Справа № 806/2229/18
Суддя: Мацький Є.М.
Дата ухвалення: 2019-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 806/2229/18

Головуючий у 1-й інстанції: Панкеєва В.А.

Суддя-доповідач: Мацький Є.М.

29 січня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Мацького Є.М.

суддів: Капустинського М.М. Охрімчук І.Г.

за участю:

секретаря судового засідання:

Шпикуляк Ю.В.,

представника апелянта: ОСОБА_3

апелянта: ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2018 року (рішення прийнято у м. Житомирі, дату складання повного тексту рішення та час його прийняття не зазначено) у справі за адміністративним позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 до Управління Держпраці у Житомирській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу,

В С Т А Н О В И В :

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

1. Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати протиправною та скасувати постанову Управління Держпраці у Житомирській області про накладення штрафу від 27.04.2018 №ЖИ71/ЖТ926/86/АВ/П/ПТ/ТД-ФС.

2. У обґрунтування позову позивач зазначила, що відповідачем у період з 02.04.2018 по 03.04.2018 проведено заходи державного контролю у формі інспекційного відвідування щодо додержання вимог законодавства про працю. За результатами перевірки складено акт № ЖТ 926/86/АВ від 02.04.2018, яким зафіксовано порушення приписів ч. 3 ст. 24 КЗпПУ щодо неповідомлення територіального органу ДФС про прийняття працівника на роботу. Разом із актом складено припис про усунення виявлених порушень № ЖТ 926/86/АВ/П від 02.04.2018 та протокол про адміністративне правопорушення ЖТ 926/86/АВ/П/ПТ від 02.04.2018. Постановою Управління Держпраці у Житомирській області від 27.04.2018 №ЖИ71/ЖТ926/86/АВ/П/ПТ/ТД-ФС накладено штраф у розмірі 223 380,00 грн.

3. Стверджує, що виявлені порушення є необґрунтованими та безпідставними, оскільки працівники ОСОБА_5 та ОСОБА_6 прийняті на роботу продавцями за сумісництвом з 01.02.2017, про що 31.01.2017 повідомлено територіальний орган ДФС. У подальшому, не звільняючи вказаних працівників, їх прийнято на роботу на посади продавців з повною матеріальною відповідальністю, а саме: ОСОБА_5 з 06.10.2017 наказ № 4; ОСОБА_6 з 28.10.2017 року наказ № 5. За вказаних працівників сплачувались усі відповідні податки та внески, що підтверджується платіжними дорученнями та звітами про суми нарахованої заробітної плати.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

4. Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

5. Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що роботу, які виконували працівники ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з січня по жовтень 2017 року не носили одноразового характеру, оскільки вони виконували певні трудові функції на постійному робочому місці, у зв'язку з чим вказані трудові відносини мали постійний характер.

6. Крім того, суд вказав, що позивач не заперечувала про наявність цивільно-правового характеру у вказаних відносинах. Стверджував, що акти виконаних робіт не підписувались, а переведення на роботу з повною матеріальної відповідальністю відбулось без повідомлення територіальних органів ДФС.

7. Отже, суд дійшов висновку про відсутність підстав для скасування постанови про накладення штрафу, оскільки остання винесена на підставі та в межах норм чинного законодавства.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

8. У апеляційній скарзі позивач зазначила про не встановлення судом першої інстанції того, що відповідачем під час перевірки не доведено фактів допуску працівників, які постійно працювали на підприємстві, до роботи без оформлення трудового договору або оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, або виконання таким працівником роботи, не обумовленої трудовим договором. Також не виявлено під час перевірки фактів виплати підприємством заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та податків.

9. Вважає постанову про накладення штрафу, передбаченого абз. 2 ч.2 ст. 265 КЗпП, необґрунтованою та безпідставною, а прийняте судове рішення незаконним та невмотивованим.

10. Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу зазначив, що працівники ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з 01.02.2017 по жовтень 2017 року працювали на посадах продавців за цівільно-правовими угодами, що суперечить чинному законодавству та є порушенням ч. 3 ст. 24 КЗпП. Постанова про накладення штрафу є правомірною, прийнятою у порядку, в межах та у спосіб передбачений законодавством.

ІІ. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ.

