Справа № 826/6821/17
Суддя: Качур І.А.
Дата ухвалення: 2019-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

31 січня 2019 року № 826/6821/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Качура І.А. розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві, за участю третьої особи - публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» про визнання незаконним акту, скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

З позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1) до Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві (далі - відповідач, ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві), за участю третьої особи - публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» (далі - третя особа, ПАТ «ПУМБ»), в якому просить:

визнати незаконним акт ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві від 14.11.2016 №906/26-53-13-06/ про результати позапланової невиїзної перевірки з питань повноти, достовірності та своєчасності нарахування та сплати сум податку з доходів фізичних осіб в частині визначення доходу у вигляді сум додаткового блага, отриманого платником податків фізичною особою ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) за період з 01.01.2015 по 31.12.2015;

скасувати податкові повідомлення-рішення, прийняті ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві від 15.12.2016 № про застосування штрафних санкцій у розмірі 170,00 грн., № про збільшення суми грошового зобов'язання на 9742,38 грн. і застосування штрафних санкцій 2435,60 грн., № про збільшення суми грошового зобов'язання на 129 289,38 грн. та застосування штрафних санкцій у розмірі 32 322,34 грн.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що вважає висновки акту незаконними та такими, що порушують права та законні інтереси, оскільки позапланова невиїзна перевірка проведена відповідачем з порушенням вимог податкового законодавства, без з'ясування усіх обставин та необхідних первинних документів. Крім того, позивач вказує, що інформація щодо прощеного (анульованого) йому боргу ПАТ «ПУМБ» не відповідає дійсності, оскільки він в рахунок погашення суми боргу повернув предмет застави кредитору, а відтак на його думку кредитні зобов'язання припинились, отже оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті на підставі таких висновків є протиправними та підлягають скасуванню.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позову та зазначив у своїх запереченнях, що вимоги є безпідставними та необґрунтованими, водночас висновки акту перевірки є законними та обґрунтованими, а податкові повідомлення-рішення прийняті на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством. Представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову повністю.

Справа розглядається у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження згідно приписів статей 12, 257, 262 КАС України та враховуючи характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників, а також інші обставини, які мають значення для вирішення даної справи без проведення судового засідання та виклику учасників справи.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

З матеріалів справи вбачається, що між 31.07.2008 між ПАТ «ПУМБ» (Кредитор) та ОСОБА_1 (Позичальник) укладено Кредитний договір № 6685478, відповідно до умов якого Банк надав Позичальнику кредит у розмірі 45 817,00 дол. США для придбання транспортного засобу марки Mazda СХ-7, номер кузову: НОМЕР_3, рік випуску: 2008, колір: чорний, реєстраційний номер НОМЕР_2.

Згідно умов договору (пункти 3, 4) процентна ставка за користування кредитом становить 12,99%. Кредит надано строком до 31.07.2015.

Відповідно до договору застави від 31.07.2008, укладеного між ПАТ «ПУМБ» та ОСОБА_1, з метою забезпечення виконання умов кредитного договору від 31.07.2008 № 6685478, ОСОБА_1 передав у заставу транспортний засіб: тип: легковий універсал, марка: Mazda СХ-7, рік випуску: 2008, колір: чорний, номер кузову: НОМЕР_3, двигун V-2261 куб.см., реєстраційний номер НОМЕР_2.

В подальшому, відповідно до повідомлення ПАТ «ПУМБ» від 27.01.2015 №КІЕ-44/30 позивачу анульовано (прощено) частину боргу у розмірі 649 491,92 грн. та попереджено що у відповідності до абзацу д) пп.164.2.17 Податкового кодексу України сума боргу, прощеного кредитором підлягає оподаткуванню.

ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві на підставі підпункту 78.1.2 пункту 78.1 статті 78, статті 79 Податкового кодексу України, відповідно до наказу від 25.10.2016 №754, повідомлення від 28.10.2016 №8339/Н/26-53-13-06-12 проведено документальну позапланову невиїзну перевірку з питань повноти, достовірності та своєчасності нарахування та сплати сум податку з доходів фізичних осіб в частині визначення доходу у вигляді сум додаткового блага, отриманого платником податків-фізичною особою ОСОБА_1 (код НОМЕР_1) за період з 01.01.2015 по 31.12.2015, за результатами якої складено акт від 14.11.2016 №906/26-53-13-06/.

