Справа № 280/5486/18
Суддя: Прасов Олександр Олександрович
Дата ухвалення: 2019-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

11 лютого 2019 року о/об 17 год. 48 хв.Справа № 280/5486/18 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Прасова О.О. при секретарі Агаєві Р.А., за участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3, розглянувши у місті Запоріжжі за правилами спрощеного провадження адміністративну справу

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (69006, м.Запоріжжя, пр.Соборний (Леніна)АДРЕСА_1; ідентифікаційний номер НОМЕР_1)

до Головного управління ДФС у Запорізькій області (69107, м.Запоріжжя, пр.Соборний, буд.166; )

про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі позивач, ФОП ОСОБА_1Г.) до Головного управління ДФС у Запорізькій області (далі відповідач, ГУ ДФС у Запорізькій області), в якому позивач просить суд: визнати недійсним податкове повідомлення-рішення № від 20.09.2018 винесене Головним управлінням ДФС у Запорізькій області стосовно позивача.

У позові зазначено, що формулюючи висновок про існування факту недоплати єдиного податку, відповідач проігнорував наступні неспростовні факти і обставини. Згідно з декларацією за 3 квартали 2017 року, поданою 06.10.2017: обсяг доходу за 3 квартали 330581,00 грн., податок 16630,00 грн. Згідно з декларацією за 4 квартали 2017 року, поданою 04.01.2018: обсяг доходу за рік 402991,00 грн., податок 20250,50 грн. Різниця (20250,50 - 16630) 3620,50 грн. - сплачена того ж дня, 04.01.2018. Під час заповнення декларації від 06.10.2017 позивачем було допущено помилку 11300,00 грн. раніше сплачених за 2 квартали 2017 року сум податку вказано в графі "Сума єдиного податку, що підлягає нарахуванню", і навпаки 5330,00 грн. податку, що підлягав сплаті за 3 квартал, вказано в графі "Нараховано за попередній звітний (податковий) період". Проте із загальної суми податку, сплаченого за попередній період, - 11300,00 грн., шляхом проведення нескладної арифметичної операції, слідує: 16630,00 - 11300,00 = 5330,00 грн. Це і є справжня сума податку. Під час заповнення декларації від 04.01.2018 позивачем було допущено аналогічну помилку 16630,00 грн. раніше сплачених за 3 квартали 2017 року сум податку вказано в графі "Сума єдиного податку, що підлягає нарахуванню", і навпаки - 3620,50 грн. податку, що підлягав сплаті за 4 квартал, вказано в графі "Нараховано за попередній звітний (податковий) період". Повторимо раніше наведену арифметичну операцію: 20250,50 грн. (податок за весь рік) -16630,00 грн. (податок за 3 квартали) = 3620,50 грн. Це і є податок за 4 квартал 2017 року. Обидві помилки були позивачем своєчасно виправлені шляхом подання уточнюючих декларацій: 04.01.2018 - за 4 квартали 2017 року, 06.04.2018 - за 3 квартали 2017 року. Факт помилкового зазначення вказаних сум підтверджуються тим, що станом на 01.10.2017 мала місце переплата єдиного податку, а в подальшому всі суми вносилися своєчасно: 04.10.17 - 5329,05 грн. податку за 3 квартал 2017 року; 04.01.2018 - 3630,50 грн. податку за 4 квартал 2017 року; 30.03.2018 - 1993,60 грн. податку за 1 квартал 2018 року. Формулюючи позовні вимоги, позивач стверджує, що відповідач в порушення загальновідомих арифметичних правил не спромігся (або не захотів) належним чином опрацювати цифрові дані, наведені в уточнюючих деклараціях, порівняти їх з інформацією про сплату позивачем єдиного податку за минулі періоди, тобто діяв недбало або упереджено, внаслідок чого порушив норми права.

Позивач, представник позивача просили позов задовольнити.

Відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що 02.09.2018 ГУ ДФС у Запорізькій області було проведено камеральну перевірку ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) з питання своєчасності сплати (перерахування) єдиного податку за період з 20.11.2017 по 20.02.2018. Перевіркою встановлено порушення п.295.3 ст.295 Податкового кодексу України платником податків було своєчасно не сплачено (не перераховано) єдиний податок у періодах: з 20.11.2017 по 04.01.2018 - виникла штрафна санкція у розмірі 607,20 грн.; з 20.02.2018 по 05.04.2018 - виникла штрафна санкція у розмірі 2810,38 грн.; з 20.02.2018 по 30.03.2018 - виникла штрафна санкція у розмірі 398,72 грн. За результатами камеральної перевірки було складено Акт від 02.09.2018 за №3156/08-01-50-07/НОМЕР_1. ФОП ОСОБА_1 на Акт камеральної перевірки було подано заперечення від 03.07.2018 за №58Ю/ФОП, в якому він зазначив, що не згоден з висновками викладеними в Акті та вважає їх необґрунтованими та неправомірними. Вознесенівське управління у м.Запоріжжі ГУ ДФС у Запорізькій області за результатами розгляду заперечення ФОП ОСОБА_1 від 10.09.2018 вх.№8036/ФОП до Акту камеральної перевірки від 02.09.2018 за №3156/08-01-50-07/НОМЕР_1 з питання своєчасності сплати (перерахування) платником податків-фізичною особою єдиного податку за період з 20.11.2017 по 20.02.2018, висновки зазначені в Акті перевірки, залишило без змін. Відповідь про результати розгляду вказаного заперечення від 17.09.2018 за №30198/10/08-01-50-07 було направлено платнику податків того ж дня поштою рекомендованим листом з повідомленням про вручення. В дотримання вимог п.86.8 ст.86 Податкового кодексу України податкове повідомлення-рішення № від 20.09.2018 було прийняте Вознесенівським управлінням у м.Запоріжжі ГУ ДФС у Запорізькій області з урахуванням висновків про результати розгляду заперечень до Акту перевірки від 02.09.2018 за №3156/08-01-50-07/НОМЕР_1. Станом на 01.1 0.2017 в інтегрованій картці платника податків по коду платежу 18050401 (єдиний податок з фізичних осіб) була наявна переплата у розмірі 2934,00 грн. 04.10.2017 платником сплачено 5330,00 грн. єдиного податку, чим було збільшено переплату, загальна сума якої станом на 04.10.2017 склала 8264,00 грн. Станом на 19.11.2017 в інтегрованій картці платника податків по коду платежу 18050401 - єдиний податок з фізичних осіб виник податковий борг у розмірі 3036,08 грн. за результатом самостійно визначених податкових зобовязань відповідно до поданої податкової декларації платника єдиного податку №44695 від 06.10.2017 за три квартали 2017 року. Платником самостійно визначено податкові зобовязання у рядку 14 декларації платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця у розмірі 11300,00 грн. В інтегрованій картці платника податків переплата станом на 19.11.2017 (кінцевий термін сплати) - складала 8264,00 грн., що призвело до виникнення податкового боргу з єдиного податку у розмірі 3036,00 грн. 04.01.2018 платником сплачено єдиного податку у сумі 3620,50 грн., чим було погашено податковий борг. Переплата станом на 04.01.2018 в інтегрованій картці платника податків по єдиному податку склала 584,50 грн. За 4 квартал 2017 року платником самостійно визначено податкові зобовязання у рядку 14 декларації платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця (реєстраційний №11311 від 09.02.2018) у розмірі 16630,00 грн., у результаті чого виникла заборгованість у сумі 16045,50 грн. 05.04.2018 платником було надано уточнюючі податкові декларації платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця за наступні періоди: за перше півріччя 2017 року, реєстраційний №17809, якою рядком 18 було зменшено суму, яка підлягала перерахуванню до бюджету на 100,00 грн.; за три квартали 2017 року, реєстраційний №17818, якою рядком 18 було зменшено суму, яка підлягала перерахуванню до бюджету на 5970,95 грн.; за 2017 рік, реєстраційний №17820, якою рядком 18 було зменшено суму, яка підлягала перерахуванню до бюджету на 13009,50 грн. Подання уточнюючих декларацій, якими платник зменшив нарахування самостійно визначених податкових зобов'язань призвело до виникнення штрафних санкцій у загальному розмірі 3 816,30 грн., а саме: з 20.11.2017 по 04.01.2018 за рахунок самостійного визначення податкових зобов'язань у рядку 14 декларації платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця за три квартала 2017 року на суму 11300,00 грн. (№44695 від 06.10.2017), виникла заборгованість у сумі 3063,00 грн., яку було погашено платіжним дорученням №5005020SВ від 04.01.2018 у сумі 3620,50 грн. в результаті чого на підставі п.126.1 ст.126 Податкового кодексу України виникли штрафні санкції в розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу в розмірі 607,20 грн.; з 20.02.2018 по 30.03.2018 за рахунок самостійного визначення податкових зобов'язань у рядку 14 декларації платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця за 2017 рік на суму 16630,00 грн. (№11311 від 09.02.2018), виникла заборгованість у сумі 16045,50 грн., яку було погашено платіжним дорученням №18787 від 30.03.2018 у сумі 1993,60 грн., в результаті чого на підставі п.126.1 ст.126 Податкового кодексу України виникли штрафні санкції в розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу в розмірі 398,72 грн.; з 20.02.2018 по 05.04.2018 за рахунок погашення залишку заборгованості в сумі 14051,90 грн., яка була погашена в повному обсязі за рахунок надання платником уточнюючої податкової декларації платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця за 2017 рік, реєстраційний №17820, якою рядком 18 було зменшено суму, яка підлягала перерахуванню до бюджету на 13009,50 грн., що призвело до виникнення штрафної санкції в розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу в розмірі 2810,38 грн.

