Справа № 1740/2175/18
Суддя: Комшелюк Т.О.
Дата ухвалення: 2019-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

06 лютого 2019 року м. Рівне №1740/2175/18

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Комшелюк Т.О. за участю секретаря судового засідання Трохимчук А.М. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник Козак А.Ю.,

відповідача: представник Гоч Н.М.,

розглянувши в судовому засіданні адміністративну справу за позовом Приватного акціонерного товариства "Томашгородський щебеневий завод" до Головного управління ДФС у Рівненській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

Приватне акціонерне товариство «Томашгородський щебеневий завод», (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління ДФС у Рівненській області (далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №№ від 02.08.2018 яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем «Податок на прибуток», в розмірі 532569,00грн, в тому числі за податковими зобов'язаннями в сумі 355046,00грн та штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 177523,00грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що в квітні-травні 2017 року відповідачем була проведена документальна планова виїзна перевірка позивача щодо дотримання податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2016 по 31.12.2017, за наслідками якої був складений акт. На підставі висновку даного акта було прийняте податкове повідомлення-рішення, якими збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток підприємства. Позивач не погоджується із висновками акту перевірки щодо встановленого порушення та прийнятим в зв'язку із вказаним порушенням податкового повідомлення-рішення. При цьому зазначає, що вартість придбаних запчастин та проведених ремонтів позивач правомірно відніс до складу основних засобів, в той час як відповідач стверджує, що вони віднесені до складу собівартості реалізованої продукції. Оплату робіт із складання технічного паспорту правомірно віднесено до витрат для забезпечення виробничого процесу, а витрати з оплати робіт по виготовленню проектної документації не є нематеріальним активом, тому також відносяться до собівартості продукції. Просить суд позов задовольнити.

Відповідач подав відзив на позов в яких зазначив, що дійсно, у позивача була проведена документальна планова перевірка, за результатами якої складений акт і на підставі висновків акту прийняте податкове повідомлення-рішення. Так, перевіркою, зокрема, встановлено, що позивач неправомірно відніс до складу собівартості реалізованої продукції витрати на ремонт обладнання та вартість придбаних запчастин, оплату робіт із складання технічного паспорту не правомірно віднесено до витрат для забезпечення виробничого процесу, в зв'язку із чим позивачем занижено значення «фінансовий результат до оподаткування (прибуток або збиток), визначений у фінансовій звітності відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності». Щодо витрат з оплати робіт по виготовленню проектної документації, то проектна документація є інтелектуальною власністю, отже відноситься до нематеріальних активів. Висновки акту перевірки є правомірними, просить в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Позивачем надана відповідь на відзив відповідача, обґрунтування яких зводиться до розширених аргументів, викладених у позовній заяві

Відповідач заперечень на відповідь на відзив не подав.

17.08.2018 ухвалою суду відкрито провадження та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

12.09.2018 ухвалою суду без виходу до нарадчої кімнати відкладено підготовче засідання.

12.11.2018 ухвалою суду визначено наступне підготовче засідання.

28.11.2018 ухвалою суду без виходу до нарадчої кімнати підготовче провадження закрито, призначено розгляд справи по суті.

02.01.2019 ухвалою суду без виходу до нарадчої кімнати судове засідання відкладено.

06.02.2019 представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав позицію, викладену у відзиві на позов.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні учасників справи, дослідивши подані суду письмові докази, суд зважає на наступне.

Посадовими особами відповідача була проведена документальна планова виїзна перевірка позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2016 по 31.12.2017.

Згідно із висновками акту перевірки, контролюючим органом встановлені порушення, зокрема: п.44.1, п. 44.2 ст.44, пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 розд. ІІІ Податкового кодексу України, п.5, 21 П(С)БО 15 «Дохід», п. 5 П(С)БО 11 «Зобов'язання», ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні», 2.2 Положення №88, п.8, 14 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 7 «ОСНОВНІ ЗАСОБИ» затверджено наказом Міністерства фінансів України від 31 березня 1999 р. №87 зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 21 червня 1999 №391/3684, П(С)БО 8 «Нематеріальні активи», пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового Кодексу України, встановлено заниження податку на прибуток всього на суму 820124грн, в тому числі 75588 грн. за 3 квартал 2016 року, 14091грн за 4 квартал 2016 року, 178692грн за 1 квартал 2017 року, 126030грн за 2 квартал 2017 року, 211218 грн. за 3 квартал 2017 року, 214505грн. за 4 квартал 2017 року.

На підставі висновку акту перевірки відповідачем прийняте податкове повідомлення-рішення.

Позивач спірне рішення оскаржив в адміністративному порядку.

За наслідками адміністративного оскарження, скасовано податкові повідомлення рішення в частині заниження доходу на 2583766грн. в результаті не віднесення до їх складу безоплатно отриманих товарів, робіт (послуг) та завищення податкового кредиту на 516753,34грн ПДВ. В іншій частині зазначені податкові повідомлення-рішення залишені без змін.

02.08.2018 відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення № , яким збільшена сума грошового зобов'язання за платежем податок на прибуток на загальну суму 532569грн. в т.ч. основного платежу 355046грн, штрафні санкції 177523грн.

Як вбачається із акту перевірки, підставою для донарахування позивачу податку на прибуток за перевіряємий період стало наступне.

В ході проведення перевірки контролюючим органом встановлено, що за період з 01.07.2016 року по 31.12.2017 року підприємством придбано наступні запчастини та ремонти загальною вартістю 1 830 401грн, в тому числі за 3 квартал 2016 року в сумі 94884грн, за 4 квартал 2016 року в сумі 78283грн, за 1 квартал 2017 року в сумі 484262грн, за 2 квартал 2017 року в сумі 202892грн, за 3 квартал 2017 року в сумі 276667грн, за 4 квартал 2017 року в сумі 693413грн.

Вартість вищезгаданих запчастин та ремонтів віднесена підприємством до складу собівартості реалізованої готової продукції, що відображено наступними бухгалтерськими проведеннями : Дт 20 Кт 631, Дт 23, 91, 92, 93 Кт 20, Дт 26 Кт 23, Дт 901 Кт 26, Дт 79 Кт 901, 92, 93.

