Справа № 462/2568/15а
Суддя: Багрій Василь Миколайович
Дата ухвалення: 2019-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2019 рокуЛьвів№ 857/1190/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Багрія В. М.,

суддів Рибачука А. І., Старунського Д. М.,

з участю секретаря судового засідання Федчук М. Р.,

позивачки ОСОБА_1,

представника позивачки Козія Ю. В.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 14 листопада 2018 року (рішення ухвалено у м. Львові судом у складі головуючого судді Румілової Н. М., повний текст рішення виготовлений 26 листопада 2018 року) у справі № 462/2568/15-а за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради про скасування постанови адміністративної комісії у справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради про скасування постанови адміністративної комісії при Залізничній районній адміністрації Львівської міської ради у справі про адміністративне правопорушення.

Позивачка просила скасувати постанову адміністративної комісії від 30 березня 2015 року № 47 про накладення на неї, ОСОБА_1, адміністративного стягнення - штрафу у розмірі 340 грн за порушення статті 152 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП).

Справа розглядалася судами неодноразово.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 14 листопада 2018 року позов задоволено.

Скасовано постанову адміністративної комісії при Залізничній районній адміністрації Львівської міської ради від 30 березня 2015 року про накладення штрафу на ОСОБА_1

Рішення суду першої інстанції оскаржила Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради, подавши на нього апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного з'ясування усіх обставин, що призвело до неправильного вирішення справи. Суд не взяв до уваги, що відповідно до Положення про порядок влаштування огорож у м. Львові, затвердженого рішенням виконкому Львівської міської ради від 09.09.2011 № 834, особа, яка має намір влаштувати огорожу зі сторони житлової вулиці місцевого значення у м. Львові, повинна отримати дозвіл (розпорядження голови районної адміністрації) на проведення таких робіт. Оскільки ОСОБА_1 жодних документів, які б надавали їй дозвіл на встановлення огорожі зі сторони житлової вулиці не надала, адміністративна комісія Залізничної районної адміністрації прийшла до висновку, що така огорожа встановлена позивачкою самочинно, тому прийняла рішення про накладення на ОСОБА_1 штрафу у розмірі 340 грн за порушення статті 152 КУпАП.

Апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції від 14 листопада 2018 року та прийняти нове рішення про відмову позивачці в задоволенні позову.

На апеляційну скаргу ОСОБА_1 подала заперечення, в якому просила залишити апеляційну скаргу відповідача без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Вислухавши суддю-доповідача, позивачку та її представника, які просять апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, дослідивши обставини справи, доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1, суд першої інстанції прийшов до висновку про відсутність підстав для притягнення позивачки до адміністративної відповідальності, передбаченої статтею 152 КУпАП, тому оскаржувану постанову скасував.

Апеляційний суд частково погоджується з такими висновками суду першої інстанції та, надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, враховує таке.

У справі встановлено, що будинок АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності сім'ї ОСОБА_1 та сім'ї ОСОБА_3.

20.02.2015 брат позивачки ОСОБА_3 звернувся з заявою до Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, в якій просив перевірити та вжити заходів щодо самочинно встановленої ОСОБА_1 бетонної огорожі по АДРЕСА_1

05.03.2015 майстром по експлуатації житлового фонду ЛКП «Скнилівок» ОСОБА_4 було складено акт-попередження відносно ОСОБА_1 про порушення нею п. 20.1.24 Правил благоустрою м. Львова, а саме самочинно влаштованої бетонної огорожі розміром 4.00x2.00м біля будинковолодіння АДРЕСА_1.

11.03.2015 головним інженером ЛКП «Скнилівок» ОСОБА_5 складено протокол про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1, в якому зазначено, що вона самовільно встановила бетонну огорожу розміром 4,00x2,00м біля будинковолодіння АДРЕСА_1. При цьому порушила вимоги статті 152 КУпАП та п. 20.1.24 Правил благоустрою м. Львова. Даний протокол складено в присутності свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, які засвідчили, що ОСОБА_1 від підпису та надання пояснень відмовилась.

На підставі вказаного протоколу, 30.03.2015 адміністративною комісією при Залізничній районній адміністрації Львівської міської ради прийнято оскаржувану постанову № 47 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 152 КУпАП.

Статтею 152 КУпАП передбачена відповідальність за порушення державних стандартів, норм і правил у сфері благоустрою населених пунктів, правил благоустрою територій населених пунктів.