11. Судом першої інстанції встановлено, що у період з 02 по 03 квітня 2018 працівниками Управління Держпраці у Житомирській області проведено заходи державного контролю у формі інспекційного відвідування щодо додержання позивачем вимог законодавства про працю.

12. За результатами перевірки складено акт №ЖТ 926/86/АВ від 02.04.2018, у якому зазначено, що під час інспекційного відвідування інспекторами виявлено, що наказами № 2К, № 3К від 01.02.2017 прийнято на роботу двох працівників ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на посади продавців за сумісництвом. 31.07.2017 в Бердичівську ОДПІ надіслано повідомлення про прийняття працівників на роботу без трудової книжки. Наказами від 06.10.2017 №4 та від 28.10.2017 №5 працівників ОСОБА_5 та ОСОБА_6 знову прийнято на посаду продавців. Встановлено, що повідомлення про прийняття на роботу працівників з 06.10.2017 та 28.10.2017 не подано до територіального органу ДФС, чим порушено вимоги постанови КМУ №413 від 17.06.2015 та ч.3 ст.24 КЗпП України в частині повідомлення ДФС про прийняття працівника на роботу. Виявлене порушення триває на день інспекційного відвідування (а.с.15-17).

13. Під час розгляду справи в суді першої інстанції судом встановлено, що в акті допущено описку щодо дати направлення до Бердичівської ОДПІ повідомлення про прийняття працівників на роботу, а саме: замість 31.01.2017 зазначено 31.07.2017.

14. Приписом від 02.04.2018 зобов'язано позивача до 20.04.2018 вжити невідкладних заходів з усунення порушень ч.3 ст.24 КЗпП України щодо повідомлення ДФС про прийняття найманих працівників (а.с.18).

15. 02 квітня 2018 року відповідачем складено протокол № ЖТ926/86/АВ/П/ПТ про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 41 КУпАП, при використанні позивачем 06.10.2017 та 28.10.2017 праці найманих працівників (а.с.19).

16. Постановою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 06.04.2018 у справі № 274/1632/18 протокол про притягнення до адміністративної відповідальності позивача за ч. 3 ст. 41 КУпАП повернуто до Управління Держпраці у Житомирській області для належного доопрацювання з тих підстав, що неповідомлення територіальних органів Фіскальної служби про прийняття на роботу працівників не входить до об'єктивної сторони складу правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 41 КУпАП (а.с.20).

17. 27 квітня 2018 року Управлінням Держпраці у Житомирській області прийнято постанову №ЖИ71/ЖТ926/86/АВ/П/ПТ/ТД-ФС про накладення на позивача штрафу у розмірі 223 380,00 грн (а.с.21-22).

ІІІ. ДОВОДИ СТОРІН

18. ОСОБА_4 стверджувала, що виявлені порушення є необґрунтованими та безпідставними, оскільки працівники ОСОБА_5 та ОСОБА_6 прийняті на роботу продавцями за сумісництвом з 01.02.2017, про що 31.01.2017 повідомлено територіальний орган ДФС.

19. У подальшому, не звільняючи вказаних працівників, їх прийнято на роботу на посади продавців з повною матеріальною відповідальністю, а саме: ОСОБА_5 з 06.10.2017 наказ № 4; ОСОБА_6 з 28.10.2017 року наказ № 5. За вказаних працівників сплачувались усі відповідні податки та внески, що підтверджується платіжними дорученнями та звітами про суми нарахованої заробітної плати.

20. Відповідач, не визнаючи позовні вимоги, зазначив, що працівники ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з 01.02.2017 по жовтень 2017 року працювали на посадах продавців за цівільно-правовими угодами, що суперечить чинному законодавству та є порушенням ч. 3 ст. 24 КЗпП. Постанова про накладення штрафу є правомірною, прийнятою у порядку, в межах та у спосіб передбачений законодавством.

ІV. ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ

21. Стаття 19 Конституції України.

22. Стаття 43 Конституції України.

23. Стаття 259 Кодексу Законів про працю України.

24. Стаття 24 / ч.3/ Кодексу Законів про працю України.

25. Стаття 265 / абзац 2 ч.2 /Кодексу Законів про працю України.

