Справа № 0240/3155/18-а
Суддя: Смілянець Е. С.
Дата ухвалення: 2019-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 0240/3155/18-а

Головуючий у 1-й інстанції: Альчук М.П.

Суддя-доповідач: Смілянець Е. С.

06 лютого 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Смілянця Е. С.

суддів: Сушка О.О. Залімського І. Г.

за участю:

секретаря судового засідання: Охримчук М.Б.,

позивача: ОСОБА_2,

представника відповідача: Дзіся А.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2018 року позивач, ОСОБА_2, звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про:

- визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (протокол) по пенсійній справі № (НПУ) від 17.06.2016 року про призначення йому основного розміру пенсії 70% сум грошового забезпечення;

- зобов'язання Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_2, починаючи з 17 червня 2016 року в розмірі 88% відповідної суми грошового забезпечення для перерахунку пенсії відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №393 від 17.07.1992 року в редакції на дату його звільнення з органів внутрішніх справ 31.12.2007 року «Про Порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей», Постанови Кабінету Міністрів України №1294 від 07.11.2007 року «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу» та відповідно до ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» №2262-ХІІ від 09.04.1992 року;

- зобов'язання Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області здійснити виплату в сумі 7048,74 грн, яка утворилась внаслідок призначеної ОСОБА_2 щомісячної пенсії в сумі 11327,37 грн та фактично виплаченої за 2017 рік.

Вінницький окружний адміністративний суд рішенням від 26 жовтня 2018 року позов задовольнив частково. Визнав протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо обмеження пенсії ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 максимальним розміром та зобов'язав Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області здійснити виплату ОСОБА_2 недоплаченої частини основного розміру пенсії з 21.12.2016 року. Судове рішення мотивоване тим, що на час повторного призначення пенсії позивачу з 17.06.2016 року внесено зміни до ч. 2 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-ХІІ, згідно якої загальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 70 процентів відповідних сум грошового забезпечення, відповідачем правомірно призначено пенсію позивачу в розмірі 70% грошового забезпечення. Відмовлено в задоволенні позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (протокол) по пенсійній справі № (НПУ) від 17.06.2016 року про призначення йому основного розміру пенсії 70% сум грошового забезпечення. Також, суд першої інстанції зробив висновок, що станом на момент здійснення перерахунку пенсії позивача положення ч. 7 ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 9 квітня 1992 року № 2262-XII щодо встановлення максимального розміру пенсії втратили чинність, а тому пенсія ОСОБА_2 повинна виплачуватись в сумі 11246,87 грн. без обмеження максимальним розміром з 21.12.2016 року.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині незадоволених позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовну вимогу.

Аргументами на підтвердження вимог скарги зазначає, що судом першої інстанції відмовлено в задоволенні позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (протокол) по пенсійній справі № (НПУ) від 17.06.2016 року про призначення йому основного розміру пенсії 70% сум грошового забезпечення. Вважає, що зазначеним рішенням відповідач порушив права та соціальні гарантії позивача, є незаконним і таким, що підлягає скасуванню, оскільки відповідно до статтей 22, 64 Конституції України, право на пенсійне забезпечення відповідних категорій громадян, встановлене законами України (в т.ч. і Законом № 2262-XII), є таким що не підлягає звуженню та обмеженню.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначив, що з 01.01.2008 року позивачу була призначена пенсія в розмірі 88% грошового забезпечення за вислугу років та з 09.06.2010 року позивача призначено на посаду начальника управління карного розшуку ГУМВС України у Вінницькій області, у зв'язку з чим з 09.09.2010 року виплату пенсії позивача припинено, а тому вважає законним висновки суду першої інстанції щодо повторного призначення пенсії позивача з 17.06.2016, відповідно до внесених змін до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» №2262-ХІІ від 09.04.1992 року.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач також подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.

Сьомий апеляційний адміністративний суд ухвалою від 21 січня 2019 року повернув апеляційну скаргу відповідачу в зв'язку із неусуненням недоліків апеляційної скарги, що були зазначені в ухвалі від 10.12.2018.

В судовому засіданні позивач підтримав доводи апеляційної скарги та просив суд задовольнити її.

Представник відповідача заперечував проти задоволення апеляційної скарги позивача та просив суд залишити її без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2018 року скасувати, а в незадоволеній частині - без змін.

