Справа № 0540/7597/18-а
Суддя: Міронова Галина Михайлівна
Дата ухвалення: 2019-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2019 року справа №0540/7597/18-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд колегією суддів у складі: головуючого судді Міронової Г.М., суддів Арабей Т.Г., Геращенко І.В., за участю секретаря судового засідання - Тішевського В.В., за участю представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача Груєнка С.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2018 р. (у повному обсязі складено та підписано 24 жовтня 2018 року у м. Слов'янськ) у справі № 0540/7597/18-а (головуючий І інстанції суддя Голубова Л.Б.) за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Головного управління ДФС у Донецькій області про визнання протиправними та часткове скасування податкових повідомлень-рішень № від 10 травня 2018 року та № від 10 травня 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 (далі - позивач) 27.08.2018 звернувся до суду з позовом до Головного управління ДФС у Донецькій області (далі - відповідач), просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 10.05.2018 року № в частині збільшення за період з 01.01.2016 року по 07.06.2016 рік включно сум грошового зобов'язання з оренди за земельні ділянки м. Бахмут на загальну суму 99526, 70 грн.; податкове повідомлення-рішення від 10.05.2018 року № в частині збільшення за період з 01.01.2016 року по 07.06.2016 року включно сум грошового зобов'язання з оренди за земельні ділянки м. Соледар на загальну суму 14942, 18 грн.; вирішити питання судових витрат (а.с. 3-9).

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2018 року у справі № 0540/7597/18-а позовні вимоги задоволені.

Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Донецькій області № від 10 травня 2018 року в частині збільшення за період з 01.01.2016 року по 07.06.2016 року включно сум грошового зобов'язання з оренди за земельні ділянки у м. Бахмут за загальну суму 78935,62 гривень та № від 10 травня 2018 року в частині збільшення за період з 01.01.2016 року по 07.06.2016 року включно сум грошового зобов'язання з оренди за земельні ділянки у м. Соледар за загальну суму 11355,94 гривень.

Вирішено питання судових витрат (а.с. 165-167).

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що під час винесення рішення не враховані приписи ст. 2 та ст. 7 Податкового кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову - без змін.

Представник відповідача доводи апеляційної скарги підтримав у повному обсязі.

Представник позивача проти доводів заперечувала.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 зареєстрований та обліковується в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців з 30 липня 2007 року, про що зазначено у витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 13-15).

Позивач перебуває на обліку як платник податків у Артемівській (Бахмутській) ОДПІ Головного управління ДФС у Донецькій області з 31 липня 2007 року, про що зазначено у витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 14).

Фахівцями Головного управління ДФС у Донецькій області проведено документальну позапланову виїзну перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 з питань дотримання вимог податкового законодавства щодо правильності нарахування, повноти та своєчасності сплати до бюджету плати за землю (орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності) за період з 01.01.2016 року по 31.12.2017 року, про що складено акт від 12 квітня 2018 року № 385/05-99-13-02-17/НОМЕР_3.

Згідно висновків акту перевірки вказано на порушення позивачем норми п. 286.2 ст. 286, п. 287.1 ст. 287, п. 288.1 - п. 288.5 ст. 288, п. 289.1 , п. 289.1 та п. 289.2 ст. 289 Податкового кодексу України в частині заниження орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності в загальній сумі 333041,10 гривень за 2016-2017 роки, у тому числі по земельних ділянках, розташованих у м. Бахмут - 290544,10 гривень та у м. Соледар - 42497,01 гривень (а.с. 22-47).

На підставі вказаного акту позапланової перевірки відповідачем прийнято спірні податкові повідомлення-рiшення № від 10 травня 2018 року про збільшення суми грошового зобов'язання з орендної плати в розмірі 363180,13 гривень, з яких 290544,10 гривень - грошові зобов'язання з орендної плати, 72636,03 гривень - штрафні санкції по м. Бахмут та № від 10 травня 2018 року про збільшення суми грошового зобов'язання з орендної плати в розмірі 53121,26 гривень, з яких 42497,01 гривень - грошові зобов'язання з орендної плати, 10624,25 гривень - штрафні санкції (а.с. 16, 19).

Зазначені обставини не є спірними та не заперечуються сторонами.

Спірним у цій справі є питання правомірності прийняття відповідачем податкового повідомлення-рішення від 10.05.2018 року № в частині збільшення за період з 01.01.2016 року по 07.06.2016 рік включно сум грошового зобов'язання з оренди за земельні ділянки м. Бахмут на загальну суму 99526, 70 грн.; податкового повідомлення-рішення від 10.05.2018 року № в частині збільшення за період з 01.01.2016 року по 07.06.2016 року включно сум грошового зобов'язання з оренди за земельні ділянки м. Соледар на загальну суму 14942, 18 грн.

Суд апеляційної інстанції вважає висновок суду першої інстанції про задоволення позову правомірним, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом

Підпунктом 16.1.4 пункту 16.1. статті 16 Податкового кодексу України встановлено, що платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, визначених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

За вимогами підпункту 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 ПК України орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов'язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки, оформлений та зареєстрований відповідно до законодавства (пункт 288.1 статті 288 ПК України).

Пунктом 286.2 статті 286 ПК України передбачено, що платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному органу державної податкової служби за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями.