Представник відповідача проти позову заперечував.

Розглянувши матеріали справи, суд зясував наступне.

02.09.2018 відповідачем проведено камеральну перевірку з питань своєчасності сплати (перерахування) платником податків фізичною особою-підприємцем єдиного податку, за результатами якої складено Акт №3156/08-01-50-07/НОМЕР_1 (надалі Акт перевірки №3156/08-01-50-07/НОМЕР_1 від 02.09.2018).

За результатами розгляду вказаного Акту перевірки №3156/08-01-50-07/НОМЕР_1 від 02.09.2018 відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення № від 20.09.2018, яким визначено позивачу грошове зобовязання по єдиному податку з фізичних осіб у вигляді штрафу на суму 3816 грн. 30 коп.

Документально відповідачем не обґрунтовано обчислення позивачу штрафу на суму 3816 грн. 30 коп. за податковим повідомленням-рішенням № від 20.09.2018.

В обґрунтування позовних вимог позивачем надано до суду: Податкову декларацію платника єдиного податку фізичної особи-підприємця за 4 квартал 2017 року (звітна); Податкову декларацію платника єдиного податку фізичної особи-підприємця за 1 квартал 2018 року (звітна); Податкову декларацію платника єдиного податку фізичної особи-підприємця за 2 квартал 2018 року (звітна); Податкову декларацію платника єдиного податку фізичної особи-підприємця за 3 квартал 2018 року (звітна); Податкову декларацію платника єдиного податку фізичної особи-підприємця за 2 квартал 2017 року (уточнююча); Податкову декларацію платника єдиного податку фізичної особи-підприємця за 3 квартал 2017 року (уточнююча); Податкову декларацію платника єдиного податку фізичної особи-підприємця за 4 квартал 2017 року (уточнююча); квитанції про сплату єдиного податку від 04.10.2017, 04.01.2018, 30.03.2018; інші документи.

З матеріалів справи вбачається, що при подачі до контролюючого органу Податкових декларацій платника єдиного податку фізичної особи-підприємця за 3, 4 квартали 2017 року (звітних) позивачем були допущені помилки при їх заповненні. У подальшому, позивач виправив дані помилки шляхом подачі до контролюючого органу Податкових декларацій платника єдиного податку фізичної особи-підприємця за 3, 4 квартали 2017 року (уточнюючих).

Надаючи правову оцінку прийнятому контролюючим органом 20.09.2018 податковим повідомленням-рішенням № судом вивчені приписи пп.14.1.152 п.14.1 ст.14, ст.ст.46, 50, 54, 86, 87, 131, 126 п.295.3 ст.295 Податкового кодексу України.

