Справа № 808/266/18
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2019-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

29 січня 2019 року м. Дніпросправа № 808/266/18

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Дурасової Ю.В. (доповідач),

суддів: Ясенової Т.І., Суховарова А.В.,

секретар судового засідання: Троянов А.С.

за участю: представника позивача: Фролкова Володимира Анатолійовича

представника третьої особи без самостійних вимог:

Цецика Івана Михайловича

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Украгропром»

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 08.02.2018 (суддя Стрельнікова Наталя Вікторівна)

у справі за адміністративним позовом Державного підприємство "Дослідне господарство "Таврія" Донецької державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України" до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області про визнання протиправною та скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Державне підприємство "Дослідне господарство "Таврія" Донецької державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України", звернулось до суду з адміністративним позовом до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області (далі - відповідач), в якому позивач з урахуванням уточнень, просив суд:

- визнати протиправною та скасувати постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника від 15.01.2018 по зведеному виконавчому провадженню №44561389, якою було накладено арешт на 2163га посівів озимої пшениці, винесену працівником відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області.

Позов обґрунтовано тим, що відповідно до постанови Запорізького окружного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 808/33/17 відповідача було зобов'язано провести виконавчі дії по зведеному виконавчому провадженню № 44561389/7 в порядку визначеному ст. 34, 35 та 37 Закону України "Про виконавче провадження" та застосувати положення ч. 3 ст. 4 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень". Позивач повідомив відповідача про наявність обставин визначених ст. 4 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", та просив надіслати виконавчі документи по зведеному виконавчому провадженню до центрального органу виконавчої влади для безспірного списання коштів на рахунок органу державної виконавчої служби або стягувачів та зупинити вчинення виконавчих дій по зведеному виконавчому провадженню в порядку ст.ст. 34 та 35 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції станом на 05.10.2016) до моменту повідомлення по перерахування коштів на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби або стягувачу. Між тим, відповідачем не виконується рішення суду, а навпаки 30.05.2017 та 12.07.2017 державним виконавцем знову винесені постанови у зведеному виконавчому провадженні №44561389, про накладення арешту на всі посіви соняшника та ярого ячменю, 250 тон пшениці врожаю 2017 року та 100 тон ячменю, які оскаржені позивачем у судовому порядку та скасовані судовими рішеннями у справах №808/1750/17 та №808/2227/17. 15.01.2018 державним виконавцем знов винесено постанову про опис та арешт майна по зведеному виконавчому провадженню №44561389, якою описано та накладено арешт на майбутній врожай пшениці 2018 року. Представник позивача наголошує, що арештовані зернові культури є основним засобом виробництва, що забезпечують ведення виробничої діяльності підприємства та на які встановлено мораторій, відповідно до Закону України "Про введення мораторію на примусову реалізацію майна". З урахуванням викладеного просить визнати протиправною та скасувати постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника від 15.01.2018 по зведеному виконавчому провадженню №44561389.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що постанова державного виконавця містить опис майна, на яке накладено арешт, а саме: майбутній врожай озимої пшениці, розташований на земельних ділянках боржника на площі 2163 га за адресою Запоріька область, Веселівський район, с. Таврія, вул. Центральна, буд. 6 та прилегла територія, тобто державним виконавцем накладено арешт та складено опис майна, яке на час складення спірної постанови ще не існує, при цьому згідно вказаної постанови про накладення арешту на майно не можливо ідентифікувати майно та земельні ділянки на яких має бути майбутній урожай. При цьому неможливо скласти опис майна, яке ще не існує; опис майна слід здійснювати з врахуванням суми стягнення. Суд першої інстанції також дійшов висновку, що державним виконавцем не доведено дотримання ним під час складення спірної постанови вимог ч.3 ст. 56 та ч.6 ст. 48 Закону №1404 щодо звернення стягнення на майно боржника у розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця, таким чином суд дійшов висновку про те, що під час складення спірної постанови відповідач діяв не на підставі, не у межах повноважень та не у спосіб, що визначені Конституцією та Законами України; необґрунтовано, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, не розсудливо та не пропорційно.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Украгропром» подано апеляційну скаргу (особа, не брала участі у справі в суді першої інстанції, однак вважає, що рішенням суду першої інстанції порушено її права та інтереси). Просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Вважає, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вказує на те, що заявник апеляційної скарги (ТОВ «Торговий дім «Украгропром») є одним із стягувачів у зведеному виконавчому провадженні, яке безпосередньо стосується майнових прав Товариства «Торговий дім «Украгропром» як стягувача. Зазначає, що у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення, а отже, при здійсненні розшуку майна боржника, може постати питання про звернення стягнення на майбутній врожай. Вважає, що інше майно, на яке можна було звернути стягнення, у ДП "Дослідне господарство "Таврія" було відсутнє, тому державним виконавцем правомірно накладено арешт на майбутній врожай. Положенням статті 2 ЗУ «Про введення мораторію на примусову реалізацію майна» встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення. Зазначає, що дія мораторію не поширюється на ту частину майнових активів підприємства, що обліковуються як оборотні: гроші та їх еквіваленти, що не обмежені у використанні, інші активи, призначені для реалізації чи споживання протягом операційного циклу або протягом дванадцяти місяців з дати складання балансу. Тому вважає, що оборотні активи державних підприємств можуть бути примусово реалізовані для задоволення вимог кредиторів. Оскільки майно, за рахунок якого можливо провести стягнення у боржника є в наявності, тому відсутні підстави для застосування положень статті 4 ЗУ №4901-VІ щодо виконання рішення суду за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду (а.с. 3-12 т. 2).

