Справа № 755/12737/17
Суддя: Астахова О. О.
Дата ухвалення: 2019-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" січня 2019 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

Головуючого судді Астахової О.О.,

при секретарях Неділько Л.Л., Томіленко В.В., Якименко Т.С.

за участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача Яценюк Л.П.

представника третіх осіб ОСОБА_3, ОСОБА_4

законного представника ОСОБА_5 ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_7 до Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, треті особи: Служба у справах дітей та сім'ї Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації, ОСОБА_8, ОСОБА_5 про визнання дій протиправними, скасування рішень та зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся з позовом до суду в якому просить визнати рішення Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації від 05 липня 2017 року про відмову в знятті з реєстрації місця проживання ОСОБА_5, 2004 року народження, за адресою: квартира АДРЕСА_1, протиправним та скасувати; визнати рішення Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації від 05 липня 2017 року про відмову в знятті з реєстрації місця проживання ОСОБА_8, 1971 року народження, за адресою: квартира АДРЕСА_1, протиправним та скасувати; зобов'язати Дніпровську районну у м. Києві державну адміністрацію вчинити дії, передбачені пунктом 27 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року №207, а саме: прийняти рішення про зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_8, 1971 року народження, та ОСОБА_5, 2004 року народження, за адресою: квартира АДРЕСА_1 на підставі документів, поданих ОСОБА_7, сформувати і внести дані про зняття з реєстрації місця проживання зазначених осіб до Єдиного державного демографічного реєстру відповідно до Порядку, видати ОСОБА_7 довідку про зняття з реєстрації місця проживання.

Позовні вимоги мотивує тим, що 05 липня 2017 року він звернувся до відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації із заявами про зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, за адресою: АДРЕСА_1.

03 серпня 2017 року в Центрі надання адміністративних послуг Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації він отримав рішення про відмову в знятті з реєстрації місця проживання вищевказаних осіб, яке мотивоване п. 11 Постанови КМУ від 02 березня 2016 року № 207, а саме: відносно ОСОБА_5 відсутня згода батька та матері дитини; відносно ОСОБА_8 в квартирі зареєстрована малолітня дитина, матір дитини неможливо зняти з реєстрації без зняття з реєстрації місця проживання малолітньої дитини.

Вважає, що такі рішення Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації порушують його цивільні права та охоронювані законом інтереси, не грунтуються на нормах законодавства та підзаконних нормативних актах, а тому є незаконними та підлягають скасуванню.

Постанова КМУ від 02 березня 2016 року № 207 не містить п.11, та складається з двох пунктів, а п. 11 є пунктом Правил реєстрації місця проживання, що затверджені цією постановою.

Разом із заявою про зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_8 та ОСОБА_5 позивачем були подані до відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації всі визначені Правилами копії документів, а для огляду працівнику цього відділу - оригінали поданих документів.

Тому позивачем, як власником квартири АДРЕСА_1, були надані всі необхідні документи, які є відповідною правової підставною для зняття з реєстрації ОСОБА_8 та ОСОБА_5

06 червня 2017 року на підставі Іпотечного договору від 26 лютого 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Троїцьким С.Є., зареєстрованого в реєстрі за № 468, Договору про відступлення права вимоги від 28 березня 2017року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Войтовським В.С., зареєстрованого в реєстрі за № 674, Договору про відступлення права вимоги від 28 березня 2017року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Войтовським В.С., зареєстрованого в реєстрі за № 675, позивач набув права власності на об'єкт нерухомого майна: квартиру АДРЕСА_1, про що, за рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень з індексним номером: 35537357 від 06 червня 2017 року, внесено запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Раніше квартира АДРЕСА_1 належала на праві власності ОСОБА_8, яка проживала в цій квартирі разом з чоловіком ОСОБА_6 та їх дітьми.

За умовами Іпотечного договору від 26 лютого 2016 року іпотекодавець ОСОБА_8 зобов'язалася без попередньої письмової згоди Іпотекодержателя не здійснювати реєстрацію інших осіб за адресою місцезнаходження предмету іпотеки, яким є квартира АДРЕСА_1, та передала на зберігання іпотекодержателю правовстановлюючі документи на предмет іпотеки.