26. Постанова Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 №295, якою затверджений порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю.

V. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

27. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

28. Наведена норма означає, що суб'єкт владних повноважень зобов'язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов'язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

29. Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

30. Відповідно до статті 259 КЗпП України, державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

31. Пунктом 2 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 №295 визначено, що державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці, зокрема, Держпраці та її територіальних органів.

32. З акту перевірки вбачається, що наказами № 2К, № 3К від 01.02.2017 прийнято на роботу двох працівників ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на посади продавців за сумісництвом. 31.07.2017 (31.01.2017 як встановлено судом першої інстанції) до Бердичівської ОДПІ надіслано повідомлення про прийняття працівників на роботу без трудової книжки. Наказами від 06.10.2017 №4 та від 28.10.25017№5 працівників ОСОБА_5 та ОСОБА_6 знову прийнято на посаду продавців. Встановлено, що повідомлення про прийняття на роботу працівників з 06.10.2017 та 28.10.2017 не подані до територіального органу ДФС, чим порушено вимоги постанови КМУ № 413 від 17.06.2015 та ч.3 ст.24 КЗпП України в частині повідомлення ДФС про прийняття працівника на роботу. Виявлене порушення триває на день інспекційного відвідування.

33. У ході перевірки позивачем надано пояснення про те, що з вказаними працівниками укладені трудові договори, їм нараховувалась заробітна плата, вносились дані до табелю обліку використання робочого часу, проте у податковій та фінансовій звітності робота вказаних працівників з лютого по жовтень 2017 року зазначалась, як робота за договором цивільно-правового характеру (а.с.135).

34. Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволені позову, дійшов висновку, що роботи, які виконували працівники ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з січня по жовтень 2017 року не носили одноразового характеру, вони виконували певні трудові функції на постійному робочому місці, у зв'язку з чим вказані трудові відносини мали постійний характер. Крім того, зі змісту табелів явок на роботу встановлено, що впродовж квітня 2017 року - січня 2018 року вказані працівники працювали цілі місяці за виключенням декількох вихідних днів, тому характер відвідувань роботи даними працівниками не може свідчити про роботу за сумісництвом.

35. Колегія суддів не погоджується з таким висновком та вважає його помилковим з огляду на таке.

36. Відповідно до ч. 3 ст. 24 КЗпП України працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

37. Згідно з абз. 2 ч. 2 ст. 265 КЗпП України юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

38. Як свідчить оскаржена постанова про накладення штрафу, позивачем порушено ч. 3 ст. 24 КЗпП України в частині фактичного допуску до роботи працівників без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника, та повідомлення територіального органу ДФС про прийняття працівника на роботу, за що на його покладено штраф на підставі абз. 2 ч. 2 ст. 265 КЗпП України.

39. Дослідивши матеріали справи, колегією суддів встановлено, що під час перевірки відповідачем виявлені факти укладання позивачем трудових договорів з фізичними особами, про що свідчить відмітка у п.п. 3.1 п. 3 акту № ЖТ 926/86/АВ. Наявні такі договори і у матеріалах даної справи.

40. Також актом перевірки встановлено, що наказами № 2К, № 3К від 01.02.2017 прийнято на роботу за сумісництвом двох працівників ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на посади продавців. У подальшому наказами від 06.10.2017 №4 та від 28.10.25017№5 працівників ОСОБА_5 та ОСОБА_6 прийнято на посаду продавців з повною матеріальною відповідальністю.

41. Вказане підтверджується копіями журналу реєстрації наказів, згаданих наказів, заяв фізичних осіб про прийняття на роботу та трудової книжки (а.с. 123-130, 179-181).

42. Отже, безпідставним є посилання відповідача у оскаржуваній постанові на порушення позивачем ч. 3 ст. 24 КЗпП України в частині фактичного допуску до роботи працівників без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника.

43. Щодо несвоєчасного надіслання до органів ДФС повідомлення про прийняття на роботу ОСОБА_5 та ОСОБА_6 колегія суддів зазначає, що абз.2 ч.2 ст.265 КЗпП України не передбачає застосування штрафу до суб'єкта господарювання у зв'язку з відсутністю повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування при прийнятті працівника на роботу.

