Справа № 815/5503/16
Суддя: Марин П. П.
Дата ухвалення: 2019-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/5503/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2019 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Марина П.П.

розглянувши в порядку письмового провадження за правилами загального позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Малиновському районі міста Одеси ГУ ДФС в Одеській області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Міністерства економічного розвитку і торгівлі України про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Одеського окружного адміністративного суду перебувала справа №815/5503/16 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Малиновському районі міста Одеси ГУ ДФС в Одеській області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, в якому позивач просила визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №22573-13 від 21.07.2016 року Державної податкової інспекції у Малиновському районі міста Одеси ГУ ДФС в Одеській області про визначення грошового зобов'язання з транспортного податку з фізичних осіб у розмірі 25000,00 грн. на 2016 рік.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 21.11.2016 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову ООАС від 21.11.2016 року залишено без задоволення, а постанову ООАС від 21.11.2016 року залишено без змін.

Постановою Верховного суду від 29.08.2018 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову ООАС від 21.11.2016 року та на ухвалу ОААС від 22.02.2017 року задоволено частково, постанову Одеського окружного адміністративного суду від 21.11.2016 року та ухвалу ООАС від 22.02.2017 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до Одеського окружного адміністративного суду. У постанові Верховного суду вказано суду під час нового розгляду справи взяти до уваги викладене в цій постанові, встановити наведені у ній обставини, що входять до предмета доказування у даній справі, дати правильну юридичну оцінку встановленим обставинам та постановити рішення відповідно до вимог ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України.

Автоматизованою системою справу №815/5503/16 призначено головуючому судді Марину П.П.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що їй на праві власності належить автомобіль LEXUS моделі RХ350, 2013 року випуску. В 2015 році позивач отримала податкове повідомлення-рішення відповідача від 21.07.2016 року №22573-13 на суму 25000,00 гривень, яким Державної податкової інспекції у Малиновському районі міста Одеси ГУ ДФС в Одеській області зобов'язала позивача сплатити транспортний податок на автомобіль LEXUS моделі RХ350, 2013 року випуску. Проте, позивач вважає, що її автомобіль не відносився до об'єкту оподаткування за правилами діючими до 01.01.2016 року (об'єм двигуна становить 2993куб см), а нові ставки не були введені до 15.07.2015 року, а тому їй неправомірно нараховане грошове зобов'язання по транспортному податку.

Представником відповідача 20.11.2018 року надано до суду відзив на адміністративний позов (а.с.164-166) згідно з яким останній зазначив, що На підставі п.п.267.1.1 п.267.1 ст.267 ПК України платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які маають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є об'єктами оподаткування. Згідно п.п.267.2.1 п.267.2 ст.267 ПК України в редакції, що діяла до 01.01.2016 року, об'єктом оподаткування були легкові автомобілі, які використовуватися до 5 років і мали об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см. Отже, введений законодавством у 2015 році транспортний податок піддягав нарахуванню платникам податку лише у 2016 бюджетному році. Позивач відповідно до вимог пп. 267.2.1 п.267.2 ст.267 ПК України в редакції, що діяла до 01.01.2016 року, є платником вказаного податку, оскільки на праві власності їй належить автомобіль, який використовувався до 5 років (з 2013 року) і мав об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см. (3456куб. см.). Вказана норма (пп. 267.2.1 п.267.2 ст.267 ПК України змінена Законом України від 24.12.2015 року №909-VIII, який набрав чинність з 01.01.2016 року, та відповідно до пп.267.2.1 п.267.2 ст.267 ПКУ у новій редакції об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року. Така вартість визначається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, виходячи з марки, моделі, року випуску, типу двигуна, об'єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач, пробігу легкового автомобіля, та розміщується на його офіційному веб-сайті. Відповідні зміни були внесені в рішення Одеської міської ради «Про встановлення податку на майно в частині транспортного податку» від 21.01.2015 року (рішенням ОМР від 03.02.2016 року №257- VII). У 2016 році транспортний податок повинен нараховуватися платникам цього податку, тобто особам якій мають об'єкт оподаткування, визначений законом при встановленні вказаного податку з 2015 року, а саме легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мали об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см. Таким чином на підставі викладеного позивач є платником вказаного податку, оскільки має відповідний об'єкт оподаткування, а тому нарахування їй контролюючим органом транспортного податку є правомірним, та відповідає встановленим ст.4 ПКУ як принципу стабільності податкового законодавства, так і принципу загальності оподаткування, відповідно до якого кожна особа зобов'язана сплачувати встановлені цим Кодексом, законами з питань митної справи податки та збори, платником яких вона є згідно з положеннями цього Кодексу.