Перевіркою встановлено порушення платником податків-фізичною особою ОСОБА_1 вимог:

підпункту 49.18.4 пункту 49.18 статті 49, пункту 176.1 статті 176, пункту 179.1, пункту 179.2 статті 179 Податкового кодексу України, а саме неподання декларації про отримані доходи за 2015 рік до ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві;

абзацу «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, в результаті чого визначено суму податкового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб за 2015 рік в сумі 129 289,38 грн.;

підпункту 1.2 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ «Інші перехідні положення» Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено заниження бази оподаткування при нарахуванні військового збору за 2015 рік в сумі 9 742,38 грн.

На підставі висновків акта перевірки ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві прийнято податкові повідомлення-рішення від 15.12.2016:

№, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб на загальну суму 129 289,38 грн. та застосування штрафних санкцій у розмірі 32 322,34 грн.;

№, яким застосовано штрафні (фінансові) санкції в сумі 170 грн.;

№, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем військовий збір на загальну суму 12 177,98 грн. (за податковими зобов'язаннями - 9742,38 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 2435,60 грн.).

Не погоджуючись із прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями та актом перевірки, вважаючи їх протиправним та такими, що порушують законні права та інтереси, позивач звернувся з відповідним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, які виникли між сторонами, суд входить з наступного.

Щодо позовної вимоги про визнання незаконним акту ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві від 14.11.2016 №906/26-53-13-06/ про результати позапланової невиїзної перевірки з питань повноти, достовірності та своєчасності нарахування та сплати сум податку з доходів фізичних осіб в частині визначення доходу у вигляді сум додаткового блага, отриманого платником податків фізичною особою ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) за період з 01.01.2015 по 31.12.2015 суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 2 Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, затверджено наказом Міністерства фінансів України від 20.08.2015 № 727 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26.10.2015 за № 1300/27745, акт документальної перевірки - службовий документ, який підтверджує факт проведення документальної перевірки, відображає її результати і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

З наведеного вбачається, що акт перевірки є носієм доказової інформації, яка в подальшому має використовуватися контролюючим органом для прийняття рішення щодо визначення платникові податків грошових зобов'язань, застосування штрафних (фінансових) санкцій.

Саме прийняті контролюючим органом рішення (податкові повідомлення - рішення, рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій) і є підставою для виникнення у позивача прав чи обов'язків. У свою чергу акт перевірки, як власне і висновки викладені в ньому не є рішенням органу владних повноважень, а відтак не породжує для платника податків настання будь - яких юридичних наслідків та не впливає на його права, обов'язки та законні інтереси.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13 лютого 2018 року у справі №815/4940/16.

За вказаних обставин, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання незаконним акту ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві від 14.11.2016 №906/26-53-13-06/ про результати позапланової невиїзної перевірки з питань повноти, достовірності та своєчасності нарахування та сплати сум податку з доходів фізичних осіб в частині визначення доходу у вигляді сум додаткового блага, отриманого платником податків фізичною особою ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) за період з 01.01.2015 по 31.12.2015.

Разом з тим, вирішуючи питання правомірності нарахування податкових зобов'язань та прийняття податкових повідомлень-рішень від 15.12.2016 №, №, № суд виходить з наступного.

Згідно з підпунктами 163.1.1 та 163.1.2 пункту 163.1 статті 163 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) об'єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання).

Відповідно до абзацу другого пункту 164.1 статті 164 Податкового кодексу України загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Підпунктом 164.1.1 пункту 164.1 статті 164 Податкового кодексу України передбачено, що загальний оподатковуваний дохід складається з доходів, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання), доходів, які оподатковуються у складі загального річного оподатковуваного доходу, та доходів, які оподатковуються за іншими правилами, визначеними цим Кодексом.

Згідно підпункту 164.1.2 пункту 164.1 статті 164 Податкового кодексу України загальний місячний оподатковуваний дохід складається із суми оподатковуваних доходів, нарахованих (виплачених, наданих) протягом такого звітного податкового місяця.

За правилами підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу).

Відповідно до підпункту 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України додаткові блага - це кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов'язаний з виконанням обов'язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Перелік додаткових благ, які включаються до оподатковуваного доходу, встановлений підпунктом 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України є вичерпним.

