Справа № 0840/3620/18
Суддя: Батрак Інна Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2019 року (об 11 год. 30 хв.)Справа № 0840/3620/18 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Батрак І.В.,

за участю секретаря Лялько Ю.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДФС в Запорізькій області

про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1, позивач) звернулась до Запорізького окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління ДФС у Запорізькій області (далі ГУ ДФС у Запорізькій області, відповідач), в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №0-0802 від 23.04.2018, прийняте відповідачем.

На обґрунтування позовних вимог у позовній заяві посилається на приписи Податкового кодексу України та зазначає, що контролюючий орган при розрахунку суми податкового зобовязання застосував неправильний розмір ставки, оскільки розмір застосованої ставки не відповідає розміру, встановленому для відповідного типу обєкту нерухомого майна відповідно до Положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на території Дмитрівської сільської ради, затвердженого рішенням від 26.01.2016 №5. Вказує, що з метою оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, типи обєктів нерухомості визначаються відповідно до ст. 14 Податкового кодексу України на підставі документів, що підтверджують право власності на такі обєкти. Пояснює, що відповідно до Договору купівлі-продажу №3735, посвідченого 29 листопада 2002 року приватним нотаріусом Бердянського районного нотаріального округу у Запорізькій області ОСОБА_2, до позивача у власність перейшла нежитлова будівля «Заготпункт», що розташована в с. Дмитрівка по вул. Комсомольська, буд. 2 Б, площею 128,0 кв.м., пізніше була зроблена прибудова площею 132,9 кв.м, що відображено у Технічному паспорті, отже загальна площа обєкту складає 132,9 кв.м. Вважає, що нежитлова будівля «Заготпункт» підлягає оподаткуванню за ставкою, визначеною Положенням, затвердженим рішенням від 26.01.2016 №5, для інших будівель у розмірі 0,1 відсоток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року за 1 кв. м бази оподаткування. Враховуючи викладене, вважає оскаржуване податкове повідомлення-рішення є протиправним та просить скасувати його.

Ухвалою судді від 03.10.2018 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначене на 29 жовтня 2018 року. Відповідачу запропоновано у 15-денний строк з дня отримання ухвали надати відзив на позовну заяву.

У період з 29.10.2018 по 19.11.2018 суддя Батрак І.В. була відсутня на роботі на підставі листка непрацездатності, що підтверджується довідкою від 20.11.2018 №02-35/18/64, у звязку із чим підготовче засідання призначене на 28 листопада 2018 року.

Відповідач позов не визнав, 27 листопада 2018 року на адресу суду надав відзив на позовну заяву (№ 38496), у якому посилається на приписи ст. 266 Податкового кодексу України та, зокрема, зазначає, що згідно з базою даних ДФС України та наданих копій технічної документації до контролюючого органу, ОСОБА_1 має право власності на будівлю нежитлової нерухомості, розташовану за адресою: Запорізька область, с. Дмитрівка, вул. Комсомольська, 2-б, загальна площа якого складає 132,9 кв. м. Звертає увагу суду, що вищевказане приміщення згідно з заявою на право застосування спрощеної системи оподаткування №9119 від 01.06.2016 використовується позивачем як магазин уживаних товарів, але не як заготпункт. Щодо суми нарахованого позивачу податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, пояснює, що сума ППР №40581-5102-0802 від 23.04.2018 здійснена з розрахунку: 132,9 кв.м (загальна площа обєкту) * 32 грн. (ставка податку згідно з абз. «в» пп. 5.1 п. 5 рішення Дмитрівської сільської ради №13 від 17.02.2017 «Про внесення змін до рішення №2 від 26.01.2016 «Про затвердження Положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на території Дмитрівської сільської Ради» = 4 252,80 грн. Ураховуючи викладене, вважає, що обєкт нерухомості (нежитлова будівля «Заготпункт», який на праві приватної власності належить позивачу, навіть за наявності у нього статусу фізичної особи-підприємця, не підпадає під дію ставки п. «є» п. 5.1 Положення, оскільки цим пунктом не охоплюється нерухомість, яка використовується фізичною особою-підприємцем у власній господарській діяльності, а тому просить у задоволенні позову відмовити повністю.

