Справа № 520/8668/18
Суддя: Бегунц А.О.
Дата ухвалення: 2019-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2019 р.Справа № 520/8668/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бегунца А.О.,

Суддів: Бершова Г.Є. , Яковенка М.М. ,

за участю секретаря судового засідання Машури Г.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08.11.2018 року, головуючий суддя І інстанції: Котеньов О.Г., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 08.11.18 року по справі № 520/8668/18

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області

про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

08 жовтня 2018 року, позивач, ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, у якому просив суд:

- зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області перерахувати та виплачувати ОСОБА_1 з 27.02.2017 пенсію без обмеження максимальним розміром, в розмірі який обчислено з грошового забезпечення з урахуванням грошової винагороди, грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, розмір яких зазначений у довідці ліквідаційної комісії ГУМВСУ в Харківській області про одноразові додаткові види грошового забезпечення нараховані ОСОБА_1 за період з 01.11.2013 по 31.10.2015 від 22.02.2018 № 702, здійснити виплату суми перерахунку однією сумою, починаючи з 27.02.2017.

Також позивач просив суд, відповідно до ст. 382 Кодексу адміністративного судочинства України встановити судовий контроль за виконанням Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області рішення суду та поданням суду у п'ятнадцятиденний строк з моменту набрання рішенням суду законної сили звіту про виконання рішення суду.

В обґрунтування позову зазначено, що рішенням, яке набрало законної сили, визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, яка полягає в не перерахунку з 27.02.2017 та невиплаті ОСОБА_1 пенсії в розмірі, якій обчислено з грошового забезпечення з урахуванням грошової винагороди, грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, розмір яких зазначений у довідці ліквідаційної комісії ГУМВС України в Харківській області про одноразові додаткові види грошового забезпечення, нараховані за період з 01.11.2013 по 31.10.2015 від 22.02.2018 № 702. Проте відповідач не припинив протиправну бездіяльність, позивачу не перерахована з 27.02.2017 та невиплачена пенсія в розмірі, який обчислено з грошового забезпечення з урахуванням грошової винагороди, грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, розмір яких зазначений у довідці ліквідаційної комісії ГУМВСУ в Харківській області про одноразові додаткові види грошового забезпечення нараховані ОСОБА_1 за період з 01.11.2013 по 31.10.2015 від 22.02.2018 № 702.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 08.11.2018 позовні вимоги задоволено.

Зобов'язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області перерахувати та виплатити ОСОБА_1 з 27.02.2017 пенсію без обмеження максимальним розміром, в розмірі який обчислено з грошового забезпечення з урахуванням грошової винагороди, грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, розмір яких зазначений у довідці ліквідаційної комісії ГУМВСУ в Харківській області про одноразові додаткові види грошового забезпечення нараховані ОСОБА_1 за період з 01.11.2013 по 31.10.2015 від 22.02.2018 № 702, здійснити виплату суми перерахунку однією сумою, починаючи з 27.02.2017.

Не погодившись з вказаним рішенням, відповідачем, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області, подано апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просить рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08.11.2018 скасувати та ухвалити судове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування позовних вимог заявник зазначає, що відповідно до ст.43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" для обчислення розміру пенсії за вислугу років особі, яка проходила службу в органах внутрішніх справ враховується оклад за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентна надбавка за вислугу років, а також щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премія, фактично отримувані вказаною особою, тобто ті, які у відповідності до п.1 постанови Кабінету Міністрів України "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" мають постійний (щомісячний) характер. Такі види грошового забезпечення як матеріальна допомога на оздоровлення та матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, тощо є разовими платежами і за своєю суттю є державними соціальними гарантіями, заохочувальними виплатами, та не входять до додаткового грошового забезпечення з якого здійснюється розрахунок розміру пенсії.

Відзив на апеляційну скаргу не надано.

У судове засідання до суду апеляційної інстанції сторони не з'явились, про день, час та місце слухання справи повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили, у зв'язку з чим відповідно до ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) колегія суддів вважає за можливим розглянути справу по суті.

Відповідно до ч.4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач є пенсіонером органів внутрішніх справ, що підтверджується копією протоколу за пенсійною справою - НОМЕР_1 (МВС) від 07.11.2015.