Відповідач стверджує, що Положення про технічне обслуговування устаткування гірничодобувних підприємств, затверджене Наказом Міністерства промислової політики України від 4 липня 2003 р. № 281 та зареєстроване в Міністерстві юстиції України 22 серпня 2003 № 733/8054 чітко визначає перелік робіт, які відносяться до технічного обслуговування устаткування гірничодобувних підприємств. І проведені ремонтні роботи та придбані запчастини позивачем, які встановлені в ході проведення перевірки, до даного переліку не включені.

Таким чином, як стверджує відповідач, вказані види робіт належать не до технічного обслуговування, а до капітального ремонту, вартість якого повинна збільшити первісну вартість основних засобів.

Суд не погоджується із вказаними твердженнями відповідача з огляду на таке.

В ході розгляду справи встановлено та не заперечується учасниками справи, що за період з 01.07.2016р. по 31.12.2017р. підприємством придбано запчастини та проведені ремонти обладнання загальною вартістю 1 830 401,00грн.

Із акту перевірки вбачається, що відповідач, при застосуванні норми права по даному епізоду встановленого порушення, посилається на Положення про технічне обслуговування і ремонт дорожніх транспортних засобів автомобільного транспорту, затвердженого наказом Міністерства транспорту України № 102 від 30.03.1998р. та зареєстрованого в Міністерстві юстиції за № 268/2708 від 28.04.98р. (далі - Положення № 102).

Так, згідно п. 1.1 Положення № 102, це положення визначає порядок проведення технічного обслуговування і ремонту дорожніх транспортних засобів і розповсюджується на юридичних та фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності, які здійснюють експлуатацію, технічне обслуговування і ремонт дорожніх транспортних засобів (за винятком тролейбусів, мопедів і мотоциклів) незалежно від форм власності.

Відповідно до п. 1.3 у Положенні № 102 наведені нижче терміни вживаються в такому значенні: дорожній транспортний засіб (ДТЗ) - транспортний засіб, призначений для експлуатації переважно на автомобільних дорогах загального користування усіх категорій і сконструйований згідно з їхніми нормами.

Натомість, із матеріалів справи вбачається, що придбані позивачем запчастини та проведений ремонт стосується кар'єрної техніки з обладнання (дробарка, кар'єрний самоскид тощо), що не відноситься до дорожніх транспортних засобів.

Більше того, придбані запчастини і проведений ремонт відноситься до категорії ремонту обладнання і технічного обслуговування устаткування, оскільки ремонтувались та замінювалися зношуючі складові техніки (змінні запчастини та агрегати), а не проводився капітальний ремонт техніки.

Вказане підтверджується доказами, долученими позивачем до матеріалів справи, із яких вбачається таке.

Щодо капітального ремонту автомобіля БеЛАЗ:

Позивачем укладений із ТОВ «ВП Техпромінвест» договір № 0712-17 від 07.12.2017р. про надання послуг, згідно якого контрагент, як виконавець, взяв на себе зобов'язання виконати капітальний ремонт автомобіля БеЛАЗ-7522 із запчастинами, зазначеними у дефектному акті до договору. Загальна вартість договору попередньо склала 630000грн з ПДВ.

Згідно підписаної специфікації до договору та акту виконаних робіт від 16.05.2018р., виконавцем проведено робіт із запчастинами на загальну вартість 575074грн з ПДВ.

У свою чергу, як слідує із акту перевірки, відповідачем при проведенні перевірки взято до уваги лише дати виписування податкових накладних та дані банківських виписок, адже на підставі укладеного договору, позивачем було здійснено 21.12.2017р. попередню часткову оплату за виконання робіт в сумі 126000грн. з ПДВ (105000грн без ПДВ), що не є повною вартістю проведеного ремонту як зазначає відповідач в акті перевірки та свідчить про неповне дослідження ним всім обставин даної господарської операції (таблиця стор. 23 акту перевірки).

ТОВ «ВП Техпромінвест» закінчив виконання робіт і здав їх позивачу згідно специфікації та акту здачі-приймання виконаних робіт № 39 від 16.05.2018р.

На підставі вказаних документів позивачем було здійснено відповідні проводки в бухгалтерському обліку з віднесенням вартості проведеного капітального ремонту до вартості основних засобів, що стверджується наступним: 1) картка субрахунку 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками» за період листопад 2017р. по травень 2018р., який кореспондується із субрахунком 311 «Поточні рахунки в національній валюті» рахунку 31 «Рахунки в банках», свідчить про проведенні операції із контрагентом ТОВ «ВП Техпромінвест» та здійснену позивачем 22.12.2017р. оплату в сумі 126000грн з ПДВ. За результатами виконання робіт по капітальному ремонту 16.05.2018р. відображено надання послуг на суму 479228,33грн з винесенням на дебет субрахунку 201 «Сировина й матеріали» рахунку 20 «Виробничі запаси»;

2) згідно аналізу рахунку 1522 за травень-червень 2018 року, позивач у травні-червні 2018 року відніс вартість проведеного капітального ремонту автомобіля БеЛАЗ-7540 загальною вартістю 479228,33грн без ПДВ із субрахунку 201 «Сировина й матеріали» рахунку 20 «Виробничі запаси» до субрахунку 1522 «Придбання (виготовлення) основних засобів» рахунку 15 «Капітальні інвестиції».

На субрахунку 201 «Сировина й матеріали» відображаються наявність та рух сировини та основних матеріалів, які входять до складу продукції, що виготовляється, або є необхідними компонентами при її виготовленні (забудовники облік будівельних матеріалів і конструкцій ведуть на субрахунку 205 «Будівельні матеріали»). На цьому субрахунку ведеться облік основних матеріалів, що використовуються підрядними будівельними організаціями при здійсненні будівельно-монтажних, ремонтних робіт. Допоміжні матеріали, які використовуються при виготовленні продукції або для господарських потреб, технічних цілей та сприяння у виробничому процесі, також відображаються на субрахунку 201. Підприємства, що заготовляють сільськогосподарську продукцію для переробки, також відображають її вартість на цьому субрахунку. Рахунок 20 «Виробничі запаси» кореспондує за дебетом з кредитом рахунку 15 «Капітальні інвестиції»;

3) згідно звіту по проводках за травень-червень 2018 року по рахунках бухгалтерського обліку 105 і 1522 слідує, що позивач у червні 2018 року відніс вартість проведеного капітального ремонту автомобіля БеЛАЗ-7540 загальною вартістю 479228,33грн без ПДВ із субрахунку 1522 «Придбання (виготовлення) основних засобів» рахунку 15 «Капітальні інвестиції» до субрахунку 105 «Транспортні засоби» рахунку 10 «Основні засоби», тобто до вартості основних засобів, а не на собівартість виготовленої продукції.

