Справа № 308/1569/19
Суддя: Тхір О. А.
Дата ухвалення: 2019-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 308/1569/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2019 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді Тхір О.А..,

за участі секретаря Віраг Е.М.,

представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Ужгород в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області до громадянина ОСОБА_4 ОСОБА_2 (MANUKYAN KOYRUN SAMSONI), ІНФОРМАЦІЯ_1, про затримання іноземця з метою ідентифікації та забезпечення видворення з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні,-

В С Т А Н О В И В:

Головне управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області звернулося до суду з адміністративним позовом до громадянина ОСОБА_4 ОСОБА_2 (MANUKYAN KOYRUN SAMSONI), ІНФОРМАЦІЯ_1, про затримання іноземця з метою ідентифікації та забезпечення видворення з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Свої вимоги мотивував тим, що у ході проведення цільових заходів щодо нагляду та контролю за виконанням законодавства в міграційній сфері під умовною назвою «Мігрант» в м.Ужгороді, 10 квітня 2018 року співробітниками ГУНП в Закарпатській області в м. Ужгороді виявлено громадянина ОСОБА_4 ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, без документів, що посвідчують особу та з метою перевірки законності перебування на території України запрошено до приміщення Головного управління ДМС України в Закарпатській області. Під час опитування ОСОБА_2, встановлено, що документ, що посвідчує особу і дає право на перетин кордону у нього відсутні (з його слів). Однак, з урахуванням того, що протягом 2013-2017 рр. ОСОБА_2 неодноразово потрапляв у поле зору працівників міграційної служби як порушник міграційного законодавства, про що складалися відповідні протоколи про вчинення адміністративного правопорушення за ч.1 ст.203 КУпАП, за наявними в Головному управлінні відомостями, а саме з листів Посольства республіки Вірменія, встановлено що відповідач являється громадянином ОСОБА_4 та документований паспортом громадянина Вірменії AM №0332023 від 13.06.2011 року терміном дії до 13.06.2021. Відсутність у ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 документу, що посвідчує особу та дає право на виїзд з України є підставою для затримання та поміщення його в пункт тимчасового перебування іноземців, які незаконно перебувають для забезпечення видворення за межі України.

На підставі наведеного, позивач просить задовольнити позовні вимоги.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити.

Відповідач та його представник в судовому засіданні заперечували проти позовних вимог, надали відзив на позов, та копію рішення Скадовського районного суду Херсонської області у справі № 663/1929/17 від 16.11.2018. Заперечення на позов обґрунтовували тим що відповідач є громадянином України, постійно проживає з 1989 року на території України, був засуджений та відбував покарання в Україні. Відповідач стверджує що мав паспорт громадянина ОСОБА_5 СССР, однак, втратив, та неодноразово звертався до державних органів та судів з метою отримати паспорт громадянина України. Крім того, зауважує, що стороні позивача надавав документ, який підтверджує відомості, що він не є громадянином ОСОБА_4. Одночасно повністю заперечив рішення про примусове повернення його з України, послався на недотримання процедур, незалучення йому на вимогу перекладача та адвоката, про що наявна відмітка у рішенні. Стверджують, що будь-яких дій щодо порушення законодавства України не вчиняв, всі рішення прийняті щодо відповідача про накладення на нього стягнень за ст. 203 КУпАП скасовані в судовому порядку.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд доходить до наступних висновків.

Як встановлено судом з матеріалів справи, 10 квітня 2018 року співробітниками ГУНП в Закарпатській області в м. Ужгороді виявлено громадянина ОСОБА_4 ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, без документів, що посвідчують особу та з метою перевірки законності перебування на території України запрошено до приміщення Головного управління ДМС України в Закарпатській області. Під час опитування ОСОБА_2, встановлено, що документ, що посвідчує особу і дає право на перетин кордону у нього відсутні.

