостійно визнати припинення права власності позивача на квартиру АДРЕСА_1, оскільки частина 2 статті 9 КАС України надає суду право вийти за межі позовних вимог позивача, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

У даній справі відповідачем є Головне управління Державної фіскальної служби у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі, яке при визначенні база оподаткування використовувало дані Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, як це передбачено статтею 266 Податкового кодексу України. При цьому, відповідач у спірних правовідносинах не формує відповідні дані та уповноважений чинним законодавством на прийняття рішень щодо реєстрації чи припинення прав власності на об'єкти нерухомого майна.

При цьому, ОСОБА_2 не позбавлений права на звернення до суду за захистом своїх прав щодо припинення права власності на квартиру АДРЕСА_1.

Інших підстав для скасування рішення суду першої інстанції апелянт не зазначає та колегією суддів не встановлено.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для задоволення скарги та скасування рішення суду першої інстанції від 19 жовтня 2018 року немає.

А відтак, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлений 12 лютого 2019 року.

Головуючий: І.Г. Ступакова

Судді: А.І. Бітов

О.В. Лукянчук