Субрахунок 152 «Придбання (виготовлення) основних засобів» призначений для обліку витрат на придбання або виготовлення власними силами матеріальних активів, облік яких ведеться на рахунку 10 «Основні засоби».

Стосовно придбання запчастини тілєги ходової, то судом також встановлено, що фактично виконувався ремонт ходової.

Так, позивачем укладений із ТОВ «ВП Росукрграніт» договір № 1707-17 від 17.07.2017р. про надання послуг, згідно якого контрагент, як виконавець, взяв на себе зобов'язання виконати роботи із заміни ходової частини екскаватора ЕКГ-5А із запчастинами, зазначеними в додатку до Договору, в тому числі тілєги ходової. Загальна вартість договору попередньо склала 740425грн з ПДВ (вартість запчастин) і 150000грн з ПДВ (вартість роботи).

Згідно підписаного Додатку і Дефектного акту від 17.07.2017р. до договору в складі запчастин передбачено тілєга ходова в кількості 2 шт. загальною вартістю 300000грн з ПДВ.

Актом № ОУ-0000056 здачі-прийняття робіт від 19.10.2017р. виконавцем проведено робіт із запчастинами на загальну вартість 890425грн з ПДВ (742020,83грн без ПДВ).

Натомість, як слідує із акту перевірки, відповідачем взято до уваги лише дати виписування податкових накладних та дані банківських виписок, адже на підставі укладеного договору позивачем було здійснено 26.07.2017р. попередню оплату за виконання робіт в сумі 300000грн з ПДВ (250000грн. без ПДВ), що не є повною вартістю проведеного ремонту і вартістю запчастин, як зазначає відповідач в акті перевірки, та свідчить про неповне дослідження останнім всіх обставин даної господарської операції (таблиця стор. 23 акту), оскільки позивачем замовлявся ремонт ходової частини екскаватора разом із запчастинами для цього.

ТОВ «ВП Росукрграніт» закінчив виконання робіт і здав їх позивачу згідно акту № ОУ-0000056 здачі-приймання виконаних робіт від 19.10.2017р.

На підставі вказаних документів позивачем було здійснено відповідні проводки в бухгалтерському обліку з віднесенням вартості проведеного ремонту ходової частини екскаватора ЖГ-5А до вартості основних засобів, що стверджується наступним:

1) картка субрахунку 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками» рахунку 63 «Розрахунки з постачальниками та підрядниками» за період 26.07.2017р. по 31.01.2018р. який кореспондується із субрахунком 311 «Поточні рахунки в національній валюті» рахунку 31 «Рахунки в банках», свідчить про проведенні операції із контрагентом ТОВ «ВП Росукрграніт» та здійснену позивачем 26.07.2017р. оплату авансу в сумі 300000грн. з ПДВ. За результатами виконання робіт по ремонту ходової частини 19.10.2017р. відображено надання послуг на суму 742020,83грн з віднесенням на дебет субрахунку 201 «Сировина й матеріали» рахунку 20 «Виробничі запаси»;

2) Згідно звіту по проводках за жовтень 2017 року по рахунках бухгалтерського обліку 1522 і 201 за 23.10.2017р вбачається, що позивач у жовтні 2017 року відніс вартість доведеного ремонту із заміни ходової частини екскаватора ЕКГ-5А загальною вартістю 742020,83грн без ПДВ, в тому числі вартість тілєги ходової (300000грн з ПДВ), із субрахунку 201 «Сировина й матеріали» рахунку 20 «Виробничі запаси» до субрахунку 1522 «Придбання (виготовлення) основних засобів» рахунку 15 «Капітальні інвестиції».

На субрахунку 201 «Сировина й матеріали» відображаються наявність та рух сировини та основних матеріалів, які входять до складу продукції, що виготовляється, або є необхідними компонентами при її виготовленні (забудовники облік будівельних матеріалів і конструкцій ведуть на субрахунку 205 «Будівельні матеріали»). На цьому субрахунку ведеться облік основних матеріалів, що використовуються підрядними будівельними організаціями при здійсненні будівельно-монтажних, ремонтних робіт. Допоміжні матеріали, які використовуються при виготовленні продукції або для господарських потреб, технічних цілей та сприяння у виробничому процесі також відображаються на субрахунку 201. Підприємства, що заготовляють сільськогосподарську продукцію для переробки, також відображають її вартість на цьому субрахунку. Рахунок 20 «Виробничі запаси» кореспондує за дебетом з кредитом рахунку 15 «Капітальні інвестиції»;

3) згідно звіту по проводках за жовтень 2017 року по рахунках бухгалтерського обліку 104 і 1522 за 31.10.2017р. слідує, що позивач у жовтні 2017 року відніс вартість проведеного ремонту із заміни ходової частини екскаватора ЕКГ-5А загальною вартістю 742020,83грн без ПДВ, в тому числі вартість тілєги ходової (300000грн з ПДВ), із субрахунку 1522 «Придбання (виготовлення) основних засобів» рахунку 15 «Капітальні інвестиції» до субрахунки 104 «Машини та обладнання» рахунку 10 «Основні засоби», тобто до вартості основних засобів, а не на собівартість виготовленої продукції.

Субрахунок 152 «Придбання (виготовлення) основних засобів» призначений для обліку витрат на придбання або виготовлення власними силами матеріальних активів, облік яких ведеться на рахунку 10 «Основні засоби».

Наведені категорії рахунків бухгалтерського обліку та Інструкції по їх застосуванню затвердженні наказом Міністерства фінансів України № 291 від 30.11.1999р. «Про затвердження Плану рахунків бухгалтерського обліку та Інструкції про його застосування», який зареєстрований в Міністерстві юстиції України за № 892/4185 від 21.12.1999р. із змінами та доповненнями.

Крім того, до матеріалів справи позивачем також додані копії наказів № 37 від 11.04.2017р., № 64 від 12.07.2017р., № 84 від 11.10.2017р., № 05 від 15.01.2018р. по підприємству, якими затверджено акти списання матеріалів та доручено головному бухгалтеру віднести на витрати виробництва згідно бухгалтерських рахунків витрати, понесені у зв'язку із проведеним ремонтом і технічним (обслуговуванням техніки і обладнання, що спрямоване для підтримання їх в придатному для використання стані та одержання первісно визначеної суми майбутніх економічних вигод від їх використання.