Однак, в період дії Іпотечного договору в квартирі були зареєстровані ОСОБА_8 та ОСОБА_5

Свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 та інші документи були передані позивачу по акту передачі-приймання прав вимоги та документів, які засвідчують права, що передаються, та інформації, яка є важливою для їх здійснення на виконання умов Договору про відступлення права вимоги від 28 березня 2017 року та акту прийому-передачі документів від 28 березня 2017 року.

Тому, при реєстрації цих осіб у квартирі позивача у них був відсутній оригінал свідоцтва про право власності на квартиру, у зв'язку з чим реєстрація ОСОБА_8 та ОСОБА_5 відбулась з порушенням нормативних актів.

Відповідно до абзацу 2 п. 28 Правил №207 у разі виявлення порушення проведення реєстрації керівник органу реєстрації проводить перевірку підстав реєстрації місця проживання, за її результатами складає висновок та приймає рішення про скасування реєстрації місця проживання.

08 червня 2017 року позивачем на ім'я ОСОБА_8 була направлена письмова вимога про щодо звільнення квартири, яка була отримана нею 12 червня 2017 року, однак, пропозицій щодо врегулювання цього питання від неї не надходило.

У своєму листі від 01 серпня 2017 року Дніпровська районна в м. Києві державна адміністрація повідомила позивача, що ОСОБА_8 та ОСОБА_5 були зареєстровані відповідно до п. 18 Постанови КМУ від 02.03.2016 №207 «Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру», що позивач вважає формальною відпискою.

Прийняття працівниками відділу з питань реєстрації від ОСОБА_8 простої копії правоустановчого документу - свідоцтва про право власності на квартиру, без звіряння її з оригіналом цього документа, є порушенням п.19 правил реєстрації.

Позивач вважає, що його право зняття з реєстрації місця проживання осіб, які протиправно зареєстровані в належному йому житловому приміщення порушено Дніпровською районною в місті Києві державною адміністрацією двічі, а саме: відмовою у задоволенні заяви про зняття з реєстрації, і відмовою в задоволенні заяви про скасування реєстрації, здійсненої з порушенням приписів законодавства та нормативних актів, що змушує його звернутись з даним позовом до суду.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 30 серпня 2017 року відкрито провадження у цій справі та призначено її до судового засідання.

Відповідачу був встановлений строк подання письмових заперечень або пояснень щодо позову.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 15 листопада 2017 року в якості третьої особи було залучено Службу у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації та ОСОБА_8

Відповідно до п. 10 Розділу VІІ Перехідних положень КАС України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 19 вересня 2018 року було закінчено підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні 29.01.2019 представник позивача підтримав позовні вимоги, просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача позовні вимоги не визнала та просила суд відмовити в задоволенні позову. Зазначила, що реєструючи місце проживання ОСОБА_8 та ОСОБА_5 працівник Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації діяв у межах своїх повноважень, в документах, поданих ОСОБА_8 для реєстрації в квартирі АДРЕСА_1, наявна копія свідоцтва про право власності на цю квартиру, а Правилами реєстрації місця проживання не передбачено подання документу, що підтверджує право на проживання у житлі, в оригіналі, та не встановлено обов'язку здійснювати перевірку дійсності цього документа. Щодо відмови позивачу у знятті з реєстраційного обліку ОСОБА_8 та неповнолітньої ОСОБА_5, пояснила, що без згоди батьків, або дозволу Служби у справах дітей, а також за відсутності відповідного рішення суду не має законних підстав для зняття з реєстраційного обліку квартири неповнолітньої ОСОБА_5 Відповідно до вимог ст. 29 ЦК України, ОСОБА_8, як законний представник малолітньої, не може бути знята з реєстраційного обліку квартири. А тому, на думку відповідача, Дніпровська районна у м. Києві державна адміністрація діяла в межах своїх повноважень та у відповідності до положень закону відмовляючи позивачу у зняття вказаних осіб з реєстраційного обліку квартири АДРЕСА_1. За таких обставин просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Представник третьої особи Служби у справах дітей та сім'ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації ОСОБА_3 у судовому засіданні заперечила проти задоволення позову та вказала що оскаржувані позивачем рішення відповідача по своїй правовій природі не є рішеннями суб'єкта владних повноважень. Вважала, що Дніпровська районна у м. Києві державна адміністрація правомірно відмовила позивачу у знятті з реєстраційного обліку неповнолітньої ОСОБА_5 та ОСОБА_8, оскільки їх реєстрація відбулась відповідно до п. 18 Постанови КМУ від 02.03.2016 року № 207 «Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру». А підстав для зняття з реєстраційного обліку неповнолітньої разом із її законним представником без рішення суду не грунтується на вимогах закону. За таких обставин просила відмовити у задоволенні позову.