З долученого до матеріалів справи рішення № 4 головного спеціаліста відділу організації запобігання нелегальній міграції, реадмісії та видворення управління у справах іноземців та осіб без громадянства Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області ОСОБА_6 від 10.04.2018 року вбачається, що гр. ОСОБА_2 зобовязано покинути територію України у термін до 20.04.2018 року. Надаючи оцінку даного рішення, суд вважає, що таке прийнято з грубим порушенням вимог Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства (затвердженої спільним наказом МВС України, Адміністрація Державної прикордонної служби України, Служба безпеки України від 23.04.2012 № 353/271/150 - далі Інструкція), оскільки в самому рішенні не зазначено жодної підстави, визначеної ч. 5 Розділу І вказаної інструкції, як і не забезпечено участь при цьому адвоката та перекладача. В судовому засіданні доказів того та обґрунтувань, що відповідач ухиляється від виконання цього рішення суду не надано.

Крім того, дане рішення є основою обґрунтувань позовних вимог ГУДС в Закарпатській області щодо необхідності затримання відповідача. Однак, процедура затримання іноземця або особи без громадянства, можлива в межах процедури ідентифікації та примусового видворення. Позивач посилається, що вживаються заходи для його примусового видворення та зазначає, що відповідний позов подано до суду. Водночас, жодним чином не обґрунтовує необхідності затримання відповідача, не зазначає, які дії останній вчиняє або не вчиняє, тобто, чим перешкоджає процедурі повернення або видворення.

З долучених до матеріалів справи листів Посольства республіки Вірменія встановлено, що ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 являється громадянином ОСОБА_4 та документований паспортом громадянина Вірменії AM №0332023 від 13.06.2011 року терміном дії до 13.06.2021. Такі докази, які надані в завірених фотокопіях, суд не приймає до уваги як належний доказ на підтвердження факту належності відповідача до громадянства Вірменії, оскільки, наявні розбіжності в імені особи. Тобто наявні суперечності, які в судовому засіданні не спростовані та не підтверджені іншими доказами. Такими документами позивач володіє вже тривалий час ще з 2017 року, однак, будь-яких дій або інших даних для можливості ідентифікувати особу позивача не здійснював.

У судовому засіданні встановлено, що документи, що підтверджують законність перебування на території України у відповідача відсутні. Окрім того, у відповідача відсутній документ, що дає право на виїзд з України. Крім того визнається обома сторонами та обставина, що відповідач тривалий час проживає на території України та має місце проживання в ІНФОРМАЦІЯ_3.

Даний позов подано, крім іншого, з метою забезпечення ідентифікації особи.

Розділом VI Інструкції врегульовано порядок дій з ідентифікації та документування іноземців. Зокрема, якщо іноземець не має документів, що посвідчують особу, орган ДМС, орган охорони державного кордону України або орган СБУ вживають заходів щодо його ідентифікації та документування. З цією метою до дипломатичних представництв або консульських установ держави походження іноземця надсилаються відповідні запити, до яких долучаються кольорові фотокартки на кожну особу, заповнені анкети визначеного консульською установою зразка та інші відомості про іноземця, які дають змогу встановити особу та підтвердити громадянство. У разі відсутності акредитованого в Україні дипломатичного представництва або консульської установи країни походження іноземця запити до компетентних органів відповідної країни щодо його ідентифікації надсилаються через Департамент консульської служби МЗС. Якщо від компетентних органів країни походження іноземця не надходить відповідь, запити щодо його ідентифікації надсилаються через Департамент консульської служби МЗС України повторно.

Тобто визначено чітку процедуру та послідовність дій, які уповноважені вчинити посадові особи державних органів, в тому числі і територіальних органів ДМС України.

Однак, до матеріалів справи не додано та в судовому засіданні не встановлено, що позивачем здійснювались такі заходи, і не наведено підстав, за яких не могли вчинити відповідні дії з метою ідентифікації особи відповідача, а обрано саме процедуру затримання в порядку адміністративного провадження з метою ідентифікації.