Також, в судовому засіданні відповідач заявив клопотання про зупинення провадження у справі №0240/3155/18-а за апеляційною скаргою ОСОБА_2 до набрання чинності рішенням Верховного Суду у зразковій справі Пз/9901/58/18.

Сьомий апеляційний адміністративний суд ухвалою від 06 лютого 2019 року відмовив в задоволенні клопотання відповідача з підстав подібності, а не типовості справ, що є правом, а не обов'язком суду для відмови в зупиненні провадження по справі.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства (далі-КАС України), суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників сторін, які прибули в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що з 01.01.2008 року позивачу була призначена пенсія за вислугу років в розмірі 88% грошового забезпечення.

Згідно витягу з наказу начальника ГУМВС України у Вінницькій області від 10.06.2010 року № 97о/с позивача призначено на посаду начальника управління карного розшуку Головного управління МВС України у Вінницькій області.

У зв'язку зі звільненням зі служби, з 17.06.2016 року позивачу ОСОБА_2 призначена пенсія за вислугу років за нормами Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" від 09.04.1992 року № 2262-ХІІ зі змінами у розмірі 70% грошового забезпечення, що підтверджено повідомленням про призначення пенсії.

01.08.2018 року позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок пенсії в розмірі 88% грошового забезпечення.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 17.08.2018 року №1851/Г-12 позивачу відмовлено у перерахунку пенсії в розмірі 88% грошового забезпечення. Дана відмова мотивована тим, що Законом України від 27.03.2014 року № 1166-VI "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" було внесено зміни до ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб", якою встановлено, що максимальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 70% відповідних сум грошового забезпечення.

Крім того, згідно протоколу за пенсійною справою від 17.06.2016 року та перерахунку пенсії від 01.01.2017 року розмір призначеної пенсії позивача складає 11246,87 грн., однак фактичний розмір пенсії, який отримує позивач складає 10740 грн.

Не погоджуючись з діями відповідача щодо призначення пенсії в розмірі 70% грошового забезпечення, а також обмеження пенсії максимальним розміром, позивач звернувся до суду з позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам в частині щодо призначення пенсії в розмірі 70% грошового забезпечення, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Згідно з частиною другою статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 8 Конституції України встановлено, що Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії.

Так, відповідно до ч. 1, 2 ст. 2 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" від 09.04.1992 року № 2262-ХІІ (далі - Закон № 2262-ХІІ) військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають право на пенсійне забезпечення, пенсії відповідно до цього Закону призначаються і виплачуються після звільнення їх зі служби.

Пенсіонерам з числа військовослужбовців та осіб, які отримують пенсію за цим Законом, у разі повторного прийняття їх на військову службу до Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України та Державної спеціальної служби транспорту, службу до Національної поліції, Служби судової охорони, органів та підрозділів цивільного захисту, податкової міліції та Державної кримінально-виконавчої служби України виплата пенсій на час їх служби припиняється. При наступному звільненні із служби цих осіб виплата їм пенсій здійснюється з урахуванням загальної вислуги років на день останнього звільнення.

Відповідно до статті 13 Закону № 2262-ХІІ (в редакції чинній на час призначення позивачу пенсії з 01.01.2008 року) пенсії за вислугу років призначаються в таких розмірах: особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які мають вислугу 20 років і більше (пункт "а" статті 12): за вислугу 20 років - 50 процентів, а звільненим у відставку за віком або за станом здоров'я - 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43); за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення.

Загальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 90 процентів відповідних сум грошового забезпечення, а особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження служби і віднесені до категорії 1, - 100 процентів, до категорії 2, - 95 процентів.

Верховний суд у складі Касаційного адміністративного суду в постанові від 24.04.2018 року справа № 686/12623/17 (провадження № К/9901/849/17) дійшов висновку про те, що оскільки призначення та перерахунок пенсії є різними за змістом та механізмом процедурами їх проведення, внесені зміни до частини 2 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» щодо встановлення граничного розміру пенсії за вислугу років у розмірі 80 відсотків, а потім 70 відсотків грошового забезпечення не стосуються перерахунку вже призначеної пенсії, отже при перерахунку пенсії відповідним категоріям військовослужбовців має застосовуватись норма, що визначає розмір грошового забезпечення у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 5 ст. 242 КАС України).