Представник третьої особи ОСОБА_8 - ОСОБА_4 в судовому засідання заперечив проти задоволення позову та зазначив, що ОСОБА_8, як власник квартири АДРЕСА_1 мала право як на свою реєстрацію в цій квартирі, так і на реєстрацію своєї дочки, оскільки відповідно до ст. 29 ЦК України для неї законодавчо встановлено право на визначення місця проживання своєї неповнолітньої дочки за своїм місцем проживання.

Законний представник ОСОБА_5 - ОСОБА_6 заперечив проти задоволення позову з аналогічних підстав, якими обгрунтовували свої заперечення представники відповідача та третіх осіб.

Вислухавши пояснення представників сторін, третіх осіб, законного представника ОСОБА_5, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи докази, суд прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності від 15 квітня 2011 року, виданого на підставі наказу Головного управління житлового забезпечення від 13 квітня 2011 року № 475-С/КІ, квартира АДРЕСА_1, належала на праві приватної власності ОСОБА_8 (а.с.31-33).

26 лютого 2016 року між ПАТ «Банк»Український Капітал» та ОСОБА_8 укладено іпотечний договір, за умовами якого іпотекодавець, з метою забезпечення належного виконання зобов'язання по кредитному довговору № 17к-16 від 26 лютого 2016 року, передає в іпотеку, а іпотекодержатель приймає в іпотеку в порядку і на умовах, визначених у цьому договорі, предмет іпотеки: квартиру АДРЕСА_1, що належить іпотекодавцю на праві власності. Право власності іпотекодавця на предмет іпотеки підтверджується: свідоцтвом про право власності НОМЕР_1, видане 15 квітня 2011 року Головним управлінням житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація); витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 10874091 від 15 жовтня 2013 року, виданим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Звєрьковою Н.В., що підтверджує реєстрацію права власності на майно в Державному реєстрі прав, та згідно якого: номер запису про право власності: 2875147; дата реєстрацї права власності - 15 жовтня 2013 року; реєстраційний номер майна - 00 (а.с. 14-20).

28 березня 2017 року між ПАТ «Банк «Український Капітал» та ТОВ «Фінансова компанія «Сіті фінанс груп» було укладено договір про відступлення права вимоги, за яким первісний кредитор передає, а новий кредитор приймає на себе право вимоги належного виконання зобов'язань ТОВ «Камчатська губерня» за кредитним договором № 17к-16 від 26 лютого 2016 року (а.с.21-22).

28 березня 2017 року між ТОВ «Фінансова компанія «Сіті фінанс груп» та ОСОБА_7 було укладено договір про відступлення права вимоги, за яким фінансова компанія передає ОСОБА_7 права вимоги за кредитним та забезпечувальним договорами, що забезпечують виконання кредитних зобов'язань, зокрема ОСОБА_7 прийняв на себе право вимоги належного виконання зобов'язання ТОВ «Камчатська губерня» за кредитним договором № 17к-16 від 26 лютого 2016 року щодо поверненя заборгованості за кредитом у розмірі 1 119 202,41 грн. (а.с.23-24).

28 березня 2017 року ТОВ «ФК «Сіті фінанс груп» передав ОСОБА_7 по акту прийому-передачі документів свідоцтво про право власності НОМЕР_1 від 15 квітня 2011 року , витяг про державну реєстрацію прав за № 30034742 від 20.05.2011, серія бланку ССУ № 883459, витяз з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу 10874091 від 15.10.2013, серія бланку ЕАІ № 313506. (а.с.30).

Як убачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 88888870 від 06 червня 2017 року, квартира АДРЕСА_1 з 26 травня 2017 року належить на праві приватної власності ОСОБА_7 (а.с. 27).

Згідно довідки про склад сім'ї, або зареєстрованих у житловому приміщенні осіб № 567 від 05 липня 2017 року, за адресою: АДРЕСА_1, зареєстровані з 05.10.2016 року ОСОБА_8 та ОСОБА_5 (а.с.40).