Згідно з пунктом 44 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні », виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання встановлення відповідно до законодавства правил з питань благоустрою території населеного пункту, забезпечення в ньому чистоти і порядку, торгівлі на ринках, додержання тиші в громадських місцях, за порушення яких передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до пункту 20.1.24 Правил благоустрою м. Львова, які затверджені ухвалою Львівської міської ради № 376 від 21.04.2011, передбачена адміністративна відповідальність за порушення вимог цих Правил, а саме за самочинне встановлення літніх майданчиків, відгороджень, постійних і тимчасових огорож, риштувань, дорожніх знаків, кіосків, яток стаціонарних, спеціальних конструкцій зовнішньої реклами та несвоєчасна їх перереєстрація, самовільне паркування автомобілів у межах зони паркування.

Як стверджує позивачка, огорожа біля будинковолодіння № 11 по вул. Зоряній у м. Львові була встановлена нею у зв'язку з необхідністю заміни старої огорожі (паркану) у 2008 році. На момент встановлення позивачкою огорожі діяло Положення про порядок влаштування огорож земельних ділянок у м. Львові, затверджене рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради від 07.05.2004 № 412 (далі Положення № 412). Вказане Положення втратило чинність згідно з рішенням виконкому Львівської міської ради від 09.09.2011 № 834, яким затверджено нове Положення про порядок влаштування огорож у м. Львові (далі Положення № 834).

Пунктами 1.2., 1.3. Положення № 412, яке діяло на момент встановлення позивачкою огорожі, було передбачено, що дане Положення регулює порядок влаштування огорож зі сторони магістральних вулиць і доріг, а також житлових вулиць місцевого значення у м. Львові з врахуванням існуючих архітектурних традицій, функціонально-планувальних вимог до забудови вулиць, типології елементів огорож. Дія цього Положення поширюється на всі юридичні та фізичні особи, які мають у користуванні чи у власності земельні ділянки, що підлягають огородженню.

Відповідно до пункту 5.2. Положення № 412, дозвіл на влаштування огорожі надається рішенням виконкому одночасно з наданням дозволу на будівництво об'єкта. Пунктом 5.3 цього ж Положення було передбачено, що у разі проведення реконструкції об'єкта або необхідності проведення робіт по заміні існуючої чи встановленні нової огорожі дозвіл на проведення робіт надає районна адміністрація на підставі розпорядження районної адміністрації згідно з встановленим порядком.

Відповідно до пунктів Положення № 834, яке діяло на момент притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, дане Положення регулює порядок влаштування огорож зі сторони магістральних вулиць і доріг та між суміжними землекористувачами, а також житлових вулиць місцевого значення у м. Львові з врахуванням існуючих архітектурних традицій, функціонально-планувальних вимог до забудови вулиць, типології елементів огорож. Дія цього Положення поширюється на всі юридичні та фізичні особи, які мають у користуванні чи у власності земельні ділянки, що підлягають огородженню.

Згідно з пунктом 5.1 Положення № 834, особа, яка має намір влаштувати огорожу, повинна отримати дозвіл (розпорядження голови районної адміністрації) на проведення таких робіт.

Відповідно до ДБН 360-92** (пункт 7.27, таблиця 7.1), вулиці і дороги в містах поділяються на:

1) магістральні вулиці і дороги:

- загальноміського значення безперервного руху;

- загальноміського значення регульованого руху;

- районного значення;

2) вулиці і дорого місцевого значення:

- житлові вулиці;

- дороги у промислових і комунально-складських зонах;

- проїзди;

- пішохідні вулиці і дороги;

- велосипедні доріжки.

В ході судового розгляду встановлено, що вул. Зоряна у м. Львові (згідно з викопіюванням з Генерального плану м. Львова) є житловою вулицею місцевого значення основним призначенням якої є транспортний (без пропуску вантажного і громадського транспорту) і пішохідний зв'язок на території житлових районів (мікрорайонів), виходи на магістральні вулиці й дороги регульованого руху. ОСОБА_3 того, вул. Зоряна є бічною вул. Любінської, яка є однією з магістральних вулиць Львова.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 було влаштовано огорожу без відповідного дозволу (розпорядження) районної адміністрації зі сторони вул. Зоряна, яка є житловою вулицею місцевого значення у м. Львові.

Враховуючи те, що у позивачки був відсутній дозвіл Залізничної районної адміністрації на встановлення нової огорожі біля будинковолодіння № 11 на вул. Зоряній у м. Львові зі сторони вулиці, у відповідача були правові підстави для притягнення її до адміністративної відповідальності відповідно до статті 152 КУпАП.