Так, відповідно до підпункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України (в редакції, чинній з 1 січня 2015 року) до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов'язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов'язаний виконати всі обов'язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

Тобто, законодавець під додатковим благом розуміє тільки основну суму боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, і не включає в цю суму боргу (кредиту) проценти, прощені (анульовані) кредитором.

Тому, база оподаткування повинна бути визначена тільки з суми, прощеної (анульованої) банком, яку позивач фактично отримав за банківським кредитом, без врахування процентів.

Наведене підтверджується і змінами, які в подальшому внесені до законодавства, зокрема, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо кредитних зобов'язань» від 09 квітня 2015 року №321-VIII, який набрав чинності 07 травня 2015 року, редакція підпункту 165.1.55 пункту 165.1 статті 165 Податкового кодексу України була доповнена абзацом другим, у зв'язку з чим сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені), прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності не підлягали включенню до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку.

Таким чином, боржник, який отримав додаткове благо у вигляді прощення (анулювання) основної суми боргу за кредитом та який був належним чином повідомлений про прощення (анулювання) такого боргу, зобов'язаний відобразити анульовану суму боргу у складі оподатковуваного доходу з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідної суми податку. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу такий кредитор зобов'язаний виконати всі обов'язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

Вказана правова позиція викладена Верховним судом у постанові від 31 серпня 2018 року у справі №826/3684/17.

Згідно з підпунктом «б» пункту 176.2 статті 176 Податкового кодексу України особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов'язані: подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу податковий розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку до контролюючого органу за місцем свого розташування.

Дотримуючись порядку заповнення та подання податковими агентами податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку, ПАТ «ПУМБ» подано податковий розрахунок за формою 1-ДФ за І квартал 2015 року, в якому відображено нарахований та виплачений дохід у вигляді анулювання (прощення) боргу за ознакою доходу - 126 (дохід, отриманий як додаткове благо) ОСОБА_1 в сумі 649 491,92 грн.

У відповідь на лист ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві від 09.08.2016 №3863/9/26-53-13-04-11, ПАТ «ПУМБ» повідомив листом від 18.08.2016 №КНО-08.1.2.2/40 що підтверджує суму, відображену у податковому розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків податку і сум, отриманого з них податку (форма 1-ДФ) за ознакою доходу - « 126 - додаткове благо», що є доходом нарахованим у вигляді боргу, анульованого кредитором та надав в підтвердження копію повідомлення про прощення частини боргу від 27.01.2015 №КІЕ-44/30, адресованого ОСОБА_1

Зі змісту вказаного повідомлення про прощення частини боргу від 27.01.2015 №КІЕ-44/30 вбачається, що ПАТ «ПУМБ» повідомив позивача, що за кредитним договором прощено частину боргу у розмірі 649 491,82 грн.

Одночасно, у вказаному повідомленні звернуто увагу на необхідність дотримання позивачем вимог підпункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України та сплати податку на доходи з фізичних осіб, військового збору з суми анульованої банком заборгованості за кредитним договором.

Отже, факт того, що анульована (прощена) банком сума заборгованості позивача в розмірі 649 491,82 грн. є сумою по основному боргу (кредитом) підтверджується ПАТ «ПУМБ» листом від 18.08.2016 №КНО-08.1.2.2/40.

Суд відхиляє посилання та твердження позивача про те, що він не отримував додаткового блага у вигляді боргу анульованому кредитором в розмірі 649 491,92 грн., оскільки в рахунок погашення вказаної суми боргу ним був переданий ПАТ «ПУМБ» предмет застави транспортний засіб марки Mazda, номер кузова (VIN): НОМЕР_3, тому, на його думку, зобов'язання за кредитним договором припинилися, оскільки вказані твердження не підтверджені позивачем жодними належними та достовірними доказами.

При цьому, згідно з пунктом 8 підрозділу І розділу XX Податкового кодексу України не вважається додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валютних зобов'язань за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року, а також сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Норми цього пункту застосовуються до фінансових кредитів в іноземній валюті, не погашених до 1 січня 2014 року.

