Справа № 2540/2700/18
Суддя: Падій В.В.
Дата ухвалення: 2019-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2019 року м. Чернігів Справа № 2540/2700/18

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі судді Падій В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні), справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Управління праці та соціального захисту населення Новозаводської у м. Чернігові ради про визнання протиправними дій, поновлення виплати пенсії та зобов'язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

26.07.2018 ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1.) звернулась до суду з адміністративним позовом до Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України (далі - Чернігівське ОУ ПФУ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Управління праці та соціального захисту населення Новозаводської у м. Чернігові ради (далі - УПСЗН Новозаводської у м. Чернігові ради) про: визнання протиправними дій Чернігівського ОУ ПФУ щодо припинення виплати пенсії за віком ОСОБА_1; поновлення виплати пенсії за віком ОСОБА_1 з 01.01.2016; зобов'язання Чернігівського ОУ ПФУ провести виплату ОСОБА_1 заборгованості по пенсії з нарахуванням компенсації згідно з чинним законодавством; зобов'язання Чернігівського ОУ ПФУ, у порядку судового контролю, подати звіт про виконання рішення суду.

Обґрунтовуючи вимоги, позивачем зазначено, що статтею 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» не передбачено припинення виплати пенсії з підстав не проживання особи за адресою перебування на обліку як внутрішньо переміщеної особи, а тому дії відповідача вважає протиправними.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 12.09.2018 адміністративний позов ОСОБА_1 до Чернігівського ОУ ПФУ, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - УПСЗН Новозаводської у м. Чернігові ради про визнання протиправними дій, поновлення виплати пенсії та зобов'язання вчинити певні дії у частині визнання протиправними дій Чернігівського ОУ ПФУ щодо припинення виплати пенсії за віком та поновлення виплати пенсії за віком ОСОБА_1 з 01.01.2016 по 25.01.2018 та зобов'язання Чернігівського ОУ ПФУ провести виплату ОСОБА_1 заборгованості по пенсії з нарахуванням компенсації, згідно з чинним законодавством України, з 01.01.2016 по 25.01.2018 - залишено без розгляду.

У іншій частині рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 04.10.2018 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено повністю; визнано протиправними дії Чернігівського ОУ ПФУ щодо припинення виплати пенсії за віком ОСОБА_1 з 26.01.2018; зобов'язано Чернігівське ОУ ПФУ поновити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком та компенсацію втрати частини грошових доходів (пенсії), у зв'язку з порушенням термінів її виплати, з 26.01.2018; стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Чернігівського ОУ ПФУ на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 704,80 грн.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 20.12.2018 рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 04.10.2018 залишено без змін.

Водночас постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 20.12.2018 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 12.09.2018 - скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду. Суд апеляційної інстанції зазначив, що позивач з 26.05.2014 перебуває на обліку в Чернігівському ОУ ПФУ як внутрішньо переміщена особа та має право на пенсію за віком по Списку № 2 відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», яка їй нараховувалася, однак з 01.01.2016 року не виплачувалася, а тому Чернігівський окружний адміністративний суд дійшов до помилкового висновку про наявність підстав для залишення позову за період з 01.01.2016 по 25.01.2018 року без розгляду.

Ухвалою судді Чернігівського окружного адміністративного суду Падій В.В. від 15.01.2019 поновлено ОСОБА_1 строк звернення до суду з адміністративним позовом, прийнято позовну заяву ОСОБА_1, у частині позовних вимог про визнання протиправними дій Чернігівського ОУ ПФУ щодо припинення виплати пенсії за віком та поновлення виплати пенсії за віком ОСОБА_1 з 01.01.2016 по 25.01.2018 та зобов'язання Чернігівського ОУ ПФУ провести виплату ОСОБА_1 заборгованості по пенсії з нарахуванням компенсації, згідно з чинним законодавством України, з 01.01.2016 по 25.01.2018, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) та встановлено відповідачу 15-денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позов або заяви про визнання позову.

Чернігівським ОУ ПФУ, в межах встановленого судом строку, подано відзив на позов, в якому останнє просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, посилаючись на пропуск ОСОБА_1 строку звернення до суду.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - УПСЗН Новозаводської у м. Чернігові ради правом подання письмових пояснень щодо позову або відзиву не скористався.