Доводи позивачки в частині того, що дозвіл відповідача на встановлення нової огорожі замість старої не був необхідний, в силу наведеного вище, є помилковими.

Разом з тим, згідно з частиною першою статті 268 КУпАП, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржувати постанову у справі.

У наведених положеннях Кодексу визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.

Водночас, вказані положення є законодавчими гарантіями об'єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, реалізація яких можлива лише у разі, якщо між стадією складення протоколу про адміністративне правопорушення і стадією розгляду відповідної справи по суті існуватиме часовий інтервал, достатній для підготовки до захисту кожному, хто притягається до адміністративної відповідальності.

Відповідно до п. 2 частини першої статті 255 КУпАП у справах про адміністративні правопорушення, що розглядаються органами, зазначеними в статтях 218 - 221 цього Кодексу, протоколи про правопорушення, передбачені ст. 152 КУпАП мають право складати посадові особи, уповноважені на те виконавчими комітетами (а у населених пунктах, де не створено виконавчих комітетів, - виконавчими органами, що виконують їх повноваження) сільських, селищних, міських рад.

Як видно з матеріалів справи, протокол про порушення ОСОБА_1 п. 20.1.24 Правил благоустрою м. Львова, ст. 152 КУпАП складено головним інженером ЛКП «Скнилівок» ОСОБА_5 11.03.2015.

Відповідач не подав суду доказів наявності повноважень цієї посадової особи на складання протоколу про адміністративне правопорушення від 11.03.2015 стосовно позивачки ОСОБА_1

30.03.2015 на засіданні адміністративної комісії при Залізничній районній адміністрації було прийнято постанову № 47, якою встановлено, що ОСОБА_1 порушила статтю 152 КУпАП, та у зв'язку з цим вирішено накласти на позивачку штраф у розмірі 340 грн. Позивачка при розгляді її справи на засіданні адміністративної комісії присутньою не була.

Відповідно до частини першої статті 268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення повинна розглядатися в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; за відсутності такої особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Однак, в матеріалах справи відсутні й відповідачем не надані докази того, що ОСОБА_1 належним чином і своєчасно була повідомлена про розгляд справи про адміністративне правопорушення 30.03.2015. В матеріалах справи наявна копія запрошення на засідання адміністративної комісії при Залізничній районній адміністрації, але відсутнє підтвердження вручення такого запрошення позивачці (том 1, а. с. 26). Сама позивачка факт її повідомлення про розгляд справи адміністративною комісією заперечує, пояснивши, що повідомлення про розгляд справи про адміністративне правопорушення вона отримала після засідання адміністративної комісії та прийняття рішення про притягнення її до адміністративної відповідальності.

Реєстр вихідної кореспонденції Залізничної районної адміністрації, а також фіскальні чеки про направлення листів апеляційний суд до уваги взяти не може, оскільки даним реєстром та чеками неможливо підтвердити факт вручення позивачці повідомлення про засідання. ОСОБА_3 того, згідно з інформацією з вказаного реєстру ОСОБА_1 надсилалося повідомлення про засідання адміністративної комісії на 30.04.2015, однак, як встановлено судом, засідання адміністративної комісії, за наслідками якого прийнято оскаржувану постанову, відбулося 30.03.2015 (том 1, а. с. 25-27).

Оскільки адміністративною комісією при Залізничній районній адміністрації не було дотримано процедури притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності відповідно до статті 152 КУпАП та порушено її права як особи, що притягується до адміністративної відповідальності, оскаржувана постанова відповідача не може вважатися правомірною, а тому підлягає скасуванню.

Оскільки суд першої інстанції, приймаючи рішення про задоволення позову, виходив лише з того, що підстави для притягнення позивачки до адміністративної відповідальності відсутні, оскаржуване рішення суду необхідно змінити та задовольнити позов ОСОБА_1 з врахуванням мотивів апеляційного суду, наведених вище.

Керуючись ст. 271, ст. 272, ст. 286, ст. 308, ст. 310, ст. 315, ст. 317, ст. 321, ст. 322, ст. 325 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради задовольнити частково.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 14 листопада 2018 року у справі № 462/2568/15-а в частині мотивів його прийняття змінити.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради про скасування постанови адміністративної комісії у справі про адміністративне правопорушення - задовольнити з врахуванням мотивів, наведених в цій постанові.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В. М. Багрій
судді А. І. Рибачук
Д. М. Старунський