Позивачем до суду апеляційної інстанції подано відзив на апеляційну скаргу, згідно якого просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Посилається на те, що в позові позивач просив визнати протиправною та скасувати постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника від 15.01.2018 по зведеному виконавчому провадженню №44561389, якою накладено арешт на 2163га посівів озимої пшениці. Зазначає, що спірним в межах даної справи є питання правомірності винесення зазначеної постанови. Тобто позивач оскаржує безпосередньо дії посадової особи та документ, який був складений посадовою особою. Зазначає, що в силу ч. 3 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт накладається у розмірі суми стягнення, водночас арешт рухомого майна можливий лише після його опису, при цьому сам опис майна відбувається виключно у присутності понятих (ч. 2 ст. 22). В даному випадку арешт і опис відбувалися без участі понятих. В постанові відсутня ідентифікація описаного майбутнього врожаю, а також місце розташування земельних ділянок (не зазначені номери полів, кадастрові номери земельних ділянок), не зазначена вартість описаного майна (а.с. 68-72 т. 2).

Відповідачем у справі (представникам Управлінням державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області) також подано відзив на апеляційну скаргу, згідно якого просить апеляційну скаргу задовольнити. Посилається на те, що в суді першої інстанції представником відповідача наголошувалося на те, що ухвалою ВАСУ від 23.11.2017 року по справі №К/800/18923/17 зупинено виконання Запорізького окружного адміністративного суду від 22.02.2017 року та ухвали Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 23.05.2017 року. Тому, зобов'язання щодо передачі до органів казначейського обслуговування виконавчих проваджень, які підпадають під дію ЗУ «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» - згідно судового рішення по справі №808/336/17 - зупинено до вирішення судом касаційної інстанції спору. Отже державний виконавець мав правові підстави для прийняття постанови від 15.01.2018 року про опис та арешт майна/коштів боржника. Зазначає, що дії державного виконавця, проведені 15.01.2018 року правомірні, оскільки згідно листа Державного підприємства "Дослідне господарство "Таврія" від 27.12.2017 року встановлено, що господарство засіяло 2163га озимої пшениці під врожай 2018 року. Відповідно до с. 2 ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець організовує розшук майна боржника шляхом подання запитів до відповідних органів або шляхом проведення перевірки інформації про майно чи доходи боржника, що містяться в базах даних і реєстрах, та перевірки майнового стану боржника за місцем проживання/перебування. Арешт майна полягає у проведенні його опису, оголошенні заборони розпоряджатися ним, а в разі потреби - в обмеженні права користуватися майном або його вилученні в боржника та передачі на збереження іншим особам. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке не може бути накладено стягнення. А тому, при здійсненні розшуку майна боржника може постати питання про звернення стягнення на майбутній врожай. 15.01.2018 державним виконавцем здійснено вихід за юридичною адресою боржника з метою виявлення та проведення опису майна на яке можливо звернути стягнення. В ході проведення виконавчих дій, було виявлено наявність майбутнього врожаю озимої пшениці на земельних ділянках боржника площею 2163га. Постановою про опис та арешт майна/коштів боржника від 15.01.2018 року описано і арештовано майбутній врожай озимої пшениці на загальній площі 2163га. Зазначає, що постановою про виправлення помилки від 30.01.2018 року виправлено допущену помилку в даті постанови з 15.01.2017 року на 15.01.2018 року. Вважає помилковим та хибним висновок суду першої інстанції щодо складання державним виконавцем опису майна, а саме щодо майбутнього врожаю пшениці, яке не існує на час прийняття постанови від 15.01.2018 року (а.с. 198-204 т. 2).