Також, суд уважає, що замінені позивачем запчастини та проведений ремонт, зазначений в акті перевірки (крім, капітального ремонту автомобіля БеЛАЗ і ремонт ходової частини екскаватора ЕКГ-5А разом із запчастиною тілєга ходова для екскаватора), були потрібні для підтримання техніки і обладнання в придатному для використання стані та одержання первісно визначеної суми майбутніх економічних І вигод від їх використання, при цьому не були спрямовані на модернізацію чи будь-яке інше поліпшення цього обладнання чи техніки.

Більше того, до позивач надав фотознімки деталей (запчастин) та пояснення, якими обґрунтовано їх функціональне призначення, що свідчить про підтримання відремонтованого об'єкту в робочому стані.

Так, основні засади технічного обслуговування устаткування гірничодобувних підприємств, порядок проведення технічного обслуговування і перелік робіт, які виконуються при технічному обслуговуванні та заміні змінного обладнання на підприємствах гірничодобувної промисловості України визначає Положення про технічне обслуговування устаткування гірничодобувних підприємств, затверджене наказом Міністерства промислової політики України від 04.07.2003 року № 281 та зареєстроване в Міністерстві юстиції України 22.08.2003 року за № 733/8054.

Дане Положення про технічне обслуговування устаткування гірничодобувних підприємств, затверджене наказом Міністерства промислової політики України № 281 від 04.07.2003р. (далі Положення № 281), чітко визначає перелік робіт, які відносяться до технічного обслуговування устаткування гірничодобувних підприємств.

Згідно преамбули Положення № 281, воно визначає основні засади технічного обслуговування устаткування гірничодобувних підприємств, порядок проведення технічного вслуговування і перелік робіт, які виконуються при технічному обслуговуванні та заміні змінного обладнання на підприємствах гірничодобувної промисловості України.

Так п. 1.1. Положення № 281 передбачає, що дія цього Положення поширюється на підприємства всіх форм власності, які здійснюють видобування, переробку, збагачення корисних копалин.

У свою чергу розділ 2 Положення № 281 наводить наступні визначення термінів та понять:

2.1. Експлуатація - сукупність усіх фаз існування устаткування з моменту взяття його на балансовий облік і до моменту списання, включаючи періоди зберігання, транспортування споживачем, використання за призначенням і всі види технічного обслуговування і ремонту.

2.2. Технічне обслуговування - комплекс операцій або операція з підтримки працездатності або справності об'єкта устаткування при використанні за призначенням, чеканні, зберіганні і транспортуванні.

2.3. Ремонт - комплекс операцій з відновлення працездатності об'єкта устаткування (або його складових частин) з частковим або повним відновленням його ресурсу, визначеного нормативно-технічною документацією, у результаті виконання якого передбачається поліпшення стану об'єкта.

2.5. Устаткування - усі види технологічних агрегатів, машин, механізмів і інших об'єктів, що беруть участь у процесі виробництва шляхом виконання тих або інших технологічних функцій.

2.6. Агрегат - комплекс машин, механізмів, пристроїв і споруд, пов'язаних єдиним технологічним процесом і призначених для спільної роботи (кульовий млин для подрібнення сировини, випалювальна піч, циклічно-поточна лінія та інше).

2.7. Машина - комплекс механізмів, призначений для виконання корисної роботи, пов'язаної з процесом виробництва, транспортування, перетворення енергії.

2.8. Механізм - система кінематично взаємопов'язаних вузлів та деталей, що призначена для перетворення виду руху або для передачі потужності.

2.9. Вузол - рознімне або не рознімне з'єднання декількох деталей.

2.10. Деталь - виріб, виготовлений як одне ціле і поділ якого на частини неможливий без його пошкодження.

2.11. Запасна частина - складова частина об'єкта устаткування, призначена для заміни такої самої частини, що перебуває в експлуатації, з метою підтримки або відновлення справності або необхідного рівня працездатності об'єкта.

2.12. Змінне устаткування - вироби спеціального призначення, які використовуються для забезпечення процесу виробництва та здійснюють безпосередній вплив на оброблюваний матеріал і продукти його переробки або застосовуються в процесі перетворення вихідної сировини в напівфабрикат або готову продукцію.

2.13. Система технічного обслуговування - сукупність організаційних, технічних та інших заходів, необхідних для підтримки працездатності устаткування при використанні за призначенням, чеканні, зберіганні і транспортуванні.

За змістом пунктів 2.2, 2.3 Положення про технічне обслуговування устаткування гірничодобувних підприємств, технічне обслуговування - комплекс операцій або операція з підтримки працездатності або справності об'єкта устаткування при використанні за призначенням, чеканні, зберіганні і транспортуванні. Ремонт - комплекс операцій з відновлення працездатності об'єкта устаткування (або його складових частин) з частковим або повним відновленням його ресурсу, визначеного нормативно-технічною документацією, у результаті виконання якого передбачається поліпшення стану об'єкта.

Згідно пунктів 3.1, 3.2 розділу 3 Положення про технічне обслуговування устаткування гірничодобувних підприємств, метою технічного обслуговування устаткування є попередження передчасного його зносу шляхом забезпечення режимів роботи відповідно до паспортних або проектних даних, належного догляду, змащення і регулювання, своєчасного виявлення й усунення несправностей, розробки і впровадження заходів щодо його вдосконалення.

Технічне обслуговування не є поточним або капітальним ремонтом, реконструкцією, модернізацією, технічним переозброєнням чи іншим видом поліпшення основних фондів.

Відповідно до пунктів 3.4, 3.5 розділу 3 Положення про технічне обслуговування устаткування гірничодобувних підприємств, технічне обслуговування устаткування передбачає: перевірку технічного стану, виконання робіт для підтримки його належного зовнішнього вигляду, заправку експлуатаційними рідинами, усунення виявлених несправностей. Прибиральні роботи проводяться в міру потреби, але обов'язково перед технічним обслуговуванням.

