Справа № 240/364/19
Суддя: Попова Оксана Гнатівна
Дата ухвалення: 2019-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

14 лютого 2019 року м. Житомир справа №240/364/19

категорія 108010200

Суддя Житомирського окружного адміністративного суду Попова О. Г., розглянувши позовну заяву Керівника Коростишівської місцевої прокуратури в особі Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуації у Житомирській області, до Відділу освіти Черняхівської районної державної адміністрації Житомирської області, Черняхівської гімназії Черняхівського району Житомирської області, Черняхівської районної ради про визнати протиправною бездіяльність та зобов'язати вчинити дії,

встановив:

Керівник Коростишівської місцевої прокуратури в особі Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуації у Житомирській області звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду із позовом, в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність директора Черняхівської гімназії Черняхівського району Житомирської області щодо невжиття заходів направлених на усунення порушень протипожежної безпеки в діяльності закладу, що зафіксовані у акту позапланової перевірки від 31.08.2018;

- зобов'язати директора Черняхівської гімназії вжити заходи в межах компетенції, направленні на забезпечення пожежної безпеки у Черняхівській гімназії, шляхом розроблення пропозиції і плану про усунення недоліків та встановлення бюджетних асигнувань необхідних для усунення порушень протипожежної безпеки;

- визнати протиправною бездіяльність відділу освіти Черняхівської районної державної адміністрації щодо невжиття в межах компетенції заходів, направлених на забезпечення пожежної безпеки у Черняхівській гімназії Черняхівського району Житомирської області та зобов'язати відділ освіти Черняхівської районної державної адміністрації вжити заходи в межах компетенції, направленні на забезпечення пожежної безпеки у Черняхівській гімназії Черняхівського району Житомирської області шляхом розроблення пропозиції про встановлення бюджетних асигнувань необхідних для усунення порушень протипожежної безпеки;

- визнати протиправною бездіяльність Черняхівської районної ради щодо не забезпечення пожежної безпеки в Черняхівській гімназії Черняхівського району Житомирської області відповідно до вимог частини третьої статті 55 Кодексу цивільного захисту України та зобов'язати Черняхівську районну раду вжити заходи, направлені на забезпечення пожежної безпеки у Черняхівській гімназії Черняхівського району Житомирської області шляхом вирішення в межах компетенції питання щодо виділення коштів необхідних для усунення порушень протипожежної безпеки.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 28 січня 2019 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків протягом семи днів з дня отримання ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Ухвалу суду від 28 січня 2019 року було отримано позивачем 31 січня 2019 року, що підтверджується наявним у матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Так, ухвалою суду від 28 січня 2018 року позивачу надано строк для усунення недоліків шляхом надання до суду:

- нової (уточненої) позовної заяви із зазначенням: 1) належного позивача; 2) обґрунтування підстав звернення прокурора із позовом до суду разом із наданнях сукупності належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження наявності таких підстав; 3) обґрунтування наявності у керівника Коростишівської місцевої прокуратури адміністративної процесуальної дієздатності щодо звернення із вказаним позовом до суду, разом із наданнях сукупності належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження наявності адміністративної процесуальної дієздатності;

- доказів надіслання рекомендованим листом із повідомленням примірників уточненої позовної заяви із додатками відповідно до кількості відповідачів та третіх осіб у справі.

Перевіривши уточнену позовну заяву на відповідність вимогам статей 53, 160, 161, 169 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) та на предмет усунення недоліків позовної заяви, визначених ухвалою суду від 28 січня 2019 року, суд дійшов висновку про повернення позовної заяви з наступних підстав.

Так, в обґрунтування наявності підстав звернення із позовом до суду, прокурор, зокрема, посилається на факт протиправної бездіяльності директора Черняхівської гімназії Черняхівського району Житомирської області щодо тривалого не усунення порушень пожежної безпеки, а також на фактичне самоусунення Відділу освіти Черняхівської районної державної адміністрації, Черняхівської районної ради від вирішення питань протиправної бездіяльності директора Черняхівської гімназії Черняхівського району Житомирської області щодо тривалого не усунення порушень пожежної безпеки.

Суд не погоджується із доводами прокурора та неможливістю самостійного звернення Управління Державної служби України з надзвичайних ситуації у Житомирській області із вказаним позовом до суду як на підставу для представництва прокурором в суді з огляду на наступне.