У судовому засіданні представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Украгропром» (особа, що подала апеляційну скаргу) підтримав доводи апеляційної скарги, просить апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати. Надав пояснення аналогічні викладеним в апеляційній скарзі. Суду також пояснив, що державний виконавець правомірно прийняв постанову про опис та арешт майна боржника від 15.01.2018 року, оскільки розшук іншого майна боржника не дав результатів, водночас, оскільки майно, за рахунок якого можливо провести стягнення у боржника є в наявності, тому відсутні підстави для застосування положення статті 4 ЗУ №4901-VІ щодо виконання рішення суду за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Представник позивача (Державного підприємство "Дослідне господарство "Таврія" Донецької державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України") проти апеляційної скарги заперечив, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Надав пояснення, аналогічні, зазначеним в відзиві на апеляційну скаргу. Також зазначив, що позивач є Державним підприємством та оскаржує постанову про опис та арешт майна від 15.01.2018 року, оскільки при прийнятті постанови державним виконавцем порушено ряд норм ЗУ «Про виконавче провадження» та норми ЗУ «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, внаслідок наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що Державне підприємство "Дослідне господарство "Таврія" Донецької державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України" зареєстровано 29.10.1993, основним видом діяльності є вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур. Відповідно до п. 1.1. Статуту, підприємство засноване на основі державної власності, перебуває у віддані Національної академії аграрних наук України, як органу управління державним майном.

На виконанні у відділі примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області перебуває зведене виконавче провадження №44561389 щодо стягнення з Державного підприємства "Дослідне господарство "Таврія" Донецької державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України" 12 481 706 грн. 83 коп. в кількості 19 проваджень.

15.01.2018 старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізької області Половніковим Р.С. винесено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника у зведеному виконавчому провадженні №44561389 про накладення арешту на майбутній врожай озимої пшениці 2018 року розташований на земельних ділянках боржника на площі 2163 га за адресою: Запорізька область, Веселівський район, селище Таврія, вул. Центральна, 6 та прилегла територія.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що до даних правовідносин суд першої інстанції правильно застосував норми Конституції України, Закону України "Про виконавче провадження" 02.06.2016 № 1404-VIII, Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 05.06.2012 року №4901-VI.

Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини.

Так, відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" 02.06.2016 № 1404-VIII, який набрав чинності 05.10.2016 (далі - Закон №1404), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Отже, дії органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень регламентовані не тільки Законом України "Про виконавче провадження", а й іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Закону України "Про виконавче провадження".

Положеннями ст.2 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад:

1) верховенства права;

2) обов'язковості виконання рішень;

3) законності;

4) диспозитивності;

5) справедливості, неупередженості та об'єктивності;

6) гласності та відкритості виконавчого провадження;

7) розумності строків виконавчого провадження;

8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями;

9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Таким чином, згідно з пунктом 9 частини першої статті 2 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження здійснюється з дотриманням, зокрема, таких засад, як забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Частинами 1 та 2 ст. 15 Закону України "Про виконавче провадження", передбачено, що сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ.

Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов'язок щодо виконання рішення.

Згідно із ч.1 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження", виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Водночас, гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів визначених Законом України "Про виконавче провадження", та особливості їх виконання встановлюються Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" від 05.06.2012 № 4901-VI.

Так, Закон України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" встановлює гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України "Про виконавче провадження" та особливості їх виконання (ч. 1 ст. 1 цього Закону), саме цим Законом затверджено порядок погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою.

Відповідно до частини 1 ст. 2 Закон України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов'язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є, зокрема, державне підприємство.

Стаття 4 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" передбачає особливості виконання рішень суду про стягнення коштів з державного підприємства.

Зокрема, частинами 1, 2 статті 4 Закон України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" у разі якщо рішення суду про стягнення коштів з державного підприємства не виконано протягом 6-ти місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, його виконання здійснюється за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Отже, вказаним Законом передбачена спеціальна норма для виконання рішення суду про стягнення коштів з державного підприємства.

Так, відповідно до ч. 1 та 2 ст. 4 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», виконання рішень суду про стягнення коштів з державного підприємства здійснюється в порядку, визначеному Законом України "Про виконавче провадження", з урахуванням особливостей, встановлених Законом.

Таким чином, державний виконавець зобов'язаний враховувати і норми Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

Водночас, колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги Закон України «Про введення мораторію на примусову реалізацію майна» від 29.11.2001 року № 2864-ІІІ. Цей Закон спрямований на забезпечення економічної безпеки держави, недопущення руйнування цілісних майнових комплексів державних підприємств, захисту інтересів держави під час реалізації майна господарських товариств, у статутних капіталах яких частка держави становить не менше 25%.

Стаття 1 Закону України «Про введення мораторію на примусову реалізацію майна» вказує: «Встановити мораторій на застосування примусової реалізації майна державних підприємств та господарських товариств, у статутних капіталах яких частка держави становить не менше 25%, до вдосконалення визначеного законами України механізму примусової реалізації майна.

Отже, вищезазначені норми діють на захист майна державних підприємств в разі застосування примусової реалізації їх майна.

Матеріалами справи підтверджено, що в силу свого Статуту Державне підприємство "Дослідне господарство "Таврія" Донецької державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України" - є державним підприємством; при цьому учасники справи не спростовують інформацію, що частка майна в статутному фонді Державного підприємства "Дослідне господарство "Таврія" Донецької державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України"становить 100% (а.с. 17).

Також колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги статтю 2 Закону України «Про введення мораторію на примусову реалізацію майна», згідно якої зазначено, що для цілей цього Закону під примусовою реалізацією майна підприємств розуміється відчуження об'єктів нерухомого майна та інших основних засобів виробництва, що забезпечують ведення виробничої діяльності цими підприємствами, а також акцій (часток, паїв), що належать державі в майні інших господарських товариств і передані до статутних капіталів цих підприємств, якщо таке відчуження здійснюється шляхом: звернення стягнення на майно боржника за рішеннями, що підлягають виконанню Державною виконавчою службою, крім рішень щодо виплати заробітної плати та інших виплат, що належать працівнику у зв'язку із трудовими відносинами, та рішень щодо зобов'язань боржника з перерахування фондам загальнообов'язкового державного соціального страхування заборгованості із сплати внесків до цих фондів, яка виникла до 1 січня 2011 року, та з перерахування органам Пенсійного фонду України заборгованості із сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Досліджуючи питання чи є майбутній урожай Державного підприємства "Дослідне господарство "Таврія" іншими основними засобами виробництва, що забезпечують ведення виробничої діяльності цими підприємствами, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

На думку колегії суддів апеляційної інстанції постанова державного виконавця про опис та арешт майна від 15.01.2018 року складена з порушенням и ст. ст. 1, 2 Закону України "Про введення мораторію на примусову реалізацію майна", оскільки саме врожай для науково-дослідного господарства забезпечує підприємству ведення виробничої діяльності.