Перелік робіт, які відносяться до технічного обслуговування устаткування гірничодобувних підприємств, наведений у додатку 1, а саме: очистка устаткування від пилу, бруду, відпрацьованого мастила та технологічних відходів: захист від корозії устаткування фарбуванням, чищення газоочисних і водостічних каналів, газопроводів, труб, котлів, димоходів, водойм, ізоляція трубопроводів; промивка та заправка мастильними матеріалами централізованих систем мащення картерних систем, підшипників та інших; змащення підшипників, тросів, вузлів тертя, зубчастих передач, редукторів, муфт: ревізія устаткування та контроль стану болтових з'єднань, муфт, гальм, опор, зубчастих передач, редукторів та інших; заміна деяких складових частин механізмів, у тому числі: фільтрувальних елементів, шлангів, пильників і контактів автогенного й електрозварювального устаткування, шлангів і з'єднань пневматичного інструменту, заміна і зшивання приводних пасів і транспортерних стрічок, заміна роликів конвеєрів, заміна клапанів, шиберів, заслінок і інших запасних частин, канатів підіймально-транспортного устаткування, заміна важелів, заміна колосників, зміна шкіряних, гумових і інших прокладок, перестановка моторів, верстатів, трубопроводів (якщо така перестановка, не є капітальними роботами); обтягання та заміна болтових з'єднань та інших деталей кріплення: регулювання гальм, заміна гальмівних колодок, гальмових шківів; відкриття вікон люків та лазів для огляду та перевірки стану механізмів, вузлів та деталей. Перевірка ступеня зносу захисної броні футерувальних плит та інших подібних елементів: перевірка транспортерних стрічок, тіл качання, напрямних роликів, приводних ременів та при потребі. їх заміна; регулювання натягнення пружин, ремінних та ланцюгових передач, транспортерних стрічок, вулканізація пошкоджених місць; перевірка та регулювання упорів, механічних перемикачів; перевірка стану канатів (тросів), шлангів, трубопроводів та іншого, заміна дуже зношених: перевірка, підтяжка чи заміна сальників, манжет, ущільнень рознімних з'єднань: перевірка трубопроводів і заміна рукавів з'єднань систем охолодження, мащення, гідравліки, пневматики та інших; перевірка роботи та регулювання вимірювальних приладів, реєстру вальної апаратури, захисних, блокувальних та сигнальних пристроїв; перевірка та заміна пальників, насадок, котлів, печей та іншого обладнання; заміна вогнетривкої кладки обертальних та інших печей; чистка та заміна контактів електрообладнання; виконання технологічних, механічних та електричних вимірювань; проведення заміни змінного устаткування, швидкозношуваних запасних частин і технологічних пристроїв, виконання найпростіших вогневих та електрозварювальних робіт; налагодження, регулювання, усунення дефектів у міжремонтні періоди та підготовка до планових ремонтів, складання вузлів з доставкою їх до місця проведення робіт.

Із наведених норм Положення про технічне обслуговування устаткування гірничодобувних підприємств встановлено, що проведений ремонт, технічний огляд та подальше технічне обслуговування, по суті є підтримкою працездатності або справності об'єкта устаткування і включає у себе заміну запчастин.

Дослідженими матеріалами справи підтверджується, що товариством було проведено заміну ряду запчастин, зокрема, ремкомплектів, роликів, втулок, пластин, рукав, плит, дисків, підшипників, пружин, гайок, вісь, тяга тощо.

Заміна указаних запчастин була здійснена саме для підтримання працездатності обладнання підприємства, що свідчить про те, що товариством у перевіреному періоді понесені виграти, пов'язані саме з технічним обслуговуванням дробильного обладнання, а не з ремонтом такого обладнання.

За змістом пунктів 4.1, 4.2 розділу 4 Положення про технічне обслуговування устаткування гірничодобувних підприємств, витрати на технічне обслуговування устаткування належать до витрат на утримання та експлуатацію основних фондів.

Витрати на технічне обслуговування устаткування включають: витрати на проведення робіт з технічного обслуговування устаткування, визначених відповідно до пункту 3.5 цього Положення; вартість мастильних, обтиральних матеріалів, емульсій для охолодження, спожитих палива, електроенергії, води, пари, стиснутого повітря й штих видів носіїв енергії для надання руху верстатам, кранам, насосам, підіймачам, пресам та іншому устаткуванню, яке використовувалось для проведення технічного обслуговування; витрати на виготовлення і придбання змінного устаткування; витрати на оплату праці робітників, які виконують технічне обслуговування, відрахування на соціальні заходи; амортизаційні відрахування, нараховані на об'єкти основних фондів, які використовуються для проведення технічного обслуговування; витрати на утримання цеху контрольно-вимірювальних приладів і автоматики та інших підрозділів, які забезпечують знімання показань вимірювальних приладів і первинне опрацювання цих показань; вартість послуг інших цехів і допоміжних виробництв.

Згідно пунктів 14, 15 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 7 «Основні засоби», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 27.04.2000 року № 92 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18.05.2000 року за № 288/4509, первісна вартість основних засобів збільшується на суму витрат, пов'язаних з поліпшенням об'єкта (модернізація, модифікація, добудова, дообладнання, реконструкція тощо), що призводить до збільшення майбутніх економічних вигод, первісно очікуваних від використання об'єкта. Залишкова вартість основних засобів зменшується у зв'язку з частковою ліквідацією об'єкта основних засобів.

Витрати, що здійснюються для підтримання об'єкта в робочому стані (проведення технічного огляду, нагляду, обслуговування, ремонту тощо) та одержання суми майбутніх економічних вигод від його використання, включаються до складу витрат (п. 15).

У свою чергу, до категорії змінне устаткування, відносить придбані позивачем запчастини Положення про технічне обслуговування устаткування гірничодобувних підприємств, затверджене наказом Міністерства промислової політики України № 281 від 04.07.2003р. і зареєстроване в Міністерстві юстиції України 22.08.2003р. за № 733/8054, серед яких є броні щокових і конусних дробарок, пластини, плити, підшипники тощо.

Відповідно до п. 2.12 цього ж Положення, змінне устаткування - вироби спеціального призначення, які використовуються для забезпечення процесу виробництва та здійснюють безпосередній вплив на оброблюваний матеріал і продукти його переробки або застосовуються в процесі перетворення вихідної сировини в напівфабрикат або готову продукцію.

Проведення технічного обслуговування та робіт з підтримання працездатності виробничого обладнання та устаткування підтверджується журналами прийому-здачі змін, обслуговування грохотів ДСЦ. видачі нарядів АТЦ № 1,2, прийому-здачі змін ДСЦ. дробарки СМД 118. КСД- КМДТ-2200, прийому-здачі змін водіями навантажувача VOLVO L-220, що були надані для вивчення і опрацювання податковому органу.

