Справа № 2а-3190/10/0770
Суддя: Ханова Р.Ф.
Дата ухвалення: 2019-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

Київ

12 лютого 2019 року

справа №2а-3190/10/0770

адміністративне провадження №К/9901/25936/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Ханової Р.Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Гончарової І.А., Олендера І.Я.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Ужгороді Головного управління ДФС у Закарпатській області

на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2012 року у складі судді Дору Ю.Ю.

та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 19 липня 2016 року у складі суддів Заверухи О.Б., Затолочного В.С., Іщук Л.П.

у справі № 2а-3190/10/0770

за позовом ОСОБА_1

до Державної податкової інспекції у м. Ужгороді Головного управління ДФС у Закарпатській області

про визнання незаконними дій, скасування рішень та податкового повідомлення-рішення,

У С Т А Н О В И В :

У серпні 2010 року ОСОБА_1 (далі - позивач у справі) звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у м. Ужгороді Головного управління ДФС у Закарпатській області (далі - податковий орган, відповідач у справі), в якому просив (з урахуванням об'єднань справ та уточнення позову) визнати незаконним та скасувати податкове повідомлення-рішення /0 від 16 липня 2010 року та рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій № від 16 липня 2010 року, рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій № від 16 липня 2010 року, рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій № від 2 вересня 2010 року, з мотивів безпідставності їх прийняття.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2012 року адміністративний позов задоволено. Судом встановлено, що відповідачем не доведено продаж позивачем паливно-мастильних матеріалів, а відтак не порушено умов перебування на спрощеній системі оподаткування. За таких обставин відсутні підстави прийняття податкового повідомлення-рішення, яким визначено податкові зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб, а також рішень про застосування штрафних (фінансових) санкцій за не проведення через реєстратори розрахункових операцій готівкових коштів та не придбання торгового патенту при здійсненні торгівельної діяльності за готівкові кошти.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 30 березня 2015 року постанову суду першої інстанції залишено без змін з підстав правильності застосування судом першої інстанції строку, встановленого статтею 250 Господарського кодексу України до частини правовідносин.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 22 березня 2016 року ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 30 березня 2015 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, оскільки судом апеляційної інстанції не надано належної правової оцінки правомірності нарахування податку з доходів фізичних осіб, застосування штрафних санкцій з підстав не придбання торгового патенту та порушення норм Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

19 липня 2016 року ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду постанова Закарпатського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2012 року залишена без змін, з посиланням на те, що всупереч вимог частини 2 статті 71 КАС України, відповідно до якої обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, податковий орган не надав належних доказів на підтвердження належності саме масла MOL HYKOMOL до паливно-мастильних матеріалів (сертифікат якості, висновок експерта тощо), а відтак не знайшли свого підтвердження доводи податкового органу про порушення позивачем умов перебування на спрощеній системі оподаткування.

У жовтні 2016 року податковий орган надіслав касаційну скаргу на рішення судів першої та апеляційної інстанції, в якій посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову. Відповідач наполягає, що позивач продавав саме паливно-мастильні матеріали.

Відзив на касаційну скаргу від позивача до Верховного Суду не надходив, що не перешкоджає її розгляду по суті.

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Касаційний розгляд справи здійснюється в попередньому судовому засіданні відповідно до статті 343 Кодексу адміністративного судочинства України.

Верховний Суд, переглянувши рішення судів першої та апеляційної інстанцій в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Зазначеним вимогам закону рішення судів попередніх інстанцій відповідають.

Суди першої та апеляційної інстанцій установили,що ОСОБА_1 у спірний період перебував на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності.

Податковим органом проведено документальну планову виїзну перевірку дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 1 січня 2007 року по 31 грудня 2009 року, за результатами якої складено акт від 7 липня 2010 року № 1546/17-319/НОМЕР_4.

В акті перевірки зазначено порушення позивачем пункту 1 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» в частині не проведення через реєстратори розрахункових операцій готівкових коштів на суму 419 969,70 грн., статті 13 Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року № 13-92 «Про прибутковий податок з громадян» щодо донарахування до сплати податку з доходів фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності 77 107,50 грн., статті 3 Закону України від 23 березня 1996 року № 98/96-ВР «Про патентування деяких видів підприємницької діяльності» з підстав не придбання торгового патенту при здійсненні торгівельної діяльності за готівкові кошти в період з 1 січня 2008 року по 31 грудня 2009 року.

Зазначених вище висновків податковий орган дійшов, на підставі того, що в ході перевірки встановлено факт здійснення позивачем продажу паливно-мастильних матеріалів, які є підакцизним товаром, а відтак встановлена неможливість перебування позивача на спрощеній системі оподаткування.

На підставі висновків, що викладені в акті перевірки податковим органом прийнято рішення від 16 липня 2010 року № , яким до позивача застосовано суму штрафних санкцій в розмірі 2046848,50 грн., податкове повідомлення рішення від 16 липня 2010 року № /0, яким визначено суму податкового зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб в сумі 77 107,50 грн., рішення від 2 вересня 2010 року № , яким застосовано суму штрафних санкцій в розмірі 1 595,00 грн.

З матеріалів справи вбачається, що основною підставою для нарахування позивачеві податку з доходів фізичних осіб та застосування штрафних санкції є встановлення, на думку податкового органу, факту здійснення позивачем продажу паливно-мастильних матеріалів, які є підакцизним товаром, внаслідок чого позивач зобов'язаний придбати торговий патент та проводити розрахункові операції через реєстратор розрахункових операцій.

Відповідно до частин першої та другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

При вирішенні питання щодо правильності застосування норм матеріального права до спірних правовідносин, колегія суддів Верховного суду виходить з наступного.

Як встановлено судами попередніх інстанції, позивач у вересні 2007 року здійснював торгівлю маслом MOL HYKOMOL, що, на думку податкового органу, є торгівлею паливно-мастильними матеріалами.

Єдиним доводом касаційної скарги є твердження податкового органу, що вказане масло відноситься саме до паливно-мастильних матеріалів. Вказане твердження нічим не підкріплене. Жодних документів, висновків експертів, актів лабораторних досліджень, етикеток продукції тощо податковий орган не надав судам першої та апеляційної інстанцій.

Твердження відповідача щодо встановлення такого факту ухвалою Вищого адміністративного суду України від 22 березня 2016 року в даній справі, не відповідає дійсності, оскільки вказаною ухвалою зазначено, що відповідно до листів Державного комітету стандартизації, метрології та сертифікації України від 25 квітня 2001 року № 4-3/7-402 та Державної податкової адміністрації України від 10 лютого 2005 року № 819/Д/31-0015 масла моторні відносяться до пально-мастильних матеріалів. Але факт відношення масла MOL HYKOMOL до моторних масел дана ухвала не встановлює.

Частиною 1 статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

У частині 4 вказаної статті зазначено, що суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд визнає, що суди попередніх інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень, внаслідок чого, касаційна скарга залишається без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Ужгороді Головного управління Державної фіскальної служби у Закарпатській області залишити без задоволення.

Постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2012 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 19 липня 2016 року у справі № 2а-3190/10/0770 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Р.Ф.Ханова

Судді: І.А.Гончарова

І.Я.Олендер