Оскільки частиною 3 ст. 4 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» встановлено, що протягом 10-ти днів з дня встановлення державним виконавцем факту наявності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до пунктів 2-4, 9 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження", крім випадків, коли стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій, але не пізніше строку, встановленого частиною 2 цієї статті, то керівник відповідного органу державної виконавчої служби зобов'язаний був подати до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування стягувачу коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України, про що повідомити в установленому порядку стягувача.

Досліджуючи пункти 2-4, 9 частини 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження", колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що вказаною нормою регламентовано повернення виконавчого документа стягувачу, зокрема, якщо (пункти 2-4, 9):

- п. 2) у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними;

- п. 3) стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, нереалізоване під час виконання рішення, за відсутності іншого майна, на яке можливо звернути стягнення;

- п. 4) стягувач перешкоджає проведенню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат виконавчого провадження, передбачене статтею 43 цього Закону, незважаючи на попередження виконавця про повернення йому виконавчого документа;

- п. 9) законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Таким чином, з урахуванням норм Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» керівник відповідного органу державної виконавчої служби (т.т. керівник відповідача) мав подати до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування стягувачу коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України, про що повідомляє в установленому порядку стягувача.

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що позивач зазначає, що відповідачем (державним виконавцем) неправомірно не застосовано ст. 4 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», оскільки законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника - державного підприємства, при цьому, особа, що подає апеляційну скаргу зазначає, що не було підстав для застосовування вимог статті 4 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», оскільки у Державного підприємства було наявне інше майно, на яке можливо звернути стягнення.

Для з'ясування даного питання та встановлення істини у справі, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити докази, що стосуються дій державного виконавця про встановлення ним факту наявності або відсутності іншого майна боржника, на яке можливо звернути стягнення.

Так, представник відповідача у відзиві на апеляційну скаргу зазначає, що дії державного виконавця, проведені 15.01.2018 року правомірні, оскільки згідно листа Державного підприємства "Дослідне господарство "Таврія" від 27.12.2017 року встановлено, що господарство засіяло 2163га озимої пшениці під врожай 2018 року, що підтверджує наявність іншого майна, на яке можливо звернути стягнення.

З цього приводу колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець організовує розшук майна боржника шляхом подання запитів до відповідних органів або шляхом проведення перевірки інформації про майно чи доходи боржника, що містяться в базах даних і реєстрах, та перевірки майнового стану боржника за місцем проживання/перебування.

Вказана норма чітко передбачає організацію саме державним виконавцем розшуку майна боржника та встановлює шляхи розшуку, а саме: подання запитів до відповідних органів або проведення перевірки інформації про майно чи доходи боржника, що містяться в базах даних і реєстрах, а також перевірка майнового стану боржника за місцем проживання/перебування.

Відповідач, посилаючись, на зазначену статтю вказує на те, що згідно листа Державного підприємства "Дослідне господарство "Таврія" від 27.12.2017 року було встановлено, що господарство засіяло 2163га озимої пшениці під врожай 2018 року. Отже, відповідні запити до органів, перевірка інформації, що міститься в реєстрах та базах даних, що можуть свідчити про майно боржника - державним виконавцем не здійснювалася. При цьому, достовірність інформації, яка міститься в листі від 27.12.2017 року також не перевірена державним виконавцем та не співставлена з відповідними реєстрами, базами даних та ін. Отже, державним виконавцем встановлена наявність майна у боржника виходячи з листа від 27.12.2017 року, а не у відповідності до ч. 2 ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідач також зазначає, що в ході проведення виконавчих дій, виявлено наявність майбутнього врожаю озимої пшениці на земельних ділянках боржника площею 2163 га.

При цьому, в силу ч. 5 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» у постанові про опис та арешт майна (коштів) боржника обов'язково зазначаються розмір земельної ділянки, цільове призначення, наявність комунікацій тощо - якщо опису підлягає земельна ділянка. Оскільки майбутній врожай, безпосередньо пов'язаний з земельною ділянкою на якій він зростає, то зазначення земельної ділянки є необхідністю, оскільки засіяне зерно невідривне від землі та до зняття врожаю має ознаки нерухомого.