05 липня 2017 року до відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Дніпровської РДА позивачем було подано заяви про зняття з реєстрації місця проживання, а саме: квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_5 та ОСОБА_8 Однак, 05 липня 2017 року йому було відмовлено у знятті з реєстрації місця проживання ОСОБА_5 через відсутність згоди батька та матері дитини, а ОСОБА_8 - через неможливість зняття її з реєстрації без зняття з реєстрації місця проживання її малолітньої дитини (а.с.12-13).

Не погоджуючись з таким рішенням Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Відповідно до п.1, ч. 1 ст. 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Таким чином, до юрисдикції адміністративних судів віднесено спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень, якщо вони вважають, що діями цього суб'єкта порушено їхні права, свободи чи інтереси. Суб'єкти владних повноважень приймають рішення, вчиняють дії або допускають бездіяльність.

Рішення суб'єкта владних повноважень у контексті положень КАСУ розуміють як нормативно-правові акти, так і правові акти індивідуальної дії. Нормативно-правові акти поширено на невизначене або визначене загальними ознаками коло осіб і призначено для неодноразового застосування щодо цього кола осіб.

Правові акти індивідуальної дії - рішення, дію яких поширено на конкретних осіб або які стосуються конкретної ситуації, і які є актом одноразового застосування норм права.

Дії суб'єкта владних повноважень - активна поведінка суб'єкта владних повноважень, яка може мати вплив на права, свободи та інтереси фізичних і юридичних осіб.

Бездіяльність суб'єкта владних повноважень - пасивна поведінка суб'єкта владних повноважень, яка може мати вплив на реалізацію прав, свобод, інтересів фізичної чи юридичної особи (наприклад, неприйняття рішення за заявою особи, неоприлюднення нормативно- правового акта тощо).

Отже, даний спір відноситься до компетенції адміністративного суду і підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Згідно із ч. 1 ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Відповідно до статті 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» орган реєстрації - виконавчий орган сільської, селищної або міської ради, сільський голова (у разі якщо відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено), що здійснює реєстрацію, зняття з реєстрації місця проживання особи на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради.

Частиною першою ст.11 вказаного Закону встановлено, що орган реєстрації здійснює, у тому числі, реєстрацію та зняття з реєстрації місця проживання/перебування осіб у межах відповідної адміністративно-територіальної одиниці.

Відповідно до п.18 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року № 207 (надалі - Правил), для реєстрації місця проживання особа або її представник подає, крім іншого, заяву; документ, до якого вносяться відомості про місце проживання; квитанцію про сплату адміністративного збору; документи, що підтверджують: право на проживання в житлі, - ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди), рішення суду, яке набрало законної сили, про надання особі права на вселення до житлового приміщення, визнання за особою права користування житловим приміщенням або права власності на нього, права на реєстрацію місця проживання або інші документи. У разі відсутності зазначених документів реєстрація місця проживання особи здійснюється за згодою власника/співвласників житла, наймача та членів його сім'ї (зазначені документи або згода не вимагаються при реєстрації місця проживання неповнолітніх дітей за адресою реєстрації місця проживання батьків/одного з батьків або законного представника/представників).

У разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами місце проживання дитини, яка не досягла 14 років, реєструється разом з одним із батьків за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування).

Забороняється вимагати для реєстрації місця проживання особи інші документи.

За змістом п. 19. Правил працівник органу реєстрації або центру надання адміністративних послуг перевіряє належність документа, до якого вносяться відомості про місце проживання (або документа, до якого вносяться відомості про місце перебування, - у разі реєстрації місця перебування), особі, що його подала, його дійсність, правильність заповнення заяви про реєстрацію місця проживання/перебування (у разі потреби надає допомогу особі в заповненні бланка заяви) та наявність документів, необхідних для реєстрації місця проживання/перебування, про що ним вчиняється відповідний запис у цій заяві.

Статтею 9-1 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено, що орган реєстрації відмовляє в реєстрації або знятті з реєстрації місця проживання, якщо: особа не подала передбачені цим Законом документи або інформацію; у поданих особою документах містяться недостовірні відомості або подані нею документи є недійсними; для реєстрації або зняття з реєстрації звернулася особа, яка не досягла 14-річного віку. Рішення про відмову приймається в день звернення особи. Заява про реєстрацію чи зняття з реєстрації місця проживання повертається особі із зазначенням у ній причин відмови.