Відповідно до ухвали суду від 28.11.2018 продовжений строк підготовчого провадження, підготовче засідання по справі відкладене на 26 грудня 2018 року.

11 грудня 2018 року на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив (вх №40595), у якій додатково зауважує, що відповідно до приписів пп. 266.5.1 п. 266.5 ст. 266 Податкового кодексу України визначальними кваліфікуючими ознаками кожного окремого обєкту нерухомого майна, відмінного від земельної ділянки, як обєкту оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є: місце розташування обєкта (тобто адреса будівлі) та тип обєкта (тобто тип будівлі). Крім того, на думку позивача, згідно з пп. 266.3.2 п. 266.3 ст. 266 цього Кодексу при визначенні бази оподаткування визначальними ознаками є саме ознаки нерухомості, а не субєкт як власник такої нерухомості. Сам по собі факт реєстрації в якості фізичної особи-підприємця не означає, що цю будівлю використовує в своїй господарській діяльності. Враховуючи вищевикладене, просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представником відповідача надано суду заперечення на відповідь на відзив (вх №42430 від 26.12.2018), відповідно до яких зауважує, що інструментом ідентифікації обєктів нерухомості в частині їх приналежності до відповідних типів нерухомого майна є Державний класифікатор будівель і споруд ДК 018-2000, затверджений наказом від 17.08.2000 №507, як складова частина Державної системи класифікації та кодування техніко-економічної та соціальної інформації, призначений для використання органами центральної виконавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма субєктами господарювання (юридичними та фізичними особами) в Україні. На думку відповідача, в даному випадку тип майна «нежитлова будівля» відноситься до підрозділу 12 «Будівля нежитлова», за типом використання до класу 1230 «Будівлі торгівельні», підкласу 1230.1 «Торгівельні центри, універмаги, магазини», оскільки фактично позивач дану будівлю використовує з метою одержання прибутку у своїй фінансовій господарській діяльності за КВЕД 68.20 роздрібна торгівля уживаними товарами в магазинах та як обєкт оподаткування підпадає під дію ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у 2017 році за будівлі торгівельні магазини 1% розміру мінімальної заробітної плати, встановленої Законом на 1 січня звітного (податкового року) за 1 кв.м бази оподаткування (абз. «в» п. 5.1 Рішення Дмитрівської сільської ради №13 від 17.02.2017). Щодо твердження позивача з огляду на право власності на нерухоме майно, належне ОСОБА_1, яке відоситься до нежитлової будівлі «Заготпункт», а в силу вищевказаного рішення №13 від 26.01.2016, яке належить до «інших будівель» повідомляє, що відповідно до Державного класифікатора будівель і споруд ДК 018-2000, затверджений наказом від 17.08.2000 №507, законодавець «інші будівлі» взагалі відносить до групи 127 «Будівлі нежитлові інші», які використовуються виключно для сільськогосподарського призначення, лісництва та рибного господарства» (клас 1271), а поняття «заготпункт» відповідно до вищезазначеного класифікатора будівель та споруд взагалі відсутній. Отже, вважає, що позивач не спростував той факт, що на його нежитлову нерухомість не розповсюджуються пільги із сплати податку, про що свідчить відсутність відповідних доказів, а тому контролюючим органом прийнято правомірне податкове повідомлення-рішення відносно позивача, у звязку із чим просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Ухвалою суду від 26.12.2018 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 28 січня 2018 року.

Сторони кожен окремо звернулись до суду із заявами (вх. від 22.01.2019 №2653 та від 28.01.2019 №3404) про розгляд справи у письмовому провадженні.