Пенсія позивачу призначена на підставі Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області позивачеві призначена та виплачується пенсія за вислугу років, обрахована на підставі наданих документів, в тому числі довідки про додаткові види грошового забезпечення для обчислення пенсії.

Зі змісту вказаної довідки судом встановлено, що вона не містить показників грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових, щомісячної додаткової грошової винагороди.

26 лютого 2018 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області з заявою про здійснення перерахунку призначеної пенсії з урахуванням відомостей викладених у довідці № 702 від 22.02.2018.

Листом від 19.03.2018 № 1896/Б-14 позивачеві відмовлено у перерахунку пенсії з тих підстав, що вказані виплати не включаються у грошове забезпечення для здійснення перерахунку пенсії.

Зазначені обставини досліджувались судом у справі №820/4119/18. Рішення по зазначеній справі набрало законної сили.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 04.07.2018 по справі №820/4119/18 визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, яка полягає в не перерахунку з 27.02.2017 та невиплаті ОСОБА_1 пенсії в розмірі, якій обчислено з грошового забезпечення з урахуванням грошової винагороди, грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, розмір яких зазначений у довідці ліквідаційної комісії ГУМВС України в Харківській області про одноразові додаткові види грошового забезпечення, нараховані за період з 01.11.2013 по 31.10.2015 від 22.02.2018 № 702.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що вони є обґрунтованими та підтвердженими матеріалами справи.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, з урахуванням наступного.

Згідно ч. 3 ст. 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", пенсії особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей обчислюються з розміру грошового забезпечення, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Статтею 41 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" встановлено, що до виплат (доходів), що враховуються в заробітну плату (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, належать, зокрема: суми виплат, отримуваних застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких згідно з цим самим Законом були фактично нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески; суми виплат, отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування.

Пунктом 7 Порядку обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їх сімей, який затверджено постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 визначено, що Пенсії обчислюються з розміру грошового забезпечення, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування з урахуванням таких його видів: відповідних окладів за посадою, військовим (спеціальним) званням (для осіб рядового і начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту щомісячної надбавки за спеціальне звання) та відсоткової надбавки за вислугу років у розмірах, установлених за останньою штатною посадою, займаною перед звільненням; щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення, крім щомісячних надбавок (доплат), установлених особам, які мають право на пенсію за вислугу років згідно із законодавством і залишені за їх згодою та в інтересах справи на службі) та премії. Розмір щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії визначається за 24 останні календарні місяці служби підряд перед звільненням.

Згідно з ч. 2 ст. 9 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Частиною 1 ст. 10-1 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" також гарантовано право військовослужбовців, крім військовослужбовців строкової служби, на щорічну основну відпустку із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення.

Умови, розмір та порядок виплати військовослужбовцям зазначеної допомоги визначені постановою Кабінету Міністрів України "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 07 листопада 2007 року №1294 (далі - Постанова КМУ №1294) та Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженою наказом Міністра оборони України від 11 червня 2008 року № 260 та зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 14 липня 2008 року за № 638/15329 (далі - Інструкція).

Розмір грошової допомоги на оздоровлення визначається виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення), на які військовослужбовець має право за займаною ним штатною посадою на день вибуття в щорічну основну відпустку (пп. 3 п. 5 Постанови Кабінету міністрів України №1294, пп. 30.4 п. 30 розділу ХХХ Інструкції).

Колегія суддів зазначає, що вказаними нормативними актами також регламентовано умови та порядок виплати військовослужбовцям матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань.

З аналізу наведених норм встановлено, що вищезазначені допомоги є одноразовими додатковими видами грошового забезпечення, які відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" відносяться до складу грошового забезпечення військовослужбовців та повинні були враховані при визначенні розміру грошового забезпечення для призначення пенсії позивачу, за умови сплати з них єдиного внеску.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду Касаційного адміністративного суду від 20.02.2018 по справах №346/2949/17, №335/2071/15-а, від 14.03.2018 №272/963/17.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що з сум нарахованих матеріальної допомоги на оздоровлення до відпустки, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та грошової винагороди сплачені страхові внески. Таким чином, враховуючи вище наведені норми слід дійти висновку, що в даному випадку вказані суми мають бути віднесені до складу грошового забезпечення позивача, з розміру якого обчислюється пенсія

Колегія суддів зазначає, що визнання протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, яка полягає в не перерахунку з 27.02.2017 року та невиплаті ОСОБА_1 пенсії в розмірі, якій обчислено з грошового забезпечення з урахуванням грошової винагороди, грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, розмір яких зазначений у довідці ліквідаційної комісії ГУМВС України в Харківській області про одноразові додаткові види грошового забезпечення, нараховані за період з 01.11.2013 по 31.10.2015 від 22.02.2018 № 702 були предметом дослідження у справі №820/4119/18. Рішення по зазначеній справі набрало законної сили, а тому не підлягає доказуванню.