Суд звертає увагу, що відповідач поверхнево дослідив надані під час перевірки журнали та необґрунтовано не врахував їх при прийнятті рішення.

Більше того, відповідач помилково відніс вартість запчастини тілєги ходової для ремонту екскаватора та вартість капітального ремонту автосамоскида БЕЛАЗ-7540 як нібито такі, що включені позивачем до собівартості продукції, хоча доданими документами підтверджується включення проведеного ремонту і модернізації цього обладнання до вартості основних засобів, що свідчить про неповне з'ясування контролюючим органом всіх обставин та їх помилкові висновки.

У зв'язку із викладеним, суд уважає, що у всьому іншому придбані запчастини та проведений ремонт правомірно віднесені підприємством до собівартості реалізованої продукції, а тому відсутній факт заниження податкових зобов'язань.

Згідно пп. 134.1.1. п. 134.1. ст. 134 Податкового кодексу України, об'єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, Я*' чи никають відповідно до положень цього Кодексу.

Згідно п. 138.1 ст. 138. Податкового кодексу України фінансовий результат до оподаткування збільшується: на суму нарахованої амортизації основних засобів або нематеріальних активів відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності; на суму уцінки та втрат від зменшення корисності основних засобів або нематеріальних активів, включених до витрат звітного періоду відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності; на суму залишкової вартості окремого об'єкта основних засобів або нематеріальних активів, визначеної відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, у разі ліквідації або продажу такого об'єкта; на суму залишкової вартості окремого об'єкта невиробничих основних засобів або невиробничих нематеріальних активів, визначеної відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, у разі ліквідації або продажу такого об'єкта; на суму витрат на ремонт, реконструкцію, модернізацію або інші поліпшення невиробничих основних засобів чи невиробничих нематеріальних активів, віднесених v*r) витрат відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності.

В силу вимог п. 138.2 ст. 138. Податкового кодексу України, фінансовий результат до оподаткування зменшується на суму розрахованої амортизації основних засобів або нематеріальних активів відповідно до пункту 138.3 цієї статті; на суму залишкової вартості окремого об'єкта основних засобів або нематеріальних активів, визначеної з урахуванням положень цієї статті Кодексу, у разі ліквідації або продажу такого об'єкта; на суму дооцінки основних засобів або нематеріальних активів у межах попередньо віднесених до витрат уцінки відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності; на суму вигід від відновлення корисності основних засобів або нематеріальних активів у межах попередньо віднесених до витрат втрат від зменшення корисності основних засобів або нематеріальних активів відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності: на суму первісної вартості придбання або виготовлення окремого об'єкта невиробничих основних засобів або невиробничих нематеріальних активів та витрат на їх ремонт, реконструкцію, модернізацію або інші поліпшення, у тому числі віднесених до витрат відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, у разі продажу такого об'єкта невиробничих основних засобів або нематеріальних активів, але не більше суми доходу (виручки), отриманої від такого продажу.

За приписами пп. 10, 11 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.99р. № 318 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19 січня 2000 р. за № 27/4248, собівартість реалізованих товарів визначається за Положенням (стандартом) бухгалтерського обліку 9 «Запаси». Собівартість реалізованої продукції (робіт, послуг) складається з виробничої собівартості продукції (робіт, послуг), яка була реалізована протягом звітного періоду, нерозподілених постійних загальновиробничих витрат та наднормативних виробничих витрат. До виробничої собівартості продукції (робіт, послуг) включаються: прямі матеріальні витрати; прямі витрати на оплату праці; інші прямі витрати; змінні загальновиробничі та постійні розподілені загальновиробничі витрати.

Підпунктами 15.4 та 15.5. п. 15 цього Стандарту, до складу загальновиробничих витрат включаються, зокрема, витрати на утримання, експлуатацію та ремонт, страхування, операційну оренду основних засобів, інших необоротних активів загальновиробничого призначення: витрати на вдосконалення технології й організації виробництва (оплата праці та відрахування на соціальні заходи працівників, зайнятих удосконаленням технології й організації виробництва, поліпшенням якості продукції, підвищенням її надійності, довговічності, інших експлуатаційних характеристик у виробничому процесі; витрати матеріалів, купівельних комплектуючих виробів і напівфабрикатів, оплата послуг сторонніх організацій тощо).

Із аналізу положень Податкового кодексу України та стандартів бухгалтерського обліку, слідує, що податковий облік витрат по технічному огляду і ремонту основних фондів здійснюється в залежності від напрямку використання основних засобів. Тобто, у разі якщо основний засіб використовується в операційній діяльності підприємства такі витрати включаються до собівартості реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, в іншому випадку - до складу інших витрат.

Таким чином, придбані запчастини та проведений ремонт на загальну суму 1830401грн. правомірно віднесені підприємством до собівартості реалізованої продукції та витрат, а тому відсутній факт заниження податкових зобов'язань.

Щодо віднесення витрат на оплату робіт з складання технічного паспорту залізничної під'їзної колії позивача.

Із долучених до матеріалів справи доказів вбачається, що на виконання договору про виконання робіт № 117 від 15.05.2017р., укладеного ПрАТ «Томашгородський щебеневий завод» (Замовник) з ТОВ «БУ-146» (Виконавець), Замовник доручає, а Виконавець приймає на себе виконання робіт по складанню технічного паспорту залізничної під'їзної колії ПрАТ «Томашгородський щебеневий завод» при станції Томашгород регіональної філії «Львівська залізниця» та Інструкції про порядок обслуговування та організації руху на залізничній під'їзній колії.

Згідно з актом виконаних робіт від 25.05.2017р. на суму 20400грн, в тому числі 3400грн ПДВ, ТОВ «БУ-146» виготовило технічний паспорт під'їзної колії.

В бухгалтерському обліку позивача дана операція відображена наступним бухгалтерським проведенням: Дт93 Кт631 на суму 17000грн

На думку відповідача, витрати на виготовлення технічного паспорту відносяться до вартості об'єкта основних засобів відповідно до п.8 П(С)БО 7 «Основні засоби», оскільки є витратами, безпосередньо пов'язаними з доведенням основного засобу до стану, в якому він придатний для використання із запланованою метою.

Однак, суд не погоджується із такими доводами відповідача, зважаючи на наступне.