Відповідно до частини третьої статті 194 КАС України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Таким чином, суд визнав за доцільне вирішити справу за наявними в ній матеріалами, в порядку письмового провадження.

Згідно з частиною четвертою статті 229 КАС України при розгляді справи в порядку письмового провадження фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини.

ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем, видами господарської діяльності якої згідно із даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань є 82.19 Фотокопіювання, підготування документів та інша спеціалізована допоміжна офісна діяльність, 47.11 Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами, 47.19 Інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах, 47.25 Роздрібна торгівля напоями в спеціалізованих магазинах, 47.26 Роздрібна торгівля тютюновими виробами в спеціалізованих магазинах, 47.79 Роздрібна торгівля уживаними товарами в магазинах, 56.10 Діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування, 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна (основний).

Позивачу на праві власності відповідно до Договору купівлі-продажу №3735, посвідченого 29 листопада 2002 року приватним нотаріусом Бердянського районного нотаріального округу у Запорізькій області ОСОБА_2, належить обєкт нежитлової нерухомості - нежитлова будівля «Заготпункт», що розташована в с. Дмитрівка по вул. Комсомольська, буд. 2 Б, площею 128,0 кв.м., із урахуванням зробленої позивачем прибудова площею 4,9 кв.м, що відображено у Технічному паспорті, загальна площа обєкту складає 132,9 кв.м.

23.04.2016 ГУ ДФС у Запорізькій області винесене податкове повідомлення-рішення №0-0802, яким позивачу визначено суму грошового зобов'язання за платежем «Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об'єктів нежитлової нерухомості» за 2017 рік у розмірі 4 252,80 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивач оскаржив його у адміністративному порядку, проте рішенням ДФС України від 25.07.2018 №10815/14/99-99-11-02-01-14 скаргу залишено без задоволення, рішення відповідача без змін.

Вважаючи прийняте відповідачем рішення протиправним позивач звернувся до суду із даним позовом про його скасування.

Проаналізувавши наявні матеріали та фактичні обставини справи, дослідивши і оцінивши надані докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, суд вважає, що позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен повинен сплачувати податки і збори у порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства встановлені Податковим кодексом України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до пп. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 Податкового кодексу України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Приписи пп. 266.2.1 п. 266.1 ст. 266 Податкового кодексу України визначають, що об'єктом оподаткування є об'єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Базою оподаткування у відповідності до пп. 266.3.1 п. 266.1 ст. 266 Податкового кодексу є загальна площа об'єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

За правилами пп. 266.3.2 п. 266.1 ст. 266 Податкового кодексу України база оподаткування об'єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

При цьому, пп. 266.5.1 п. 266.5 ст. 266 Податкового кодексу України ставки податку для обєктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради обєднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких обєктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Підпунктом 266.6.1 п. 266.6 ст. 266 Податкового кодексу України закріплено, що базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

За приписами пп. 266.7.1 п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України обчислення суми податку з обєкта/обєктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з обєктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

Згідно з пп. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з обєктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Щодо новоствореного (нововведеного) обєкта житлової та/або нежитлової нерухомості податок сплачується фізичною особою-платником починаючи з місяця, в якому виникло право власності на такий обєкт.

Контролюючі органи за місцем проживання (реєстрації) платників податку в десятиденний строк інформують відповідні контролюючі органи за місцезнаходженням обєктів житлової та/або нежитлової нерухомості про надіслані (вручені) платнику податку податкові повідомлення-рішення про сплату податку у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Нарахування податку та надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень про сплату податку фізичним особам - нерезидентам здійснюють контролюючі органи за місцезнаходженням обєктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності таких нерезидентів.

Тобто, із набранням чинності вказаними положеннями Податкового кодексу України 01 січня 2015 року, власники об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості є платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за виключенням випадків, визначених пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що для розрахунку податкових зобов'язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, позивачу, як власнику об'єктів житлової нерухомості, контролюючим органом застосовано ставку податку у розмірі 1 відсоток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня 2017 року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Станом на 01.01.2017, Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» мінімальна заробітна плата установлена у розмірі 3200,00 грн.