Згідно з частиною третьою статті 53 КАС України, у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, вступає за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Відповідно до частини четвертої статті 53 КАС України, прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, визначених статтею 169 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України визначені Законом України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року №1697-VII (в редакції, чинній на момент звернення із позовом до суду, далі - Закон №1697-VII).

У Рекомендаціях Парламентської Асамблеї Ради Європи від 27.05.2003 № 1604 (2003) "Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві закону" щодо функцій органів прокуратури, які не відносяться до сфери кримінального права, передбачено важливість забезпечити, щоб повноваження і функції прокурорів обмежувалися сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і вирішення загальних завдань щодо захисту інтересів держави через систему відправлення кримінального правосуддя, а для виконання будь-яких інших функцій були засновані окремі, належним чином розміщені і ефективні органи.

З урахуванням ролі прокуратури в демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу у питанні рівноправності сторін судового провадження зміст пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України щодо підстав представництва прокурора інтересів держави в судах не може тлумачитися розширено. Прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (пункту частини другої статті 129 Конституції України).

Виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді визначено Законом №1697-VII.

Відповідно до частини третьої статті 23 Закону №1697-VII прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Враховуючи вищевикладене, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї конституційної норми є поняття "інтерес держави".

Із врахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (п. 4 мотивувальної частини). Вказані міркування Конституційний Суд зробив у контексті офіційного тлумачення Арбітражного процесуального кодексу України, який уже втратив чинність. Однак висловлене Судом розуміння поняття "інтереси держави" має самостійне значення і може застосовуватися для тлумачення цього ж поняття, вжитого у статті 131-1 Конституції України та статті 23 Закону "Про прокуратуру".

Таким чином "інтереси держави" охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація "інтересів держави", особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно.

Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов'язки та відповідальність суб'єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначено Законом України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" від 05 квітня 2007 року №877-V (далі - Закон №877-V).

Відповідно до статті 1 Закону №877-V державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб'єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, прийнятного рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.

Водночас, відносини, пов'язані із захистом населення, територій, навколишнього природного середовища та майна від надзвичайних ситуацій, реагуванням на них, функціонуванням єдиної державної системи цивільного захисту регулює Кодекс цивільного захисту України від 02 жовтня 2012 року №5403-VI (далі - КЦЗ України).

Згідно з вимогами пункту 24 частини першої статті 2 КЦЗ України надзвичайна ситуація - обстановка на окремій території чи суб'єкті господарювання на ній або водному об'єкті, яка характеризується порушенням нормальних умов життєдіяльності населення, спричинена катастрофою, аварією, пожежею, стихійним лихом, епідемією, епізоотією, епіфітотією, застосуванням засобів ураження або іншою небезпечною подією, що призвела (може призвести) до виникнення загрози життю або здоров'ю населення, великої кількості загиблих і постраждалих, завдання значних матеріальних збитків, а також до неможливості проживання населення на такій території чи об'єкті, провадження на ній господарської діяльності.

Положеннями статті 55 КЦЗ передбачено, що забезпечення пожежної безпеки на території України, регулювання відносин у цій сфері органів державної влади, органів місцевого самоврядування та суб'єктів господарювання і громадян здійснюються відповідно до цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів. Діяльність із забезпечення пожежної безпеки є складовою виробничої та іншої діяльності посадових осіб і працівників підприємств, установ та організацій. Зазначена вимога відображається у трудових договорах (контрактах), статутах та положеннях. Забезпечення пожежної безпеки суб'єкта господарювання покладається на власників та керівників таких суб'єктів господарювання.

Відповідно до частини першої та другої статті 64 КЦЗ України центральний орган виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сфері техногенної та пожежної безпеки, уповноважений організовувати та здійснювати державний нагляд (контроль) щодо виконання вимог законів та інших нормативно-правових актів з питань техногенної та пожежної безпеки, цивільного захисту і діяльності аварійно-рятувальних служб. Центральний орган виконавчої влади, який здійснює нагляд (контроль) у сфері техногенної та пожежної безпеки, реалізує повноваження безпосередньо і через свої територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, районах у містах, містах обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення.