Судове засідання здійснювалося в порядку, передбаченому статтею 263 КАС України.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню повністю з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 з 26.05.2014 перебуває на обліку в Чернігівському ОУ ПФУ як внутрішньо переміщена особа (місце перебування з 23.06.2015 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1) та отримувала пенсію за віком по Списку № 2, відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

У зв'язку з закінченням 23.12.2015 терміну дії довідки від 22.12.2014 № 7426-000618 про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, виданої ОСОБА_1 (а.с.66), Чернігівським ОУ ПФУ з 01.01.2016 не виплачувалась пенсія ОСОБА_1

Згідно з витягом з протоколу № 50 засідання комісії з питань надання населенню субсидій та соціальних допомог при Новозаводській районній в м. Чернігові ради від 15.12.2017 позивачу припинено виплату пенсії на підставі статті 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (не проживання за вказаною адресою) (а.с.83).

23.04.2018 позивач звернулась до Чернігівського ОУ ПФУ із заявою про поновлення пенсії, до якої додала довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 23.04.2018 № НОМЕР_1, видану Управлінням праці та соціального захисту населення Новозаводської районної у м. Чернігові ради відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 № 365 (а.с.84).

Як вбачається з витягу з протоколу № 20 засідання комісії з питань надання населенню субсидій та соціальних допомог при Новозаводській районній в м. Чернігові ради від 18.05.2018 позивачу відмовлено у призначенні пенсії на підставі акту перевірки від 16.05.2018, яким було встановлено, що ОСОБА_1 фактично не проживає за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.83 на звороті).

Також, згідно з витягом з протоколу № 30 засідання комісії з питань надання населенню субсидій та соціальних допомог при Новозаводській районній в м. Чернігові ради від 03.08.2018 позивачу припинено виплату пенсії на підставі статті 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб». Крім того, на підставі акту обстеження від 16.05.2018 та інформації Держприкордонслужби, було встановлено, що позивач не проживає за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.85).

Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд зважає на наступне.

Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики України. Пенсійний фонд України у своїй діяльності керується Конституцією України та законами України, актами Президента України та Кабінету Міністрів України, наказами Міністерства соціальної політики України, іншими актами законодавства України, а також дорученнями Президента України та Міністра.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до статті 7 Закону України від 20.10.2014 № 1706-VII «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (далі - Закон № 1706-VII), для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав, зокрема, на пенсійне забезпечення здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Згідно з пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» (у редакції, чинній на час припинення виплати пенсії позивачу) призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання) внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 509. Виплата (продовження виплати) пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення (далі - соціальні виплати), що призначені зазначеним особам, проводиться через рахунки та мережу установ і пристроїв публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» з можливістю отримання готівкових коштів і проведення безготівкових операцій через мережу установ і пристроїв будь-яких банків тільки на території, де органи державної влади здійснюють свої повноваження. Соціальні виплати особам з інвалідністю I групи та особам, які за висновком лікарсько-консультативної комісії не здатні до самообслуговування і потребують постійної сторонньої допомоги, за їх письмовими заявами можуть проводитись публічним акціонерним товариством «Укрпошта» (далі - ПАТ «Укрпошта») з доставкою додому за фактичним місцем проживання/перебування таких осіб.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначені Законом України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон № 1058- ІV).

Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 8 Закону № 1058-ІV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - член їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Статтею 49 Закону № 1058-ІV передбачено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Перелік підстав припинення виплати пенсії, визначений частиною 1 статті 49 Закону № 1058-IV, є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, передбачених законом.

Отже, з аналізу вищенаведених норм чинного законодавства України вбачається, що Чернігівське ОУПФУ має право припинити виплату пенсії особі виключно з підстав, передбачених законом, про що приймає вмотивоване рішення.

Судом встановлено, що виплата пенсії позивачу припинена Чернігівським ОУПФУ на підставі рішення комісії з питань надання населенню субсидій та соціальних допомог.

Водночас статтею 49 Закону № 1058-IV такої підстави для припинення виплати пенсії не встановлено.

Зазначені обставини вказують на допущення Чернігівським ОУ ПФУ порушень вимог статті 49 Закону № 1058, яка визначає вичерпний перелік підстав для припинення виплати пенсії, та наявність правових підстав для визнання протиправними дій Чернігівського ОУ ПФУ щодо припинення виплати пенсії за віком ОСОБА_1 з 01.01.2016 по 25.01.2018.

Пункт 5 частини першої статті 49 Закону № 1058-VI, з огляду на приписи Закону № 1706-VII, не може бути застосований, оскільки цей пункт відсилає виключно до випадків, передбачених законом, тобто, вказані правовідносини не можуть бути врегульовані іншими нормативно-правовими актами, зокрема, постановами Кабінету Міністрів України, які відносяться до підзаконних нормативних актів.

Більш того, згідно з частиною 2 статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13.06.2018 у справі № 428/6624/17 (адміністративне провадження № К/9901/3256/17), висновок якого суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин (частина 5 статті 242 КАС України).