Зокрема, у п.50.1 ст.50 Податкового кодексу України зазначено, що у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов'язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку. Платник податків має право не подавати такий розрахунок, якщо відповідні уточнені показники зазначаються ним у складі податкової декларації за будь-який наступний податковий період, протягом якого такі помилки були самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявлені. Платник податків, який самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє факт заниження податкового зобов'язання минулих податкових періодів, зобов'язаний, за винятком випадків, установлених пунктом 50.2 цієї статті: а) або надіслати уточнюючий розрахунок і сплатити суму недоплати та штраф у розмірі трьох відсотків від такої суми до подання такого уточнюючого розрахунку. Цей штраф не застосовується у разі подання уточнюючого розрахунку до податкової декларації з податку на прибуток підприємств за попередній податковий (звітний) рік з метою здійснення самостійного коригування відповідно до статті 39 цього Кодексу у строк не пізніше 1 жовтня року, наступного за звітним; б) або відобразити суму недоплати у складі декларації з цього податку, що подається за податковий період, наступний за періодом, у якому виявлено факт заниження податкового зобов'язання, збільшену на суму штрафу у розмірі п'яти відсотків від такої суми, з відповідним збільшенням загальної суми грошового зобов'язання з цього податку. Якщо після подачі декларації за звітний період платник податків подає нову декларацію з виправленими показниками до закінчення граничного строку подання декларації за такий самий звітний період або подає у наступних податкових періодах уточнюючу декларацію внаслідок виконання вимог пункту 169.4 статті 169 цього Кодексу, то штрафи, визначені у цьому пункті, не застосовуються.

Доказів не прийняття відповідачем наведеної вище податкової звітності позивача сторони до суду не надали.

Отже, всі показники наведеної вище податкової звітності позивача мають бути враховані.

Матеріали справи свідчать, що позивач своєчасно та у повному обсязі сплачував податкові зобовязання з урахуванням показників наведеної вище податкової звітності.

Враховуючи обставини справи, досліджені судом докази, суд приходить до висновку про не підтвердження порушення ФОП ОСОБА_1 п.295.3 ст.295 Податкового кодексу України, за періоди, зазначені в Акті перевірки №3156/08-01-50-07/НОМЕР_1 від 02.09.2018.

З урахуванням приписів ч.2 ст.2 КАС України суд оцінивши докази, які є у справі, в їх сукупності приходить до висновку, що податкове повідомлення-рішення № прийнято 20.09.2018 відповідачем не обґрунтовано, без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, не розсудливо, а отже є не правомірним і підлягає скасуванню.

Згідно з п.2 ч.2 ст.245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Звідси, суд позбавлений можливості визнати недійсним податкове повідомлення-рішення № від 20.09.2018, як того просить у позові позивач.

Однак, суд вважає, що права та інтереси позивача будуть захищені якщо суд застосує для вирішення спору норми ч.2 ст.9, п.10 ч.2 ст.245 КАС України та визнає протиправним і скасує податкове повідомлення-рішення № від 20.09.2018.

У ст.19 Конституції України зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як зазначено у ч.1 ст.9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням зясованих обставин, досліджених матеріалів справи суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. Доводи позивача та відповідача частково не приймаються судом до уваги виходячи з вище зазначеного.

Судові витрати складаються із судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи (ч.1 ст.132 КАС України).

Суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі (ч.1 ст.143 КАС України).

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки субєктом владних повноважень у справі було ГУ ДФС у Запорізькій області, то з бюджетних асигнувань цього органу повинні бути присуджені позивачу судові витрати, документально підтверджені у сумі 704 грн. 80 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.9, 77, 132, 139, 143, 243-246 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 20.09.2018 винесене Головним управлінням ДФС у Запорізькій області (69107, м.Запоріжжя, пр.Соборний, буд.166; ) стосовно Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (69006, м.Запоріжжя, пр.Соборний (Леніна)АДРЕСА_1; ідентифікаційний номер НОМЕР_1) про застосування штрафу у сумі 3816 грн. 30 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (69006, м.Запоріжжя, пр.Соборний (Леніна)АДРЕСА_1; ідентифікаційний номер НОМЕР_1) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Запорізькій області (69107, м.Запоріжжя, пр.Соборний, буд.166; ) судовий збір в сумі 704 грн. 80 коп.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили у строк та порядок визначений ст.255 КАС України.

Рішення суду першої інстанції оскаржується у строк та порядок встановлений ст.ст.292, 295, 297 КАС України.

Повний текст судового рішення складено 12.02.2019.

Суддя О.О. Прасов