Приписами частини першої статті 67 КЦЗ України передбачено, що до повноважень центрального органу виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сфері техногенної та пожежної безпеки, належать зокрема: здійснення державного нагляду (контролю) у сфері техногенної та пожежної безпеки, цивільного захисту щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства органами та суб'єктами господарювання, аварійно-рятувальними службами, зазначеними у статті 65 цього Кодексу; проведення перевірки за повідомленнями та заявами про злочини, пов'язані з пожежами та порушенням правил пожежної безпеки; складення актів перевірок, приписів про усунення порушень вимог законодавства у сфері цивільного захисту, техногенної та пожежної безпеки у разі виявлення таких порушень; звернення до адміністративного суду щодо застосування заходів реагування у вигляді повного або часткового зупинення до повного усунення порушень вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки роботи підприємств, окремих виробництв, виробничих дільниць, експлуатації будівель, об'єктів, споруд, цехів, дільниць, а також машин, механізмів, устаткування, транспортних засобів, зупинення проведення робіт, у тому числі будівельно-монтажних, випуску і реалізації пожежонебезпечної продукції, систем та засобів протипожежного захисту, надання послуг, якщо ці порушення створюють загрозу життю та/або здоров'ю людей; складення протоколів про притягнення до адміністративної відповідальності та притягнення до адміністративної відповідальності посадових осіб і громадян, винних у порушенні законів та інших нормативно-правових актів у сфері пожежної, техногенної безпеки та цивільного захисту; здійснення інших повноважень, передбачених цим Кодексом та іншими законодавчими актами.

Згідно з частиною другою статті 68 КЦЗ, у разі встановлення порушення вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки, що створює загрозу життю та здоров'ю людей, посадові особи центрального органу виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сферах техногенної та пожежної безпеки, звертаються до адміністративного суду щодо застосування заходів реагування у вигляді повного або часткового зупинення роботи підприємств, окремих виробництв, виробничих дільниць, агрегатів, експлуатації будівель, споруд, окремих приміщень, випуску та реалізації пожежонебезпечної продукції, систем та засобів протипожежного захисту у порядку, встановленому законом.

У відповідності до статті 70 КЦЗ, підставою для звернення центрального органу виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сфері техногенної та пожежної безпеки, до адміністративного суду щодо застосування заходів реагування у вигляді повного або часткового зупинення роботи підприємств, об'єктів, окремих виробництв, цехів, дільниць, експлуатації машин, механізмів, устаткування, транспортних засобів є, зокрема, недотримання вимог пожежної безпеки, визначених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами, стандартами, нормами і правилами.

Згідно з пунктом 1 Положення про Державну службу України з надзвичайних ситуацій, постановою Кабінету Міністрів України від 16 грудня 2015 року №1052 (далі - Положення №1052) Державна служба України з надзвичайних ситуацій (ДСНС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ і який реалізує державну політику у сфері цивільного захисту, захисту населення і територій від надзвичайних ситуацій та запобігання їх виникненню, ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій, рятувальної справи, гасіння пожеж, пожежної та техногенної безпеки, діяльності аварійно-рятувальних служб, а також гідрометеорологічної діяльності.

Приписами підпунктів 47, 48, 52 пункту 3 Положення №1052 встановлено, що Державна служба України з надзвичайних ситуацій, зокрема: перевіряє наявність і готовність до використання в разі виникнення надзвичайних ситуацій промислових засобів захисту органів дихання від небезпечних хімічних речовин, засобів цивільного захисту, стан їх утримання та ведення обліку; складає акти перевірок, видає приписи, постанови, розпорядження про усунення порушень вимог законодавства у сфері цивільного захисту, пожежної та техногенної безпеки, а в разі встановлення порушень, що створюють загрозу життю та здоров'ю людей, звертається безпосередньо та через територіальні органи до адміністративного суду щодо застосування заходів реагування у вигляді повного або часткового зупинення до повного усунення порушень вимог законодавства у сфері цивільного захисту, пожежної та техногенної безпеки роботи підприємств, окремих виробництв, виробничих дільниць, агрегатів, експлуатації будівель, об'єктів, споруд, цехів, дільниць, окремих приміщень, а також машин, механізмів, устаткування, транспортних засобів, зупинення проведення робіт, у тому числі будівельно-монтажних, випуску та реалізації пожежонебезпечної продукції, систем та засобів протипожежного захисту; застосовує адміністративно-господарські санкції за порушення вимог законодавства у сфері цивільного захисту, пожежної та техногенної безпеки;

