Справа № 0940/1593/18
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2019-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2019 року№ 857/185/19
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді - Качмара В.Я.,

суддів - Курильця А.Р., Мікули О.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2018 року у справі №0940/1593/18 (суддя Чуприна О.В., м.Івано-Франківськ) за його позовом до Головного управління ДФС в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування податкового-повідомлення рішення, -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління ДФС в Івано-Франківській області (далі - ГУДФС) про визнання протиправним та скасування податкового-повідомлення рішення від 22.05.2018 №0-0921 (далі - ППР).

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із ухваленим судовим рішення, його оскаржив позивач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

В доводах апеляційної скарги вказує на те, що судом першої інстанції помилково було взято до уваги наявний в матеріалах справи витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (далі - Реєстр) за яким у ньому не знайдено записів щодо позивача, як фізичної особи-підприємця (далі - ФОП), що здійснює певний вид діяльності та є платником податків. Зазначає, що відповідно до довідки ГУДФС від 16.10.2018 №380/10/09-19 (далі - Довідка) ним сплачено до бюджету податок на доходи фізичних осіб за період з 01.01.2017 по 30.09.2018 у розмірі 7852 грн. Оскільки апелянт зі своїм батьком займаються виробництвом сільськогосподарської продукції та її реалізацією, а нежитлове приміщення (стайня) призначене тільки для використання його у сільськогосподарській діяльності, вважає, що він у розумінні пункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України (далі - ПК) є сільськогосподарським товаровиробником та не повинен сплачувати податок на нерухоме майно.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу заперечує вимоги такої, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

У відповідності до пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС), суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з правомірності нарахування позивачу податкового зобов'язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки згідно оскаржуваного ППР, оскільки останній не є сільськогосподарським товаровиробником, а наявність у нього тільки будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, не є підставою для застосування до спірних відносин пункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з додержанням норм матеріального та процесуального права з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належить нерухоме майно - нежитлова будівля (стайня) загальною площею 1157,0 м2, яка знаходяться за адресою вул.АДРЕСА_1 (далі - Нежитлова будівля; Адреса відповідно; а.с.12-13).

Згідно оскаржуваного ППР відповідачем здійснено нарахування позивачу податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2017 рік яким визначено суму податкового зобов'язання за вказаний період в розмірі 18512 грн (а.с.14).

Вважаючи вказане ППР протиправним та таким, що підлягає скасуванню позивач звернувся до суду із цим позовом.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», який набрав чинності з 01.01.2015 запроваджено новий місцевий податок, зокрема, податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Пунктом 3 Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2017 році» (далі - Закон №1791-VІІІ), встановлено що з 1 січня 2017 року до прийняття відповідним органом місцевого самоврядування рішення про встановлення ставок місцевих податків і зборів на 2017 рік відповідно до цього Закону, встановлені таким органом місцевого самоврядування ставки єдиного податку для платників першої групи, податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, та збору за місця для паркування транспортних засобів застосовуються з коефіцієнтом 0,5.

За рішенням Насташинської сільської ради Галицького району Івано-Франківської області від 05.06.2016 (далі - Рішення) ставка податку для нежитлових приміщень становила 1% розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року за 1 м2 бази оподаткування (а.с.29).

Підпунктом 266.1.1. пункту 266.1 статті 266 ПК (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) встановлено, що платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Об'єктом оподаткування є об'єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (підпункт 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК).

Відповідно до положень підпунктів 266.3.1 та 266.3.2. пункту 266.3 статті 266 ПК базою оподаткування є загальна площа об'єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування об'єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Згідно підпункту 266.6.1. пункту 266.6 статті 266 ПК базовий податковий звітний період дорівнює календарному року.

У відповідності до підпункту 266.5.1. пункту 266.5 статті 266 ПК ставки податку для об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об'єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об'єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку (абзац 7 підпункту 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 ПК).

В силу вимог підпункту 14.1.1291 пункту 14.1 статті 14 ПК об'єкти нежитлової нерухомості - будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду.

Підпунктом 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК визначено, які саме об'єкти житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх частки не є об'єктом оподаткування, зокрема за пунктом «ж» вказаного підпункту це будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Виходячи із наведеного, правовою підставою для застосування до особи пільги зі сплати податку на нерухоме майно у вигляді звільнення від його сплати є одночасна сукупність наступних умов: 1) використання споруди безпосередньо у сільськогосподарській діяльності; 2) особа має бути сільськогосподарським товаровиробником.

Згідно з підпунктом 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК сільськогосподарський товаровиробник - це юридична особа незалежно від організаційно-правової форми або фізична особа-підприємець, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власно виробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про сільськогосподарський перепис» (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) виробники сільськогосподарської продукції - юридичні особи всіх організаційно-правових форм господарювання та їх відокремлені підрозділи, фізичні особи (фізичні особи підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності, мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин.

З положень «Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000» затвердженого наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації України від 17.08.2000 №507 видно, що будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства включають в себе будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарської силоси та інше.

Зважаючи на викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що для цілей застосування податку на нерухоме майно, відмінного від земельної ділянки, звільняються від оподаткування цим податком споруди, які використовуються сільськогосподарським товаровиробником (особою, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власно виробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією) безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, незалежно від того, власником таких споруд є ФОП чи юридична особа

Як підтверджено матеріалами справи, позивачу на праві приватної власності належать Нежитлова будівля (стайня), яка знаходяться за Адресою. З витягу Реєстру видно, що ОСОБА_1 не зареєстрований як ФОП (а.с.12-13, 26).

Згідно приписів підпункту 266.7.3 пункту 266.7 статті 266 ПК платники податку мають право звернутися з письмовою заявою до контролюючого органу за місцем проживання (реєстрації) для проведення звірки даних, зокрема, щодо права на користування пільгою із сплати податку.

У разі виявлення розбіжностей між даними контролюючих органів та даними, підтвердженими платником податку на підставі оригіналів відповідних документів, зокрема документів на право власності, контролюючий орган за місцем проживання (реєстрації) платника податку проводить перерахунок суми податку і надсилає (вручає) йому нове податкове повідомлення-рішення. Попереднє податкове повідомлення-рішення вважається скасованим (відкликаним).

Проте, ОСОБА_1 не звертався із письмовою заявою для проведення звірки даних щодо права на користування пільгою із сплати податку до контролюючого органу за місцем проживання (реєстрації).

Суд апеляційної інстанції не приймає до уваги посилання апелянта на Довідку щодо сплати ним за період з 01.01.2017 по 30.09.2018 податку на доходи фізичних осіб, оскільки такий податок сплачено не ним особисто, а його батьком (а.с.48).

Крім того, апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції за якими наявність у позивача Нежитлової будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, не є підставою для застосування до спірних відносин пункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК.

Таким чином, вимоги апелянта про визнання протиправним та скасування ППР не підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи, враховуючи вимоги перелічених вище правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанцій, правильно встановив обставини справи, не допустив порушень норм процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п'ятої статті 328 КАС.

Головуючий суддя В. Я. Качмар
судді А. Р. Курилець
О. І. Мікула
Повне судове рішення складено 13 лютого 2019 року.