Так, позивачу, як власнику нежитлового приміщення площею 132,9 (адреса Запорізька область, с. Дмитрівка, вул. Комсомольська, 2-б), сума податкового зобов'язання згідно податкового повідомлення - рішення №0-0802 від 23.04.2018 визначена у розмірі: 132,9м2 х (3200,00 грн. х 1%) = 4 252,80 грн.

Сторонами не заперечується факт належності позивачу об'єкту нежитлової нерухомості та його загальна площа, як база оподаткування.

Спір між сторонами виник внаслідок твердження позивача про неправомірне застосування відповідачем ставки податку, що встановлена абз. «в» пп. 5.1 п. 5 рішення Дмитрівської сільської ради №13 від 17.02.2017 «Про внесення змін до рішення №2 від 26.01.2016 «Про затвердження Положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на території Дмитрівської сільської Ради». Вважає, що нежитлова будівля «Заготпункт» підлягає оподаткуванню за ставкою, визначеною Положенням, затвердженим рішенням від 26.01.2016 №5, для інших будівель у розмірі 0,1 відсоток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року за 1 кв. м бази оподаткування.

Підпунктом 14.1.129-1 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що об'єкти нежитлової нерухомості - це будівлі, приміщення, що не віднесені, відповідно до законодавства, до житлового фонду. У нежитловій нерухомості виділяють: а) будівлі готельні - готелі, мотелі, кемпінги, пансіонати, ресторани та бари, туристичні бази, гірські притулки, табори для відпочинку, будинки відпочинку; б) будівлі офісні - будівлі фінансового обслуговування, адміністративно-побутові будівлі, будівлі для конторських та адміністративних цілей; в) будівлі торговельні - торгові центри, універмаги, магазини, криті ринки, павільйони та зали для ярмарків, станції технічного обслуговування автомобілів, їдальні, кафе, закусочні, бази та склади підприємств торгівлі й громадського харчування, будівлі підприємств побутового обслуговування; г) гаражі - гаражі (наземні й підземні) та криті автомобільні стоянки; ґ) будівлі промислові та склади; д) будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки); е) господарські (присадибні) будівлі - допоміжні (нежитлові) приміщення, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо; є) інші будівлі.

Рішенням Дмитрівської сільської ради №13 від 17.02.2017 «Про внесення змін до рішення №2 від 26.01.2016 «Про затвердження Положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на території Дмитрівської сільської Ради» було затверджено Нову редакцію Положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на території Дмитрівської сільської ради (надалі - Рішення № 13 від 17.02.2017), яке чинне з 01.01.2017.

Крім того, п. 5.1 Розділу 5 Рішення № 13 від 17.02.2017 встановлені ставки податку для обєктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням ради обєднаної територіальної громади, що створена згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких обєктів, встановлюються у наступному розмірі:

- для обєктів житлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб - 0,15 відсоток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року за 1 кв. метр бази оподаткування;

- для обєктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб:

а) будівлі готельні - готелі, мотелі, кемпінги, пансіонати, ресторани та бари, туристичні бази, табори для відпочинку, бази відпочинку, будинки відпочинку 0,5 відсоток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року за 1 кв. метр бази оподаткування;

б) будівлі офісні - адміністративно-побутові будівлі, будівлі для конторських та адміністративних цілей - 1 відсоток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року за 1 кв. метр бази оподаткування;

в) будівлі торговельні - магазини, станції технічного обслуговування автомобілів, їдальні, кафе, закусочні, бази та склади підприємств торгівлі й громадського харчування, будівлі підприємств побутового обслуговування - 1 відсоток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року за 1 кв. метр бази оподаткування;

г) гаражі - гаражі (наземні й підземні) та криті автомобільні стоянки 1 відсоток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року за 1 кв. метр бази оподаткування;

ґ) будівлі промислові та склади 0,5 відсоток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року за 1 кв. метр бази оподаткування;

е) господарські (присадибні) будівлі - допоміжні (нежитлові) приміщення, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції - 0 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року за 1 кв. метр бази оподаткування;

є) інші будівлі 0,1 відсоток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року за 1 кв. метр бази оподаткування..