Представником Міністерства економічного розвитку і торгівлі України 23.11.2018 року надано пояснення (а.с.158-159), в яких зазначено, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 та пункту 267.4 статті 267 Податкового кодексу України (далі - Кодекс) об'єктом оподаткування у 2015 році були легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мали об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см. Визначення Мінекономрозвитку середньоринкової вартості легкових автомобілів для цілей віднесення таких автомобілів до об'єктів оподаткування транспортним податком у 2015 році законодавством не було передбачено. Згідно з Кодексом (в редакції Закону №909-VIII від 24.12.2015) та Методикою визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.2016 №66, для цілей віднесення легкових автомобілів до об'єктів оподаткування транспортним податком у 2016 році Мінекономрозвитку було розраховано середньоринкову вартість автомобілів, подано ДФС інформацію про автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становила понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року (далі - Інформація) та забезпечено роботу офіційного веб-сайту в режимі, який давав змогу отримати інформацію про середньоринкову вартість автомобіля шляхом введення даних про їх марку, модель, рік випуску, тип двигуна, об'єм циліндрів двигуна, тип коробки переключення передач та пробіг. Враховуючи, що 1000 куб. см є еквівалентом 1 літру, а тому об'єм циліндрів двигуна автомобіля 3456 куб. см з урахуванням заокруглення до найближчого основного розряду дорівнює 3,5 літра. Відповідно до Інформації середньоринкова вартість легкового автомобіля LEXUS моделі RХ350 з об'ємом циліндрів двигуна 3,5 літра, бензин, автоматичною коробкою переключення передач до 3 років експлуатації становила понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня 2016 року. Розрахована у 2016 році згідно з Методикою середньоринкова вартість автомобіля LEXUS RХ350 з об'ємом циліндрів двигуна 3,5 літра, бензин, автоматичною коробкою переключення передач, 2013 року випуску та пробігом 49592 км. становила 991 018,38 гривень (з ПДВ).

Ухвалою суду від 29.10.2018 року вказану справу прийнято до провадження за правилами загального позовного провадження.

Від представника позивача 22.12.2018 року до суду надійшла заява про розгляд справи в порядку письмового провадження за відсутності позивача то його представника.

У зв'язку з відсутністю потреби заслухання свідка чи експерта, судом, керуючись положеннями ч.9 ст.205 КАС України, прийнято рішення про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини та факти, якими обґрунтовувалися вимоги, перевіривши їх доказами, суд встановив наступні факти та обставини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на праві власності належить автомобіль марки LEXUS моделі Х350, 2013 року випуску, об'ємом двигуна 3456 куб. см., реєстраційний номер НОМЕР_1, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 (а.с15). Дата реєстрації 07.09.2013 року.

Державною податковою інспекцією у Малиновському районі міста Одеси ГУ ДФС в Одеській області 21.07.2016 року прийнято податкове повідомлення-рішення форми «Ф» №22573-13 від, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання за платежем: транспортний податок з фізичних осіб у сумі 25000,00 грн (а.с.14).

Позивач, не погоджуючись вказаним податковим повідомленням-рішенням, звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулюються Податковим кодексом України (далі - ПК України).

Статтею 8 ПК України передбачено, що в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори. До загальнодержавних належать податки та збори, що встановлені цим Кодексом і є обов'язковими до сплати на усій території України, крім випадків, передбачених цим Кодексом. До місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних, міських рад та рад об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, у межах їх повноважень і є обов'язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Відповідно до п.10.2 ст.10 ПК України місцеві ради обов'язково установлюють єдиний податок та податок на майно (в частині транспортного податку та плати за землю).