Згідно із п 8 П(С) БО 7 «Основні засоби», первісна вартість об'єкта основних засобів складається з таких витрат: суми, що сплачують постачальникам активів та підрядникам за виконання будівельно-монтажних робіт (без непрямих податків); реєстраційні збори, державне мито та аналогічні платежі, що здійснюються в зв'язку з придбанням (отриманням) прав на об'єкт основних засобів; суми ввізного мита; суми непрямих податків у зв'язку з придбанням (створенням) основних засобів (якщо вони не відшкодовуються підприємству/установі); витрати зі страхування ризиків доставки основних засобів; витрати на транспортування, установку, монтаж, налагодження основних засобів; інші витрати, безпосередньо пов'язані з доведенням основних засобів до стану, у якому вони придатні для використання із запланованою метою.

Фінансові витрати не включаються до первісної вартості основних засобів, придбаних (створених) повністю або частково за рахунок запозичень (за винятком фінансових витрат, які включаються до собівартості кваліфікаційних активів відповідно до Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 31 «Фінансові витрати».

Первісна вартість об'єкта основних засобів збільшується з одночасним створенням забезпечення на обґрунтовану розрахунком суму зобов'язання, яке відповідно до законодавства виникає у підприємства щодо демонтажу, переміщення цього об'єкта та приведення земельної ділянки, на якій він розташований, у стан, придатний для подальшого використання (зокрема на передбачену законодавством рекультивацію порушених земель).

Отже, зазначеним пунктом визначено перелік витрат, із яких складається первісна вартість об'єкта основних засобів.

Позаяк, Правилами технічної експлуатації залізниць України, затвердженими Наказом Міністерства транспорту України від 20.12.1996р. № 411 (п. 2.3) встановлено, що заново побудовані та реконструйовані лінії, споруди, пристрої та будівлі повинні бути прийняті в постійну експлуатацію приймальними комісіями відповідно до Правил приймання в експлуатацію закінченого будівництва об'єктів залізничного транспорту та метрополітенів. Заново побудовані та реконструйовані споруди та пристрої вводяться в дію тільки після затвердження технічної документації, яка встановлює порядок їх роботи та забезпечує охорону праці й безпеку руку (технічно-розпорядчі акти, інструкції для роботи), і після перевірки знання вказаної документації працівниками, які обслуговують ці споруди та пристрої.

Відповідно до пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового Кодексу України, об'єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

За змістом підпунктів 15.4, 15.7, 15.8 пункту 15 П(С)БО 16 «Витрати», до складу загальновиробничих витрат включаються: витрати на утримання, експлуатацію та ремонт, страхування, операційну оренду основних засобів, інших необоротних активів загальновиробничого призначення; витрати на обслуговування виробничого процесу (оплата праці загальновиробничого персоналу; відрахування на соціальні заходи, медичне страхування робітників та апарату управління виробництвом; витрати на здійснення технологічного контролю за виробничими процесами та якістю продукції, робіт, послуг); витрати на охорону праці, техніку безпеки і охорону навколишнього природного середовища.

Таким чином, понесені підприємством витрати по договору про виконання робіт № 117 від 15.05.2017р. стосуються витрат для забезпечення виробничого процесу (п. 15.7. П (С)БО 16), витрат на охорону праці і техніки безпеки (п. 15.8 П (С)БО 16), а також можуть бути віднесені до витрат на утримання основних фондів (п. 15.4 П (С)БО 16).

При цьому, на думку суду, позиція відповідача про те, що витрати на виготовлення технічного паспорту відносяться до вартості об'єкта основних засобів відповідно до п.8 П(С)БО 7 «Основні засоби», оскільки є витратами, безпосередньо пов'язаними з доведенням основного засобу до стану, в якому він придатний для використання із запланованою метою, суперечить п. 6 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», згідно якого витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов'язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені, і відповідно такі витрати не відповідають ознакам п. 9 П (С)БО 16.

Щодо віднесення витрат і оплати робіт по виготовленню проектної документації до собівартості продукції.

Судом встановлено, що на виконання договору на виконання проектних робіт № 21-17 від 27.02.2017р., укладеного ПрАТ «Томашгородський щебеневий завод» (Замовник) з ПП «Базальт» (Виконавець), Виконавець бере на себе зобов'язання розробити проект реконструкції кар'єру з розробки родовища гранітів «Крута слобода» Рівненська обл., Рокитнівський район.

Розроблена проектна документація підлягає експертизі з питань охорони праці, екології, санітарного та епідеміологічного благополуччя населення.

Вимоги Замовника до розробки проектної документації визначаються законодавством України (Кодекс України про надра, Гірничий Закон України, Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності», ДБН А.2.2-3-2014 «Склад та зміст проектної документації на будівництво»), також завданням на проектування (Додаток №1 до Договору). Завдання на проектування є невід'ємною частиною Договору.

Згідно із п.11 Завдання на виконання проекту реконструкції кар'єру з розробки родовища гранітів «Крута слобода» Рівненська обл., Рокитнівський район, основними технічними вимогами до проекту є:

1. Передбачити підготовку скельного гірського масиву до ведення виїмково-навантажувальних робіт буро підривним способом.

2. Розробити заходи і конструкцію бортів кар'єру, що забезпечить довготривалу їх стійкість і безпеку інфраструктурних та природних об'єктів

3. Розробити проектні рішення, що забезпечують найбільш повне вилучення корисної копалини з надр у межах підрахунку балансових запасів

4. Розрахувати втрати корисних копалин при видобутку

5. Передбачити зовнішнє відвалоутворення порід розкриву

6. Розробити ефективну транспортну схему розкриву і відпрацювання ділянки із зовнішнім відвалоутворенням

7. При розробці технічних рішень передбачити використання наявних машин та механізмів.

Згідно з п.20, завдання матеріали робочого проекту передаються Замовнику в двох примірниках на паперовому носії та в електронному вигляді на жорсткому носії.

На виконання вищезгаданого договору ПрАТ «Томашгородський щебеневий завод» отримано роботи згідно Акту № 1 від 12.05.17р. і Акту № 2 від 17.07.17р.

В бухгалтерському обліку підприємства, операція придбання робіт на виконання проекту реконструкції кар'єру з розробки родовища гранітів «Крута слобода» Рівненська обл., Рокитнівський район включена до складу собівартості готової продукції та відображена наступним чином: Дт 91 Кт 631 на суму 125073грн та Дт 64 Кт 631 на суму 25015грн, в подальшому Дт 91 рахунку в повній сумі закривається проведенням Дт 23 Кт 91, Дт 23 рахунку в повній сумі закривається проведенням Дт 26 Кт 23, Дт 26 рахунку закривається проведенням Дт 901 Кт 26, Дт 901 рахунку закривається проведенням Дт 791 Кт 901.