Суд враховує, що визначення будівлі до певної категорії проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахування класифікаційних ознак та функціонального призначення об'єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000.

Відповідно до п. 5.3 ст. 5 Податкового кодексу України інші терміни, що застосовуються у цьому Кодексі і не визначаються ним, використовуються у значенні, встановленому іншими законами.

Так, Державним комітетом України по стандартизації, метрології та сертифікації затверджено та введено в дію наказом Держстандарту України від 17.08.2000 №507 Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000, який є складовою частиною Державної системи класифікації та кодування техніко-економічної та соціальної інформації. Класифікатор розроблено відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.06.1998 № 971 "Про Програму реформування державної статистики на період до 2002 року". ДК БС призначено для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб'єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) в Україні. Об'єктами класифікації в ДК БС є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.

В даному випадку тип майна «нежитлова будівля» відноситься до підрозділу 12 «Будівля нежитлова», за типом використання до класу 1230 «Будівлі торгівельні», підкласу 1230.1 «Торгівельні центри, універмаги, магазини», оскільки фактично позивач дану будівлю використовує з метою одержання прибутку у своїй фінансовій господарській діяльності за КВЕД 68.20 роздрібна торгівля уживаними товарами в магазинах та як обєкт оподаткування підпадає під дію ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у 2017 році за будівлі торгівельні магазини 1% розміру мінімальної заробітної плати, встановленої Законом на 1 січня звітного (податкового року) за 1 кв.м бази оподаткування (абз. «в» п. 5.1 Рішення Дмитрівської сільської ради №13 від 17.02.2017).

Щодо твердження позивача з огляду на право власності на нерухоме майно, належне ОСОБА_1, яке відоситься до нежитлової будівлі «Заготпункт», а в силу вищевказаного рішення №13 від 17.02.2017, яке належить до «інших будівель» суд зауважує, що відповідно до вищевказаного Державного класифікатора будівель і споруд ДК 018-2000, законодавець «інші будівлі» взагалі відносить до групи 127 «Будівлі нежитлові інші», які використовуються виключно для сільськогосподарського призначення, лісництва та рибного господарства» (клас 1271). Цей клас включає: будівлі для використання; в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси та т. ін.

Під час винесення рішення судом враховано, що вищевказане приміщення згідно з заявою позивача на право застосування спрощеної системи оподаткування №9119 від 01.06.2016 використовується останнім як магазин уживаних товарів, але не як заготпункт. Крім того, поняття «заготпункт» відповідно до вищезазначеного класифікатора будівель та споруд взагалі відсутній.

Ураховуючи викладене, суд вважає, що обєкт нерухомості (нежитлова будівля «Заготпункт», який на праві приватної власності належить позивачу), не підпадає під дію ставки п. «є» п. 5.1 Положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на території Дмитрівської сільської Ради, оскільки цим пунктом не охоплюється нерухомість, яка використовується фізичною особою-підприємцем у власній господарській діяльності.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до ст. 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності..

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відповідач, як суб'єкт владних повноважень, діяв у межах повноважень, наданих йому законодавством та довів правомірність прийнятого рішення, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України судовий збір не підлягає відшкодуванню, оскільки в задоволенні позову було відмовлено.

Керуючись ст. ст. 9, 137, 139, 242-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (71153, Запорізька область, Бердянський район, с. Дмитрівка, вул. Решетнікова, буд. 15а, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) до Головного управління ДФС в Запорізькій області (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 166, ) про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя І.В. Батрак