Згідно Положення про Управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Житомирській області, затвердженого наказом ДСНС України від 04 лютого 2013 року №3 (в редакції наказу від 12 листопада 2018 року №661, дані - Положення №3), Управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Житомирській області є територіальним органом Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Житомирській області, уповноваженим на забезпечення реалізації державної політики у сферах цивільного захисту, захисту населення і територій від надзвичайних ситуацій та запобігання їх виникненню, ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій, рятувальної справи, гасіння пожеж, пожежної та техногенної безпеки, діяльності аварійно-рятувальних служб.

Враховуючи вищевикладене, Державна служба України з надзвичайних ситуацій та її територіальні підрозділи, зокрема, Управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Житомирській області під час здійснення своїх повноважень діють як суб'єкт владних повноважень, а також є органами, наділеними спеціальною компетенцією, яким надано повноваження щодо реалізації політики держави у сферах цивільного захисту, захисту населення і територій від надзвичайних ситуацій та запобігання їх виникненню, ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій, рятувальної справи, гасіння пожеж, пожежної та техногенної безпеки, діяльності аварійно-рятувальних служб.

Здійснивши системний аналіз норм чинного законодавства суд наголошує, що Управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Житомирській області є компетентним та уповноваженим органом, що має передбачене чинним законодавством право звернення до суду із вказаним позовом.

Відповідно до частини другої статті 46 КАС України позивачем в адміністративній справі можуть бути громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, підприємства, установи, організації (юридичні особи), суб'єкти владних повноважень.

Позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб'єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду (пункт 8 частини першої статті 4 КАС України), незалежно від того, хто подав адміністративний позов - сама ця особа (суб'єкт) чи її (його) представник.

Враховуючи приписи Положення №1052, Положення №3, Закону №877-V, та інші підзаконні нормативно-правові акти, як Державна служба України з надзвичайних ситуацій, так і її територіальні підрозділи, зокрема, Управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Житомирській області мають можливість та підстави звернення до суду із даним позовом.

Суд також критично ставиться до доводів прокурора в частині не звернення до суду Управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Житомирській області як на правову підставу для звернення прокурора із вказаним позовом.

Так, прокурором фактично не заперечується наявність у Управління Державної служби України повноважень та встановленої законом компетенції для звернення із вказаним позовом до суду, але підкреслюється факт відсутності такого звернення.

Суд наголошує, що факт не звернення Управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Житомирській області із вказаним позовом до суду не є правовою підставою для звернення прокурора із позовом до суду. Доводи в частині наявності бездіяльності Управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Житомирській області також є неналежними.

Прокурором до матеріалів позовної заяви не надано жодних належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження факту притягнення посадових/службових осіб Управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Житомирській області до відповідного виду юридичної відповідальності. Висновків службових розслідувань, (наказів, постанов тощо) із встановленням факту невиконання службових обов'язків посадовими/службовими особами Управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Житомирській області також надано не було.

Доказів ініціювання Коростишівською місцевою прокуратурою в межах наданої законом компетенції питань про встановлення факту невиконання посадовими/службовими особами Управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Житомирській області своїх посадових/службових обов'язків та притягнення відповідних осіб до юридичної відповідальності матеріали позовної заяви також не містять.

Висновок суду про можливість та наявність повноважень щодо такого звернення також підтверджується неодноразовим фактичним зверненням даного суб'єкта владних повноважень до адміністративних судів із позовами вказаної категорії, зокрема, у справах: №806/70/18, №806/2029/18, №0640/3496/18, №806/3624/17, №806/1909/18, №806/3116/18, №806/2731/18, №0640/3498/18, №0640/3497/18, №806/2382/18, №806/2207/18, №240/5630/18, №240/6067/18, №240/5132/18, №0640/4484/18.

Здійснивши системний аналіз положень частини третьої статті 23 Закону України "Про прокуратуру" суд зазначає, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; у разі відсутності такого органу.