Пунктом 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 13.06.2007 № 8 «Про незалежність судової влади» встановлено, що відповідно до статей 8 та 22 Конституції України не підлягають застосуванню судами закони та інші нормативно-правові акти, якими скасовуються конституційні права і свободи людини та громадянина, а також нові закони, які звужують зміст та обсяг встановлених Конституцією України і чинними законами прав і свобод.

Згідно з пунктом 6 частини 1 статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, форми і види пенсійного забезпечення, захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Особливу увагу варто звернути на те, що у преамбулі до Закону № 1058-IV зазначено, що зміна умов і норм загальнообов'язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Конституційне поняття «Закон України», на відміну від поняття «законодавство України», не підлягає розширеному тлумаченню, це - нормативно-правовий акт, прийнятий Верховною Радою України в межах повноважень. Зміни до закону вносяться за відповідно встановленою процедурою Верховною Радою України шляхом прийняття закону про внесення змін. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України є підзаконними, а тому не можуть обмежувати права громадян, які встановлено законами.

Аналогічні правові висновки викладені у рішенні Верховного Суду від 03.05.2018 за результатами розгляду зразкової справи № 805/402/18, які суд має враховувати при прийнятті рішення (частина 3 статті 291 Кодексу адміністративного судочинства України).

Окрім визначеного, суд звертає увагу на наступне. За приписами статті 6 КАС України, суд при вирішення справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 07 лютого 2014 року, право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення). У пункті 54 вказаного рішення суд зазначив, що наведених вище міркувань Європейському суду з прав людини достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечено без дискримінації за будь-якою ознакою статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У рішенні від 08.07.2004 «Ілашку та інші проти Молдови та Росії», Європейський суд з прав людини, задовольняючи позов щодо Молдови, визнав, що Уряд Молдови, який є єдиним законним Урядом Республіки Молдова за міжнародним правом, не здійснював влади над частиною своєї території, яка перебуває під ефективним контролем «Молдавської Республіки Придністров'я». Однак, навіть за відсутності ефективного контролю над Придністровським регіоном, Молдова все ж таки має позитивне зобов'язання за статтею 1 Конвенції вжити заходів, у рамках своєї влади та відповідно до міжнародного права, для захисту гарантованих Конвенцією прав заявників.

Як вже зазначалось судом вище, рішення Європейського суду з прав людини є джерелом права та обов'язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції, суди при розгляді справ зобов'язані враховувати практику Європейський суд з прав людини, у тому числі і рішення в справах «Пічкур проти України», «Ілашку та інші проти Молдови та Росії» як джерело права відповідно до статті 17 Закону України від 23.02.2006 № 3477-ІV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Приймаючи до уваги наведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що припинення виплати пенсії позивачу здійснено не у спосіб, передбачений Законом № 1058-IV, а з точки зору положень статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод мало місце втручання у право власності позивача, і таке втручання не було законним.

Аналогічний правовий висновок щодо застосування норм матеріального права у спорах цієї категорії у подібних правовідносинах Верховний Суд сформулював раніше, зокрема, у постановах від 13.03.2018 (справа № 235/4162/17) та від 20.03.2018 (справа № 234/2389/17).

Враховуючи, що судом встановлено протиправність дій Чернігівського ОУ ПФУ щодо припинення виплати позивачу пенсії за віком з 01.01.2016 по 25.01.2018, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для зобов'язання Чернігівського ОУПФУ поновити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком з 01.01.2016 по 25.01.2018.

Щодо позовної вимоги про зобов'язання Чернігівського ОУ ПФУ нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини грошових доходів (пенсії), у зв'язку з порушенням термінів її виплати, суд зазначає наступне.

Так, питання, пов'язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України від 19.10.2000 № 2050-ІІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» (далі - Закон № 2050-ІІІ) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159 (далі - Порядок № 159).

Згідно зі статтями 1, 2 Закону № 2050-ІІІ підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Із наведеного вбачається, що дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата).

Основною умовою для виплати громадянину передбаченої статтею 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», статтею 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» та Порядком № 159 компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). При цьому компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією (у цій справі - пенсійним органом) добровільно чи на виконання судового рішення.

Згідно з пунктом 2 Порядку № 159 компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат).