Відповідач стверджує, що проект реконструкції кар'єру з розробки родовища гранітів «Крута слобода» Рівненська область, Рокитнівський район відповідає визначенню права інтелектуальної власності у розумінні Цивільного Кодексу України.

Такі доводи є неприйнятними зважаючи на наступне.

Відповідно до пп.14.1.120. п.14.1 ст.14 ПК України, нематеріальні активи - право власності на результати інтелектуальної діяльності, у тому числі промислової власності, а також інші аналогічні права, визнані об'єктом права власності (інтелектуальної власності), право користування майном та майновими правами платника податку в установленому законодавством порядку, у тому числі набуті в установленому законодавством порядку права користування природними ресурсами, майном та майновими правами.

Стаття 418 ЦК України визначає «право інтелектуальної власності» як: право особи на результат інтелектуальної творчої діяльності або на інший об'єкт права інтелектуальної власності, визначеної цим Кодексом та іншим Законом.

При цьому ст. 420 ЦК України визначається перелік об'єктів інтелектуальної власності, зокрема: літературні та художні твори; комп'ютерні програми; компіляції даних (бази даних); виконання; фонограми, відеограми, передачі (програми) організацій мовлення; наукові відкриття; винаходи, корисні моделі, промислові зразки; компонування (топографії) інтегральних мікросхем; раціоналізаторські пропозиції; сорти рослин, породи тварин; комерційні (фірмові) найменування, торговельні марки (знаки для товарів і послуг), географічні зазначення; комерційні таємниці.

Згідно із ст. 422 ЦК України, право інтелектуальної власності виникає (набувається) з підстав, встановлених цим Кодексом, іншим законом чи договором.

Отже, право інтелектуальної власності на результат творчої діяльності виникає внаслідок його створення, якщо такий об'єкт відповідає вимогам закону, отже він має бути новим, втіленим в матеріальний об'єкт, придатним для використання, та відповідати іншим вимогам встановленим законодавством.

Згідно з п.6 П(С)БО 8 «Нематеріальні активи», придбаний або отриманий нематеріальний актив відображається в балансі, якщо існує імовірність одержання майбутніх економічних вигод, пов'язаних з його використанням, та його вартість може бути достовірно визначена.

Підприємство може самостійно виготовляти нематеріальні активи або отримати їх в результаті розробки.

Відповідно до п. 4 П(С)БО 8 «Нематеріальні активи», розробка - це застосування підприємством результатів досліджень та інших знань для планування і проектування нових або значно вдосконалених матеріалів, приладів, продуктів, процесів, систем або послуг до початку серійного виробництва чи використання.

Нематеріальний актив, одержаний в результаті розробки, слід відображати в балансі за умови, що підприємство має: 1) намір, технічну можливість та ресурси для доведення нематеріального активу до стану, в якому він придатний для реалізації або використання; 2) можливість отримання майбутніх економічних вигід від реалізації або використання нематеріального активу; 3) інформацію для достовірного визначення витрат, пов'язаних із розробкою нематеріальних активів.

Застосування підприємством проекту реконструкції кар'єру з розробки родовища гранітів «Крута слобода» Рівненська обл., Рокитнівський район для планування і проектування нових або значно вдосконалених процесів виробництва, транспортування, енергозбереження та ін. призведе до одержання майбутніх економічних вигод - ефективного видобутку корисних копалин.

Згідно з п.5 П(С)БО 8 «Нематеріальні активи», права користування геологічною та іншою «формацією про природне середовище відображаються в бухгалтерському обліку підприємства як нематеріальні активи. Витрати на придбання нематеріальних активів підлягають амортизації протягом строку їх корисного використання.

Відповідно до пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового Кодексу України прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

На думку суду, понесені підприємством витрати стосуються витрат для забезпечення виробничого процесу (п. 15.7. 11 П(С)БО 16), витрат на охорону праці і техніки безпеки (п. 15.8 П(С)БО 16), а також можуть бути віднесені до витрат на утримання основних фондів (п. 15.4 П(С)БО 16).

Крім того, згідно п. 20 П (С)БО 16 «Витрати», до інших операційних витрат включаються витрати на дослідження та розробки відповідно до Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 8 «Нематеріальні активи».

Враховуючи викладене, суд уважає, що позивачем правомірно віднесені витрати по вказаній господарській операції до складу собівартості готової продукції.

Водночас, як вбачається із податкового повідомлення-рішення, відповідачем застосовано штрафні санкції відповідно до абзацу 3 пункту 123.1 статті 123 ПК України на суму 177523грн (355046х50%).

Оскільки сума штрафних санкцій є похідною від визначення суми основного зобов'язання, а останнє визнається судом неправомірним, то і визначення штрафної санкції є безпідставним.

Доводи та висновки відповідача, викладені у акті перевірки є такими, щодо ґрунтуються на припущеннях відповідача та осіб, що проводили перевірку та не підтверджені відповідними доказами, отже відповідачем не доведено правомірність прийнятого податкового повідомлення-рішення, тому позовні вимоги позивача належать до задоволення повністю.

Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Зважаючи на викладене, на користь позивача слід стягнути судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 7988,53грн за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень - Головного управління ДФС у Рівненській області.

Сума судового збору сплачена позивачем відповідно до платіжного доручення від 08.08.2018 №774, оригінал якого знаходиться у матеріалах справи.

Керуючись статтями 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Рівненській області від 02 серпня 2018 року № в повному обсязі.

Стягнути на користь Приватного акціонерного товариства "Томашгородський щебеневий завод" за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Рівненській області судовий збір в сумі 7988,53грн. (сім тисяч дев'ятсот вісімдесят вісім грн. 53 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:

1) позивач - Приватне акціонерне товариство "Томашгородський щебеневий завод" (34240, Рівненська обл., Рокитнівський р-н, смт. Томашгород, вул. Поліська, 7, );

2) відповідач - Головне управління ДФС у Рівненській області (33023, м. Рівне, вул. Відінська, 12, ).

Повний текст рішення складений 11 лютого 2019 року.

Суддя Комшелюк Т.О.