Згідно з п.п.12.3.1-12.3.3 п.12.3 ст.12 ПК України встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом. При прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обов'язково визначаються об'єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов'язкові елементи, визначенні ст.7 цього Кодексу з дотриманням критеріїв, встановлених розділом ХІІ цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору. Копія прийнятого рішення про встановлення місцевих податків чи зборів надсилається у десятиденний строк з дня оприлюднення до контролюючого органу, в якому перебувають на обліку платники відповідних місцевих податків та зборів.

Підпунктами 12.3.4 та 12.3.5 п. 12.3 ст. 12 ПК України рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

У разі якщо сільська, селищна, міська рада або рада об'єднаних територіальних громад, що створена згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, не прийняла рішення про встановлення відповідних місцевих податків і зборів, що є обов'язковими згідно з нормами цього Кодексу, такі податки до прийняття рішення справляються виходячи з норм цього Кодексу із застосуванням їх мінімальних ставок, а плата за землю справляється із застосуванням ставок, які діяли до 31 грудня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування плати за землю.

Законом України від 28.12.2014 року №71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», який набрав чинності 01.01.2015 року, введено новий транспортний податок згідно зі ст.267 ПК України.

Відповідно до п.п.267.1.1 п.267.1 ст.267 ПК України платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є об'єктами оподаткування.

Підпунктом 267.2.1 п.267.2 ст.267 ПК України в редакції, що діяла до 01.01.2016 року, об'єктом оподаткування були легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мали об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см.

Рішенням Одеської міської ради від 21.01.2015 року №5257-VI "Про встановлення податку на майно в частині транспортного податку" вказаний податок встановлено та визначено ставку податку з розрахунку на календарний рік 25000,00 гривень за кожний легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування.

Згідно ч.1 ст.3 Бюджетного кодексу України бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року.

Отже, рішення Одеської міської ради №5257-VI про введення (встановлення) транспортного податку оприлюднено 21.01.2015 року, тобто нараховуватися вказаний податок може лише в 2016 бюджетному році.

Надалі, 24.12.2015 року Верховною Радою України прийнято Закон України №909-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році», що набрав чинності 01.01.2016 року (далі - Закон №909-VIII), яким внесено зміни у Податковий кодекс України щодо об'єкту оподаткування транспортним податком.

Так, згідно підпункту 267.2.1 п.267.2 ст. 267 ПК України (в редакції Закону від 24.12.2015 №909-VIII) об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Пунктом 4 розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону №909-VIII визначено, що у 2016 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів на 2016 рік не застосовуються вимоги, встановлені підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України та Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».

Отже, з 01.01.2016 року платниками транспортного податку є власники легкових автомобілів не старше п'яти років, середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати.

Постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.2016 року №66 затвердженно Методику визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, якою встановлюється механізм визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів для цілей віднесення таких автомобілів до об'єктів оподаткування транспортним податком.

Положеннями п.2 вказаної методики (в редакції чинній на час спірних правовідносин) передбачено, що середньоринкова вартість автомобіля розраховується за методом аналогії цін ідентичних автомобілів за формулою, визначеною у пункті 3 Порядку визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 квітня 2013 року №403 (Офіційний вісник України, 2013 року, N 44, ст. 1576), де за ціну нового транспортного засобу (Ц н) береться ціна нового автомобіля з урахуванням марки, моделі, типу двигуна, об'єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач.

Згідно пункту 5 Методики визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, ідентичними є автомобілі, в яких збігаються такі ознаки і параметри: марка; країна-виробник; тип кузова (седан, універсал тощо); модель; конструкція привода тягових коліс; тип та робочий об'єм двигуна; потужність двигуна; тип коробки переключення передач та інших складників силової передачі; габаритні розміри; рік випуску; комплектація. Розбіжності можуть стосуватися комплектації, пробігу та технічного стану.