За змістом вищенаведених норм вбачається, що прийняттю рішення про реєстрацію місця проживання особи передує процедура перевірки поданих заявником документів на відповідність вимогам Правил та лише у випадку відповідності поданих документів таким вимогам працівником органу реєстрації приймається рішення про реєстрацію місця проживання особи.

Крім того, однією з визначальних підстав для реєстрації місця проживання особи є підтвердження відповідними документами права останньої на проживання у житлі. У свою чергу, у разі відсутності документів, що підтверджують право на проживання в житлі, реєстрація здійснюється за згодою власника/співвласників житла, наймача та членів його сім'ї на реєстрацію місця проживання.

Судом встановлено, що при зверненні ОСОБА_8 до відповідача з питанням реєстрації місця проживання (свого та своєї дочки), крім інших документів нею було подано належним чином завірену копію свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_1, яка була досліджена судом під час судового розгляду. Реєстрація ОСОБА_8 та неповнолітньої ОСОБА_5 відбулась 05.10.2016 року. При цьому право власності на квартиру позивач набув 26.05.2017 року (а.с.40, 27). Тобто після реєстрації ОСОБА_5 у квартирі.

За п. 4.4.15 Іпотечного договору від 26.02.2016 року, на який в обгрунтування своїх позовних вимог посилається представник позивача, визначено, що без попередньої письмової згоди іпотекодержателя іпотекодавець зобов'язаний не здійснювати реєстрацію інших осіб за адресою місцезнаходження предмету іпотеки. Разом з тим, реєстрація ОСОБА_8, як іпотекодавця за адресою місцезнаходження предмету іпотеки не містить застережень або обмежень у вказаному іпотечному договорі. А право на проживання неповнолітніх дітей разом із своїми батьками, в даному випадку матір'ю, закріплено законодавчо. Тому звернувшись в установленому порядку до відповідача для реєстрації свого проживання в квартирі№ 11, будинку № 12 по вул. Г. Хоткевича у м. Києві і здійснивши таку реєстрацію відповідач діяв в межах і в спосіб визначений законом.

Як убачається з п. 11 Правил, орган реєстрації відмовляє в реєстрації/знятті з реєстрації місця проживання, якщо: особа не подала необхідних документів або інформації; у поданих документах містяться недостовірні відомості або подані документи є недійсними; звернулася особа, яка не досягла 14 років.

Рішення про відмову в реєстрації/знятті з реєстрації місця проживання приймається в день звернення особи або її представника шляхом зазначення у заяві про реєстрацію/зняття з реєстрації місця проживання підстав відмови. Зазначена заява повертається особі або її представнику.

З аналізу вказаної норми вбачається, що зазначення у заяві про реєстрацію/зняття з реєстрації місця проживання підстав відмови і є рішенням про відмову в реєстрації/знятті з реєстрації місця проживання органу реєстрації, в даному випадку - відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Дніпровської РДА.

Пунктом 28 Правил визначено, що реєстрація місця проживання/перебування особи або зняття з реєстрації місця проживання скасовуються в разі їх проведення з порушенням вимог законодавства.

У разі виявлення такого порушення керівник органу реєстрації проводить перевірку підстав реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування особи, за її результатами складає висновок та приймає рішення про скасування реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування особи.

Про прийняте рішення особі надсилається письмове повідомлення за формою згідно з додатком 17, в якому зазначаються підстави його прийняття. Особу запрошують на прийом до органу реєстрації для внесення відповідних відомостей до документа, до якого вносяться відомості про місце проживання/перебування.

Також, абзацом другим п. 28 Правил визначено вичерпний перелік процесуальних етапів проведення перевірки законності підстав реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування особи, дотримання яких свідчитиме про прийняття законного та обґрунтованого рішення про скасування місця проживання/перебування особи або про зняття з реєстрації місця проживання у разі виявлення та підтвердження порушенням вимог законодавства, допущених в ході реєстрації місця проживання/перебування особи або зняття з реєстрації місця проживання особи.

Так до таких етапів належить:

- виявлення порушення вимог законодавства, допущених в ході реєстрації місця проживання/перебування особи або зняття з реєстрації місця проживання особи;

- проведення керівником органу реєстрації перевірки підстав реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування особи;

- складання висновку за результатами такої перевірки;

- прийняття рішення про скасування реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування особи.