44. Не передбачена така відповідальність і ч. 3 ст. 41 КУпАП, про що свідчить постанова Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 06.04.2018 у справі № 274/1632/18.

45. Отже, за відсутності всіх ознак даного виду порушення у їх сукупності, а відповідно за відсутності складу порушення, висновок суду щодо правомірності оскаржуваної постанови від 27.04.2018 №ЖИ71/ЖТ926/86/АВ/П/ПТ/ТД-ФС про накладення штрафу не узгоджується з вище приведеними приписами норм матеріального права, а також не відповідає фактичним обставинам справи.

46. Свідок ОСОБА_8, яка працює бухгалтером у позивача, в судовому засіданні пояснила, що працівники ОСОБА_5 та ОСОБА_6 були оформлені по трудовому договору і нею помилково в звіті було вказано, що вказані особи працевлаштовані за цивільно-трудовими угодами. За вказаних працівників своєчасно сплачувались до бюджету всі платежі.

47. Вказані покази підтверджуються оглянутими в судовому засіданні та приєднаними до матеріалів справи звітами форми 1-ДФ, які свідчать, що апелянт сплачувала за найманих працівників до бюджету всі платежі.

48. Окремо колегія суддів зауважує, що судом першої інстанції під час вирішення даної справи взагалі не надано правової оцінки доводам та доказам апелянта щодо характеру робіт, які виконувались за трудовими договорами, укладеними позивачем з фізичними особами, не звернуто увагу на докази утримання та перерахування до бюджетів і фондів відповідних податків і зборів, відрахованих під час здійснення розрахунків за виконану роботу (а.с.29-64).

49. Посилання суду першої інстанції на те, що впродовж квітня 2017 року по січень 2018 року характер відвідуваної роботи вказаними працівниками не може свідчити про роботу за сумісництвом є безпідставним, оскільки з копій табелю обліку використання робочого часу за березень - вересень 2017 року вбачається, що наймані працівники працювали по 80-87 годин у місяць (а.с.98, 202-207, 99, 208-210, 100, 211-213), а з листопада по грудень 2017 року та січня по лютий 2018 року (після переведення даних працівників на повну ставку) - по 168-176 годин у місяць (а.с. 214-216, 105, 217, 102).

50. Крім того, в матеріалах справи містяться довідки Семенівського сільського споживчого товариства № 10, № 11 від 25.07.2018, які свідчать про те, що громадяни ОСОБА_5 та ОСОБА_6 працювали у даному товаристві до жовтня 2017 року, тому посилання суду першої інстанції про наявність постійного характеру трудових відносин найманих працівників з позивачем у період з січня по жовтень 2017 є необґрунтованим.

51. Враховуючи наведені обставини, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги, якими спростовані висновки, наведені у судовому рішенні.

VІ. ВИСНОВКИ СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТОМ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ.

52. Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

53. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

54. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

55. Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає.

56. Суд першої інстанції неправильно та неповно встановив обставини, що мають значення для справи, ухвалив судове рішення з неправильним застосуванням норм права, що відповідно до ст.317 КАС України є підставою для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позову.

VІІ. СУДОВІ ВИТРАТИ.

57. Відповідно до ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов"язаних з розглядом справи.

58. Статтею 139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову стороні, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

59. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було сплачено судового збору при подачі позову 2233,80 грн. та 3350,70 грн. при поданні апеляційної скарги, а всього 5584,50 грн. і вони підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Управління Держпраці у Житомирській області.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 задовольнити повністю.

Рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2018 року у справі за адміністративним позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 до Управління Держпраці у Житомирській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу скасувати.

Прийняти нове судове рішення.

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову Управління Держпраці у Житомирській області від 27.04.2018 №ЖИ71/ЖТ926/86/АВ/П/ПТ/ТД-ФС про накладення на Фізичну особу - підприємця ОСОБА_4 штрафу у розмірі 223 380,00 грн.

Стягнути на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 за рахунок бюджетних асигнувань Управління Держпраці у Житомирській області понесені судові витрати у сумі 5584,50 грн.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 01 лютого 2019 року.

Головуючий Мацький Є.М.

Судді Капустинський М.М. Охрімчук І.Г.