З аналізу вищенаведеного вбачається, що основною умовою для виплати громадянину, передбаченої статтею 2 Закону № 2050-ІІІ та Порядком № 159, компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). При цьому, компенсація за порушення строків виплати такого доходу не відповідає ознакам платежу, що має разовий характер, оскільки зумовлена порушенням строків сплати відповідачем пенсії, що носило триваючий характер. У зв'язку з цим виплата компенсації проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 06.02.2018 у справі № 681/423/15-а, від 20.02.2018 у справі № 522/5664/17 та від 21.06.2018 у справі № 523/1124/17.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Відповідно до пунктів 21, 24 рішення у справі «Федоренко проти України» (№ 25921/02) Європейський Суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути «існуючим майном» або «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи «законними сподіваннями» отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована Європейським судом з прав людини і в справі Стреч проти Сполучного Королівства (Stretch v. the United Kingdom № 44277/98).

У межах вироблених Європейським Судом з прав людини підходів до тлумачення поняття «майно», а саме в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як «наявне майно», так і активи включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого «права власності» (пункт 74 рішення Європейського Суду з прав людини у справі Фон Мальтцан та інші проти Німеччини). Суд робить висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту, та формує позицію для інтерпретації вимоги як такої, що вона може вважатися «активом»: вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат (пенсійних, заробітної плати, винагороди, допомоги) на момент дії цієї норми є «активом», на який може розраховувати громадянин як на свою власність (Maltzan (Freiherr Von) and others v. Germany № 71916/01, № 71917/01 та № 10260/02).

За таких обставин та враховуючи встановлення судом факту, що припинення виплати пенсії позивачу з 01.01.2016 по 25.01.2018 сталося з вини відповідача, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для зобов'язання Чернігівського ОУ ПФУ нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини грошових доходів (пенсії), у зв'язку з порушенням термінів її виплати, з 01.01.2016 по 25.01.2018.

Суд відхиляє посилання відповідача у відзиві на пропуск ОСОБА_1 строку звернення до суду, оскільки ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 12.09.2018 адміністративний позов ОСОБА_1 у частині позовних вимог з 01.01.2016 по 25.01.2018 було залишено без розгляду, і вказане питання, за апеляційною скаргою позивача на зазначену ухвалу суду, було предметом розгляду Шостим апеляційним адміністративним судом, за результатами якого останнім постановою від 20.12.2018 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 12.09.2018 - скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

З урахуванням зазначеного суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень чинного законодавства України дійшов висновку, що адміністративний позов ОСОБА_1, у частині позовних вимог про визнання протиправними дій Чернігівського ОУ ПФУ щодо припинення виплати пенсії за віком та поновлення виплати пенсії за віком ОСОБА_1 з 01.01.2016 по 25.01.2018 та зобов'язання Чернігівського ОУ ПФУ провести виплату ОСОБА_1 заборгованості по пенсії з нарахуванням компенсації, згідно з чинним законодавством України, з 01.01.2016 по 25.01.2018, має бути задоволений в повному обсязі.

При вирішенні даної справи судом були враховані положення частини 2 статті 2 та частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За подання до суду адміністративного позову ОСОБА_1 сплачено судовий збір у сумі 704,80 грн., що підтверджується наявною в матеріалах справи квитанцією від 26.07.2018 №54 (а.с.5).

Разом з тим рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 04.10.2018 у даній справі, зокрема, стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Чернігівського ОУ ПФУ на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 704,80 грн.

При цьому доказів понесення ОСОБА_1 інших судових витрат суду не надано, тому судові витрати, що підлягають відшкодуванню, відсутні.

Керуючись статтями 227, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Управління праці та соціального захисту населення Новозаводської у м. Чернігові ради про визнання протиправними дій, поновлення виплати пенсії та зобов'язання вчинити певні дії, у частині позовних вимог з 01.01.2016 по 25.01.2018 - задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України щодо припинення виплати пенсії за віком ОСОБА_1 з 01.01.2016 по 25.01.2018.

Зобов'язати Чернігівське об'єднане управління Пенсійного фонду України поновити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком та компенсацію втрати частини грошових доходів (пенсії), у зв'язку з порушенням термінів її виплати, з 01.01.2016 по 25.01.2018.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими статтями 293, 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду за правилами, встановленими статтями 293, 295 - 297 та підпунктом 15.5 пункту 15 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України, через Чернігівський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1, пров. Транзитний, 56, м. Чернігів, 14010, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2.

Відповідач: Чернігівське об'єднане управління Пенсійного фонду України, просп. Миру, 44, м. Чернігів, 14005, код ЄДРПОУ - 40378209.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Управління праці та соціального захисту населення Новозаводської у м. Чернігові ради, вул. І. Мазепи, 19, м. Чернігів, 14017, код ЄДРПОУ - 03196208.

Суддя В.В. Падій