Як убачається з відповіді Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації від 01 серпня 2017 року на заяву ОСОБА_7 про порушення Правил реєстрації місця проживання від 07 липня 2017 року, ОСОБА_8 та ОСОБА_5 зареєстровано місце проживання за адресою: АДРЕСА_1, відповідно до п. 18 Постанови КМУ від 02 березня 2016 року № 207 «Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру (а.с.41-44).

В даному випадку ОСОБА_8 звернулась до органу реєстрації - Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, що здійснює реєстрацію, зняття з реєстрації місця проживання особи на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження адміністрації, з заявою, доказами наявності у неї права власності на нерухоме майно (квартиру АДРЕСА_1, а саме копією свідоцтва про право власності на квартиру.

З вищевикладеного вбачається, що за відсутності порушення вимог законодавства при проведенні реєстрації місця проживання ОСОБА_8 та ОСОБА_5 реєстрація їх місця проживання відповідачем правомірно не була скасована.

Матеріалами справи не встановлено проведення Дніпровською районною в м. Києві державною адміністрацією реєстрації місця проживання ОСОБА_8 та ОСОБА_5 з порушенням вимог законодавства.

Крім іншого, судом встановлено, що позивачем особисто до відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Дніпровської РДА було подано заяви про зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_8 та ОСОБА_5

Таким чином, за наслідками розгляду поданих позивачем заяв відповідач, перевіривши підстави зняття цих осіб з реєстрації, прийшов до обгрунтованого висновку про неможливість зняття з реєстрації ОСОБА_8 та ОСОБА_5, та прийняв рішення про відмову у знятті з реєстрації місця проживання цих осіб, шляхом зазначення у заявах про зняття з реєстрації місця проживання підстав відмови, та повернув їх ОСОБА_7, як це прямо передбачено правилами п. 11 Правил.

З огляду на встановлені в судовому засіданні фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що рішення про відмову у знятті з реєстрації місця проживання ОСОБА_8 та ОСОБА_5 було прийняте посадовою особою відповідача на підставі та у спосіб, визначений чинним законодавством на момент проведення оскаржуваних реєстраційних дій, що свідчить про правомірність оскаржуваних дій відповідача, оскільки реєстраційні дії щодо реєстрації місця проживання ОСОБА_8 та ОСОБА_5 були вчинені на підставі заяви ОСОБА_8, поданих нею документів про право власності на квартиру, зокрема, копії свідоцтва про право власності, та у відповідності до вимог чинного законодавства України.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до статті 391 ЦК власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у здійсненні права власності.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 01 березня 2016 року (справа № 825/1335/13-а).

Відповідно до п. 26 Правил зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема , заяви особи або її представника за формою згідно з додатком 11; рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою;

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Таким чином, зняття з реєстрації місця проживання осіб здійснюється виключно з підстав, визначених Правилами зняття з реєстрації місця проживання особи та Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання».

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем особисто було подано заяви про зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_8 та її дочки ОСОБА_5, що суперечить вимогам п. 26 Правил та ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання».

В судовому засіданні судом встановлено, що позивач в судовому порядку не оспорював реєстрацію ОСОБА_8 та її дочки ОСОБА_5 у квартирі АДРЕСА_1 не звертався до цих осіб з позовом про усунення перешкод у здійсненні ним права власності.

Таким чином, суд приходить до висновку про обрання позивачем неправильного способу захисту свого права.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч.ч. 1-2 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

При оцінці аргументів та доводів сторін суд керується рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Трофимчук проти України» від 28.10.2010, no. 4241/03, в якому вказується, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.

Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачем доведено правомірність своїх дій, з урахуванням вимог встановлених ч.2 ст.19 Конституції України та Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ч.1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Зважаючи, що у задоволенні позову ОСОБА_7 відмовлено, а іншими учасниками справи судові витрати не понесені, судові витрати не підлягають розподілу відповідно до ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 19 Конституції України, Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», Правилами реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року № 207, ст.ст. 2, 5-11, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 295 КАС України, суд,

в и р і ш и в:

Адміністративний позов ОСОБА_7 до Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, треті особи: Служба у справах дітей та сім'ї Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації, ОСОБА_8, ОСОБА_5 про визнання дій протиправними, скасування рішень та зобов'язання вчинити певні дії - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду, шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження. У разі подання апеляційної скарги рішення суду набирає законної сили після розгляду справи Шостим апеляційним адміністративним судом.

C у д д я: О.О. Астахова

Повний текст рішення суду виготовлений 08.02.2019 року.