Перший "виключний випадок" передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб'єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.

Суд звертає увагу, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб'єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб'єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб'єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Прокурор не може вважатися альтернативним суб'єктом звернення до суду і замінювати належного суб'єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.

Враховуючи наявність суб'єкта владних повноважень, який має можливість самостійно звернутися із позовом до суду, суд дійшов висновку, що прокурором не було доведено наявність передбачених законом виключних випадків, коли прокурор може звернутися до суду за захистом інтересів держави.

Правова позиція суду узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 25 квітня 2018 року у справі №806/1000/17 (адміністративне провадження №К/9901/2564/17)

Враховуючи наявність суб'єкта владних повноважень, який має можливість самостійно звернутися із позовом до суду, суд дійшов висновку, що прокурором не було доведено наявність передбачених законом виключних випадків, коли прокурор може звернутися до суду за захистом інтересів держави.

Таким чином, прокурором в порушення вимог частин 3,4 статті 23 Закону №1697-VII, частини четвертої статті 53 КАС України не наведено належного та достатнього обґрунтування, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, а також визначені законом підстави для звернення до суду прокурора із зазначеним позовом за можливості такого звернення відповідним суб'єктом владних повноважень.

Пунктом сьомим частини четвертої статті 169 КАС України встановлено, що позовна заява повертається позивачеві, якщо відсутні підстави для звернення прокурора до суду в інтересах держави або для звернення до суду особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

Згідно з пунктом 3 частини четвертої статті 169 КАС України, позовна заява повертається позивачеві, якщо позов подано особою, яка не має адміністративної процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.

Суд звертає увагу, що як Державна служба України з надзвичайних ситуацій, так і Управління Державної служби України з надзвичайних ситуації у Житомирській області наділені адміністративною процесуальною дієздатністю в розумінні частини третьої статті 43 КАС України та можуть самостійно звертатися із вказаним позовом до суду.

Крім того, звернення уповноваженого органу із позовом у сфері державного нагляду є реалізацією виключних (дискреційних) повноважень вказаного органу. Відсутність такого самостійного звернення уповноваженого органу із вказаним позовом до суду не породжує підстав для звернення до суду прокурора із зазначеним позовом, а тому доводи позивача в цій частині є неналежними.

Можливе невиконання або неналежне посадовими/службовими особами суб'єкта владних повноважень своїх посадових/службових обов'язків може слугувати підставою для проведення відповідних перевірок, службових розслідувань, та, як наслідок - притягнення відповідних посадових/службових осіб до юридичної відповідальності, однак, не породжує підстав для звернення до суду прокурора із зазначеним позовом та не наділяє прокурора адміністративною процесуальною дієздатністю щодо звернення із вказаним позовом до суду.

Пунктом першим частини четвертої статті 169 КАС України встановлено, що позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк. Відповідно до частини шостої статті 169 КАС України про повернення позовної заяви суд постановляє ухвалу.

Враховуючи відсутність підстав для звернення прокурора до суду в інтересах держави, відсутність адміністративної процесуальної дієздатності щодо звернення із вказаним позовом до суду та наявність відповідних суб'єктів владних повноважень, що наділені адміністративною процесуальною дієздатністю та можуть самостійно звернутися із вказаним позовом до суду, позовна заява Керівника Коростишівської місцевої прокуратури в особі Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуації у Житомирській області, підлягає поверненню.

Керуючись статтями 43, 53, 169, 243, 248, 256, 294, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ухвалив:

Позовну заяву Керівника Коростишівської місцевої прокуратури в особі Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуації у Житомирській області до Відділу освіти Черняхівської районної державної адміністрації Житомирської області, Черняхівської гімназії Черняхівського району Житомирської області, Черняхівської районної ради про визнати протиправною бездіяльність та зобов'язати вчинити дії - повернути позивачу.

Копію ухвали про повернення позовної заяви надіслати особі, яка її подала, не пізніше наступного дня після її постановлення, разом із позовною заявою й усіма доданими до неї матеріалами.

Повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 256 Кодексу адміністративного судочинства України, та може бути оскаржена до Сьомого апеляційного адміністративного суду, у строк та в порядку, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням приписів підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвалу суду складено у повному обсязі: .

Суддя О.Г. Попова