Також, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що зобов'язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області перерахувати та виплатити ОСОБА_1 з 27.02.2017 пенсію без обмеження максимальним розміром, в розмірі який обчислено з грошового забезпечення з урахуванням грошової винагороди, грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, розмір яких зазначений у довідці ліквідаційної комісії ГУМВСУ в Харківській області про одноразові додаткові види грошового забезпечення нараховані ОСОБА_1 за період з 01.11.2013 по 31.10.2015 від 22.02.2018 № 702, здійснити виплату суми перерахунку однією сумою, починаючи з 27.02.2017 є належним способом відновлення порушеного права позивача, а також слугуватиме меті усунення порушень, допущених відповідачем у спірних правовідносинах з огляду на наступне.

Відповідно до ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Стаття 6 КАС України встановлює, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Суд враховує судову практику Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 13.01.2011 (остаточне) по справі "ЧУЙКІНА ПРОТИ УКРАЇНИ" (CASE OF CHUYKINA v. UKRAINE) (Заява №28924/04) констатував, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов'язків.

Таким чином, стаття 6 Конвенції втілює "право на суд", в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. the United Kingdom), пп. 28 - 36, Series A №18).

Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати "вирішення" спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні.

Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення у справах "Мултіплекс проти Хорватії" (Multiplex v. Croatia), заява №58112/00, п. 45, від 10 липня 2003 року, та "Кутіч проти Хорватії" (Kutic v. Croatia), заява №48778/99, п. 25, ECHR 2002-II).

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об'єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист. Крім того, суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов'язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Засіб захисту, повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, "ефективний засіб правового захисту" у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що задоволення позовних вимог щодо зобов'язання відповідача перерахувати та виплатити позивачу пенсію у визначений судом спосіб є дотриманням судом гарантій на те, що спір між сторонами буде остаточно вирішений.

Також суд керується приписами ч. 4 ст. 245 КАС України, за змістом якої у разі визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії, суд може зобов'язати відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Щодо посилань відповідача в апеляційній скарзі стосовно порушених строків для звернення до суду з даним позовом, колегія суддів зазначає, що протиправна бездіяльність відповідача, яка полягає в не перерахунку з 27.02.2017 року та невиплаті ОСОБА_1 пенсії в розмірі, якій обчислено з грошового забезпечення з урахуванням грошової винагороди, грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, розмір яких зазначений у довідці ліквідаційної комісії ГУМВС України в Харківській області про одноразові додаткові види грошового забезпечення, нараховані за період з 01.11.2013 по 31.10.2015 від 22.02.2018 № 702 встановлена рішенням Харківського окружного адміністративного суду у справі № 820/4119/18 від 04.07.2018, що набрало законної сили 25.09.2018 на підставі ухвали Харківського апеляційного адміністративного суду, тому у суду як на стадії відкриття провадження, так і під час розгляду справи відсутні підстави для застосування до позивача вимог ст. 123 КАС України.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вимога позивача про зобов'язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення протягом 15 днів з дня набрання ним чинності, є правом, а не обов'язком суду, а тому підстави для встановлення контролю за виконанням даного рішення шляхом зобов'язання відповідача подати звіт про виконання відсутні.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових та службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Відповідно до частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Згідно із ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визначе, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та працесуального права.

Таким чином, колегія суддів, переглянувши рішення суду першої інстанції, дійшла висновку, що при прийнятті рішення, суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 310, 315, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08.11.2018 року по справі № 520/8668/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)А.О. Бегунц
Судді(підпис) (підпис) Г.Є. Бершов М.М. Яковенко
Повний текст постанови складено 08.02.2019 року