Колегія суддів апеляційної інстанції також бере до уваги, що в постанові державного виконавця про опис та арешт майна/коштів боржника (а.с. 11-14 т. 1) зазначено - розмір земельної ділянки площею 2163га, майбутній урожай з якої підлягає опису та арешту, натомість, не зазначено кадастровий номер земельної ділянки для ідентифікації земельної ділянки майбутній урожай з якої підлягає опису і арешту.

Так, боржником є державне підприємство зі 100% часткою держави в особі Національної академії аграрних наук України. В силу пункту 4.4 Статуту передбачено, що земельні ділянки, які надані в постійне користування підприємству для розміщення його об'єктів, здійснення науково-дослідної та господарської діяльності, виробництва оригінального, елітного та репродуктивного насіння, вирощування садивного матеріалу сільськогосподарських культур, кормів для племінних тварин і пропаганди ведення товарного сільськогосподарського виробництва, визначених Статутом Академії і цим Статутом, є державною власністю.

З матеріалів справи вбачається, що під час примусового виконання зведеного виконавчого провадження № 44561389 старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Запорізькій області Половніковим Р.С. прийнято постанову від 12 липня 2017 року, якою накладено арешт на 250 тонн пшениці врожаю 2017 року та 100 тонн ячменю врожаю 2017 року.

Водночас постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 808/33/17, яка набрала законної сили 23 травня 2017 року, встановлено обов'язок відповідача провести виконавчі дії по зведеному виконавчому провадженню № 44561389/7 в порядку визначеному статтями 34, 35, 37 Закону України "Про виконавче провадження" та застосувати положення частини третьої статті 4 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", а саме надіслати виконавчі документи по зведеному виконавчому провадженню до центрального органу виконавчої влади для безспірного списання коштів на рахунок органу державної виконавчої служби або стягувачів та зупинити вчинення виконавчих дій по зведеному виконавчому провадженню в порядку статей 34, 35 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції станом на 05.10.2016) до моменту повідомлення про перерахування коштів на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби або стягувачу.

За таких обставин Верховний Суд в силу Постанови від 19.09.2018 року у справі №808/2227/17 погодився з висновками судів попередніх інстанцій про протиправність постанови державного виконавця від 12 липня 2017 року про опис та арешт майна (коштів) боржника від 12 липня 2017 року по зведеному виконавчому провадженню № 44561389/7, оскільки на момент її прийняття було наявне судове рішення у справі № 808/33/17, яке набрало законної сили 23 травня 2017 року, та яке підлягало обов'язковому виконанню станом на 12 липня 2017 року шляхом надіслання виконавчих документів по зведеному виконавчому провадженню до центрального органу виконавчої влади для безспірного списання коштів на рахунок органу державної виконавчої служби або стягувачів та зупинення вчинення виконавчих дій до моменту повідомлення про перерахування коштів на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби або стягувачу (а.с. 26-27 т. 3).

Так, Верховний Суд Постановою від 19.09.2018 року у справі №808/2227/17 відмовив Управлінню державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області в задоволенні касаційної скарги щодо визнання протиправною та скасування постанови про опис та арешт майна боржника по зведеному виконавчому провадженню, зазначивши, що під час примусового виконання зведеного виконавчого провадження № 44561389 старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Запорізькій області Половніковим Р.С. протиправно прийнята постанова про опис та арешт майна (коштів) боржника (від 12 липня 2017 року) по зведеному виконавчому провадженню (а.с. 26-27 т. 3).

З огляду на викладене, а також з огляду на висновки Верховного Суду, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, рішення суду першої інстанції є правильним, обґрунтованим, таким, що відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Доводи, які містяться в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції та обставин справи не спростовують.

З огляду на результати апеляційного розгляду справи, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Украгропром» на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 08.02.2018 - залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 08.02.2018 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили 29.01.2019 та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів в порядку та строки передбачені ст. 328, 329 КАС України з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Вступну та резолютивну частини постанови проголошено 29.01.2019.

В повному обсязі постанова виготовлена 04.02.2019.

Головуючий - суддя Ю.В. Дурасова

суддя Т.І. Ясенова

суддя А.В. Суховаров