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач наполягає на тому, що максимальний розмір пенсії позивача не повинен перевищувати 70 процентів відповідних сум грошового забезпечення, у зв'язку із чим підстави для перерахунку пенсії у розмірі 88 % відсутні.

Однак, колегія суддів вважає такі твердження помилковими, оскільки при перерахунку пенсії відповідним категоріям військовослужбовців має застосовуватись норма, що визначає розмір грошового забезпечення у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії, тобто 88 %, що узгоджувалося з нормами ч. 2 ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", які визначали, що максимальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 90 процентів відповідних сум грошового забезпечення та не суперечить в цій частині постанові Верховного суду у складі Касаційного адміністративного суду від 24.04.2018 року справа № 686/12623/17 (провадження № К/9901/849/17).

Відповідно до ст. 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

У Рішенні від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99 у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) Конституційний Суд України зазначив, що "за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце".

Зважаючи на те, що позивач набув право на призначення пенсії у розмірі 88 % грошового забезпечення відповідно до діючої на той час редакції ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", то з урахуванням вищенаведених норм вимога останнього стосовно проведення перерахунку пенсії у вказаному розмірі є обґрунтованою та безпідставно не задоволена судом першої інстанції.

Колегія суддів зауважує, що відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Преамбула Закону України "Про судоустрій і статус суддів" визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 24 березня 1988 року по справі "Олссон проти Швеції" запорукою вірного застосування дискреційних повноважень є високий рівень правової культури державних службовців.

Положеннями ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особам, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об'єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року).

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Дана правова позиція узгоджується із позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові №21-1465а15 від 16.09.2015, у якій Суд наголосив, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії та бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалось примусове виконання рішення.

Однак, суд першої інстанції помилково вважаючи, що на час повторного призначення пенсії позивачу з 17.06.2016 року внесеними змінами до ч. 2 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-ХІІ, згідно якої загальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 70 процентів відповідних сум грошового забезпечення, а тому, відповідачем неправомірно повторно призначено пенсію позивачу в розмірі 70% грошового забезпечення, оскільки позивачу вже була призначена пенсія.

Слід також зазначити, що термін "повторне призначення пенсії" Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" не передбачено, процедури призначення та перерахунку пенсії різні за змістом та і механізмом їх проведення, також позивачу пенсія за віком вже була призначена довічно.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову в досліджуваній частині, а тому в цій частині рішення підлягає скасуванню.

Доводи відповідача, що наведені у відзиві на апеляційну скаргу позивача щодо неправомірності визнання протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо обмеження пенсії ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 максимальним розміром та зобов'язання Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області здійснити виплату ОСОБА_2 недоплаченої частини основного розміру пенсії з 21.12.2016 року., колегія суддів вважає помилковими, оскільки вони правомірно спростовані в задоволеній частині рішення суду першої інстанції.

Відповідно до положень, закріплених частиною 1 статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи, вищенаведене, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не в повній мірі відповідають встановленим обставинам по справі, в той час як доводи апеляційної скарги спростовують позицію суду, викладену в частині оскаржуваного судового рішення, підтверджують допущення судом першої інстанції порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому постанова суду першої інстанції підлягає частковому скасуванню з прийняттям нового судового рішення про задоволення в цій частині позовних вимог.

Відповідно до ч. 1, 3, 6 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

При цьому суд апеляційної інстанції враховує те, що згідно рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2018 року на користь ОСОБА_2 стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області судовий збір в розмірі 704,80 грн сплачений за подання позовної заяви.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити повністю.

Рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії скасувати в частині відмови в задоволенні позову.

В цій частині ухвалити нову постанову, якою позов ОСОБА_2 задовольнити в повному обсязі.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (протокол) по пенсійній справі № (НПУ) від 17.06.2016 року про призначення ОСОБА_2 основного розміру пенсії 70% сум грошового забезпечення.

Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_2, починаючи з 17 червня 2016 року в розмірі 88% відповідної суми грошового забезпечення для перерахунку пенсії.

Стягнути на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги в розмірі 1762 грн за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 13 лютого 2019 року.

Головуючий Смілянець Е. С.

Судді Сушко О.О. Залімський І. Г.