Згідно з ч. ч. 1, 5, 6 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення. Іноземець або особа без громадянства зобов'язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення. Контроль за правильним і своєчасним виконанням рішення про примусове повернення іноземця або особи без громадянства здійснюється органом, що його прийняв.

Згідно з ч. 4 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Згідно з ч. 1 ст. 289 КАС України, за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів: 1) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України; 2) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; 3) взяття іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації; 4) зобов'язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.

Жодних обґрунтованих підстав вважати, що існують ризики, передбачені ч. 1 ст. 289 КАС України позивачем не доведено та в судовому засіданні не встановлено.

Тому даний позов без вжиття заходів, які передбачені відповідними інструкціями для ідентифікації особи іноземця, та які зобов'язані вжити посадові особи територіальних органів ДМС, зокрема, та без доведення існування обставин, визначених ч. 1 ст. 289 КАС України, є передчасним. Тобто позовні вимоги не обґрунтовані та обставини, які можуть бути підставою та метою затримання відповідача, не встановлено. Крім того, рішення щодо примусового видворення відповідача на даний час не прийнято.

Доходячи такого висновку, суд враховує висновки Європейського суду з прав людини, викладені в рішенні від 20.10.2011 р. у справі "Рисовський проти України", в якому Суд зазначив, що принцип "належного урядування", зокрема передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовній спосіб. При цьому, на них покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість уникати виконання своїх обов'язків.

Згідно зі ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ практику Суду як джерело права.

Позивачем, крім іншого, також не доведено й наявності законодавчих підстав для задоволення його позовних вимог про затримання відповідача з метою його ідентифікації та видворення, зокрема не надано жодних належних і допустимих у розумінні ст. ст.73,74 КАС України доказів на підтвердження обґрунтованих підстав вважати, що відповідач ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення або що існує ризик його втечі.

При цьому, суд враховує висновки Європейського Суду з прав людини, викладені в рішенні від 17.04.2014 р. по справі "ОСОБА_8 проти України", відповідно до яких тримання особи під вартою є таким серйозним заходом, що він є виправданим лише тоді, коли інші, менш суворі заходи, було розглянуто і визнано недостатніми для гарантування інтересів особи або суспільства, що можуть вимагати того тримання відповідної особи під вартою. Це означає, що відповідність позбавлення волі національному законодавству є недостатньою умовою; воно також має бути необхідним за конкретних обставин.

Крім того, у рішенні від 26.06.2014 р. по справі "Ливада проти України", в якому ЄСПЛ наголосив, що проголошуючи право на свободу, стаття 5 Конвенції має на увазі фізичну свободу особи і мета цього положення полягає в недопущенні свавільного позбавлення такої свободи. Перелік винятків з права на свободу, яке гарантує п. 1 ст. 5 Конвенції, є вичерпним і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідатиме меті положення даної норми.

Водночас, дослідження обставин даної справи та положень ст. 5 Конвенції дозволяє стверджувати про відсутність у даному випадку конвенційних підстав для обмеження свободи пересування відповідача шляхом його затримання.

Враховуючи вищевикладені обставини та докази у їх сукупності, проаналізувавши норми чинного законодавства, суд приходить до висновку про відсутність достатніх та необхідних правових підстав для задоволення адміністративного позову.

Керуючись ст. ст.242-244,250,289,299 КАС України, суд,

У Х В А Л И В:

У задоволенні адміністративного позову Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області до громадянина ОСОБА_4 ОСОБА_2 (MANUKYAN KOYRUN SAMSONI), ІНФОРМАЦІЯ_1, про затримання іноземця з метою ідентифікації та забезпечення видворення з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні - відмовити в повному обсязі.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду, або шляхом подачі апеляційної скарги через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ужгородського міськрайонного суду

Закарпатської області ОСОБА_9