Дія абзацу першого цього пункту поширюється на операції з прощення (анулювання) кредитором боржникові заборгованості за фінансовим кредитом в іноземній валюті, що здійснювалися починаючи з 1 січня 2015 року.

Тобто, не вважається додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу сума прощена (анульована) кредитором, у розмірі різниці, розрахованої відповідно до п. 8 підрозділу 1 розділу XX Кодексу, з метою оподаткування доходу, отриманого платником податку у вигляді основної суми боргу (кредиту), прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, та суми, прощеної (анульованої) кредитором у розмірі різниці, розрахованої відповідно до п. 8 підрозділу 1 розділу XX Кодексу, слід розглядати окремо.

Враховуючи викладене, оскільки банком було здійснено прощення (анулювання) основної суми боргу (кредиту), а не суми у розмірі різниці, розрахованої кредитором відповідно до пункту 8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України, то з метою оподаткування сума такого анульованого боргу вважається додатковим благом та включається до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу з урахуванням норм абз. «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України.

Тобто, з наведеного підтверджується, що кредитором (банком) здійснено анулювання (прощення) основної суми боргу (кредиту), що є підставою для зобов'язання позичальника (позивача) відобразити анульовану суму боргу у складі оподатковуваного доходу з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідної суми податку на доходи з фізичних осіб у відповідності до підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України.

Враховуючи викладене, відповідачем правомірно нараховано суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 129 289,38 грн. та штрафних (фінансових) санкцій - 32 322,34 грн., відтак суд дійшов висновку про правомірність прийняття податкового повідомлення-рішення від 15.12.2016 №.

Окрім того, застосування відповідачем штрафу до ОСОБА_1обумовлено порушеннями пункту 176.1 статті 176 Податкового кодексу України, відповідно до якого платники податку зобов'язані вести облік доходів і витрат в обсягах, необхідних для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу, у разі якщо такий платник податку зобов'язаний відповідно до цього розділу подавати декларацію або має право на таке подання з метою повернення надміру сплачених податків, у тому числі при застосуванні права на податкову знижку.

Згідно підпункту 49.18.4 пункту 49.18 статті 49 Податкового кодексу України податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює: календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб - до 1 травня року, що настає за звітним, крім випадків, передбачених розділом IV цього Кодексу.

При цьому пунктом 179.1 статті 179 Податкового кодексу України передбачено, що платник податку зобов'язаний подавати річну декларацію про майновий стан і доходи (податкову декларацію) відповідно до цього Кодексу.

Таким чином, дії позивача щодо неподання податкової декларації про майновий стан і доходи за 2015 рік не відповідають нормам податкового законодавства.

Підсумовуючи вищевикладене, прийняте на підставі акта перевірки від 14.11.2016 №906/26-53-13-06/ податкове повідомлення-рішення від 15.12.2016 №, яким застосовано штрафні (фінансові) санкції в сумі 170 грн. за неподання податкової декларації про майновий стан і доходи з відповідними додатками за 2015 рік є правомірним та скасуванню не підлягає.

Окрім того, Законом України від 28 грудня 2014 року №71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», який набрав чинності 01 січня 2015 року, внесено зміни до пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України, у відповідності до яких тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу. Об'єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об'єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.

Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту. Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу.

Платники збору зобов'язані забезпечувати виконання податкових зобов'язань у формі та спосіб, визначені статтею 176 цього Кодексу.

Таким чином, за встановлених вище обставин отримання позивачем доходу у вигляді додаткового блага дає підстави дійти висновку, що податковим органом правомірно визначено позивачу грошове зобов'язання зі сплати військового збору, обрахованого з суми прощеного (анульованого) кредитором основного боргу (кредиту). Отже, з огляду на викладене суд дійшов висновку про правомірність податкового повідомлення-рішення від 15.12.2016 № та відсутність підстав для його скасування.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно із частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, доведена правомірність та обґрунтованість прийнятих ним оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Натомість, позивачем не надано належних та достатніх доказів в підтвердження обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги.

За таких обставин, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд дійшов висновку, що адміністративний позов задоволенню не підлягає.

Відповідно, враховуючи те, що у задоволенні позову слід відмовити, судові витрати відшкодуванню позивачу не підлягають.

Керуючись вимогами статей 12, 72-77, 139, 241-246, 257, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя І.А. Качур