Податкове зобов'язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця, як визначено в пункті 287.3 статті 287 Податкового кодексу України.Згідно до пункту 286.1 статті 286 ПК України підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

Підпунктом 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 ПК України встановлено, що розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою: для земель сільськогосподарського призначення - розміру земельного податку, що встановлюється цим розділом; для інших категорій земель - трикратного розміру земельного податку, що встановлюється цим розділом.

Базою оподаткування земельним податком, зокрема, є нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом (підпункт 271.1.1 пункту 271.1 статті 271 ПК України).

Таким чином, Податковий кодексу України зобов'язує надавати платників земельного податку звітність та своєчасно сплачувати вказаний податок.

Сторонами не заперечується факт укладання договорів оренди між позивачем та Артемівською міською радою та Соледарською міською радою, наданих позивачем до матеріалів справи та описаних в акті перевірки, як і не заперечується факт не декларування позивачем зобов'язань по цих земельних ділянках, тобто, ця обставина не є спірною між сторонами та не підлягає доказуванню в силу частини першої статті 78 КАС України.

Стосовно застосування пільги щодо звільнення від плати за земельні ділянки господарюючих суб'єктів, встановленої статтею 6 Закону України № 1669-VII від 02.09.2014 року «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», суд зазначає наступне.

Указом Президента України № 405/2014 від 14 квітня 2014 року введено в дію рішення РНБО України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо боротьби з терористичною загрозою і збереження територіальної цілісності України» та розпочато проведення Антитерористичної операції (далі - АТО) на території Донецької і Луганської областей.

Преамбулою Закону України №1669, який набув чинності 15.10.2014 року, визначено, що цей Закон визначає тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення.

Відповідно до статті 1 Закону України від 02 вересня 2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» (далі Закон № 1669-VII), період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України від 14 квітня 2014 року № 405/2014.

На виконання Закону № 1669 Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1053-р від 30.10.2014 р. (далі - Розпорядження № 1053-р) затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалась антитерористична операція, згідно з додатком до якого до зазначених населених пунктів належить, зокрема, м. Бахмут та м. Соледар Донецької області, де знаходились орендовані земельні ділянки.

05.11.2014 р. Кабінетом Міністрів України прийнято розпорядження № 1079-р, яким було зупинено дію Розпорядження № 1053-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція».

Відповідно до п. 3 Розпорядження Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України» від 02.12.2015 р. N 1275-р (далі - Розпорядження № 1275-р) визнані такими, що втратили чинність Розпорядження № 1053-р та Розпорядження №1079-р.

Розпорядженням № 1275-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, до якого також включено, зокрема - м. Бахмут та м. Соледар.

Відповідно до частини 2-3 статті 11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, і втрачає чинність через шість місяців з дня завершення антитерористичної операції, крім пункту 4 статті 11 «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону. Дія цього Закону поширюється на період проведення антитерористичної операції та на шість місяців після дня її завершення. Закони та інші нормативно-правові акти України діють у частині, що не суперечить цьому Закону.

На час спірних правовідносин Президентом України Указ про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України не приймався.

Так, відповідно до ст. 6 Закону України № 1669 передбачено, що під час проведення антитерористичної операції звільняються суб'єкти господарювання, які здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності.

Статтею 7 вищезазначеного закону передбачено скасування на період проведення антитерористичної операції орендної плати за користування державним та комунальним майном суб'єктам господарювання, які здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції.

Крім того, закони та інші нормативно-правові акти України діють у частині, що не суперечать Закону України № 1669.

Таким чином, відповідно до положень Закону № 1669 достатньою підставою для звільнення від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності стосовно конкретних суб'єктів господарювання є встановлення факту здійснення ними діяльності на території проведення антитерористичної операції.

Посилання апелянта на те, що норми Закону № 1669 суперечать п. 2.1 Податкового кодексу України, де зазначено, що зміна положень цього Кодексу може здійснюватись виключно шляхом внесення змін до цього Кодексу, із зазначенням, що Податковий кодекс України є спеціальним законом, який регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків і спорів, що справляються в Україні та порядок їх адміністрування, платників податків і зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства суд апеляційної інстанції не приймає до уваги, оскільки в даному випадку до спірних правовідносин слід застосувати Закон № 1669, оскільки він є спеціальним законом відносно відповідних норм Податкового кодексу України та визначає, у тому числі, підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежне виконання) податкових зобов'язань і в часі прийнятий пізніше.

З урахування наведеного, податковим органом неправомірно, без урахування приписів Закону № 1669 прийнято податкове повідомлення-рішення від 10.05.2018 року № в частині збільшення за період з 01.01.2016 року по 07.06.2016 рік включно сум грошового зобов'язання з оренди за земельні ділянки м. Бахмут на загальну суму 99526, 70 грн.; податкове повідомлення-рішення від 10.05.2018 року № в частині збільшення за період з 01.01.2016 року по 07.06.2016 року включно сум грошового зобов'язання з оренди за земельні ділянки м. Соледар на загальну суму 14942, 18 грн.

Відповідно до положень ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статі 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На підставі викладеного, зважаючи на всі наведені обставини в їх сукупності та з урахуванням того, що позивачем доведено, правомірність позову, а відповідачем доводи адміністративного позову не були спростовані, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі.

З урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду не вбачається.

Керуючись ст. ст. 308, 310, 313, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Донецькій області - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2018 р. у справі № 0540/7597/18-а - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено 13 лютого 2019 року.

Головуючий суддя Г.М. Міронова

Судді Т.Г. Арабей

І.В. Геращенко