Пунктом 13 Методики визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів передбачено, що Мінекономрозвитку відповідно до цієї Методики розраховує середньоринкову вартість автомобіля та щороку до 1 лютого базового податкового (звітного) періоду подає ДФС інформацію про автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Мінекономрозвитку забезпечує роботу офіційного веб-сайту в режимі, який дає змогу отримати інформацію про середньоринкову вартість автомобіля шляхом введення даних про їх марку, модель, рік випуску, тип двигуна, об'єм циліндрів двигуна, тип коробки переключення передач та пробіг (п. 14 Методики в редакції чинній на час спірних правовідносин).

Отже, обов'язок щодо визначення середньоринкової вартості транспортного засобу законодавець покладає на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку. Межі повноважень податкового органу полягають виключно у прийнятті податкового повідомлення-рішення на підставі отриманої від Мінекономрозвитку інформації про автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

В матеріалах справи наявні пояснення Мінекономрозвитку (а.с.158-159) з яких вбачається, що відповідно до Інформації середньоринкова вартість легкового автомобіля LEXUS RХ350 з об'ємом циліндрів двигуна 3,5 літра, бензин, автоматичною коробкою переключення передач до 3 років експлуатації становила понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня 2016 року. Розрахована у 2016 році згідно з Методикою середньоринкова вартість автомобіля LEXUS RХ350 з об'ємом циліндрів двигуна 3,5 літра, бензин, автоматичною коробкою переключення передач, 2013 року випуску та пробігом 49592 км. становила 991 018,38 гривень (з ПДВ).

Відповідно до ст.8 Закону України «Про державний бюджет України на 2016 рік» станом на 01.01.2016 року мінімальна заробітна плата установлена в розмірі 1378 грн.

В свою чергу, 750 розмірів мінімальної заробітної плати станом на 01.01.2016 року складали 1033500 грн.

Отже, об'єктом оподаткування у 2016 році стали легкові автомобілі, середньоринкова вартість яких становить понад 1033500 грн. та з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно).

Враховуючи, що встановлена Мінекономрозвитку середньоринкова вартість автомобіля LEXUS RХ350 з об'ємом циліндрів двигуна 3,5 літра, бензин, автоматичною коробкою переключення передач, 2013 року випуску та пробігом 49592 км. становила 991018,38 гривень, то відповідачем протиправно віднесено автомобіль LEXUS RХ350, що належить позивачу до об'єктів оподаткування транспортним податком та прийнято податкове повідомлення-рішення №22573-13 від 21.07.2016 року.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №22573-13 від 21.07.2016 року Державної податкової інспекції у Малиновському районі міста Одеси ГУ ДФС в Одеській області про визначення грошового зобов'язання з транспортного податку з фізичних осіб у розмірі 25000,00 грн. на 2016 рік підлягають задоволенню.

Згідно з ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов'язок доказування в спорі покладається на відповідача орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв'язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 242 КАСУ, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Судові витрати розподілити відповідно до ст.139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 6, 8, 9, 14, 22, 139, 241, 242-246, 250, 255, 295, КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Малиновському районі міста Одеси ГУ ДФС в Одеській області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Міністерства економічного розвитку і торгівлі України про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №22573-13 від 21.07.2016 року Державної податкової інспекції у Малиновському районі міста Одеси ГУ ДФС в Одеській області про визначення грошового зобов'язання з транспортного податку з фізичних осіб у розмірі 25000,00 грн. на 2016 рік..

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Малиновському районі міста Одеси ГУ ДФС в Одеській області на користь ОСОБА_1 сплачений при зверненні до суду судовий збір у сумі 551,21 (п'ятсот п'ятдесят одну гривню двадцять одну копійку).

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст.255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляд справи проводився в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Відповідно до п.15.5 ч.І Перехідних положень КАС України апеляційна скарга подається до або через відповідні суди, а матеріали справи витребуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позивач: ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_2, АДРЕСА_1);

Відповідач: Державна податкова інспекція у Малиновському районі міста Одеси ГУ ДФС в Одеській області (, 65098, м.Одеса, вул.Стовпова, 17);

Третя особа: Міністерство економічного розвитку і торгівлі України (, 01008, м. Київ, вул.М.Грушевського, 12/2).

Суддя П.П.Марин

.