Справа № 640/18074/18
Суддя: Губська Олена Анатоліївна
Дата ухвалення: 2019-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Губської О.А.

суддів: Парінова А.Б., Ключковича В.Ю.,

за участю:

секретаря судового засідання Сергієнко Т.О.,

позивача - ОСОБА_2,

представника Генеральної прокуратури України - Гудзя О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Генеральної прокуратури України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 січня 2019 року (повний текст рішення складено 18.01.2019) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Генеральна прокуратура України, про визнання дій протиправними, скасування постанови,

В С Т А Н О В И В

Позивач звернулася до суду з позовом до Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Генеральна прокуратура України про:

- визнання дій головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Думанської Аліни Леонідівни (Думанська А.Л.) щодо винесення постанови від 03.10.2018 про закінчення виконавчого провадження №55834654, - протиправними;

- скасування постанови головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Думанської А.Л. від 03.10.2018 про закінчення виконавчого провадження №55834654.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 січня 2019 року позов задоволено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Генеральна прокуратура України подала апеляційну скаргу з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, в якій просить скасувати рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 січня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що на виконання судового рішення у справі №826/16254/16 та постанови державного виконавця у виконавчому провадженні №55834654, за вихідним №04/2/4-18953-15 від 14.08.2018 на адресу ОСОБА_2 направлено відповідь по суті її скарги від 15.09.2016. Також за вихідним №04/2/4-18953-15 від 14.08.2018 направлено головному державному виконавцю Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Думанській А.Л. інформацію про розгляд та надання відповіді на скаргу позивача від 15.09.2016. Доводи суду першої інстанції про відсутність доказів отримання позивачем відповіді не грунтуються на законі, оскільки Генеральною прокуратурою України надано суду усі докази фактичного направлення відповіді на звернення. Обставини щодо нескладання державним виконавцем акту виконання боржником рішення суду не свідчать про відсутність підстав для закінчення виконавчого провадження, не спростовують фактичні обставини щодо розгляду Генеральною прокуратурою України звернення позивача, направлення відповіді на звернення та виконання як судового рішення, так і виконавчого документу. Крім того, суд дійшов помилкового висновку про обов'язковість складання акту про виконання боржником рішення з посиланням на положення п.10 розділу ІХ «Виконання рішень немайнового характеру» Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5, оскільки положення вказаного пункту знаходяться у системному зв'язку з пунктами 3-9 та 11 цього розділу Інструкції, якими врегульовано питання виконання рішень, які передбачено ст. 64-1 Закону України «Про виконавче провадження» про встановлення побачення з дитиною, про усунення перешкод у побаченні з дитиною.

До Шостого апеляційного адміністративного суду 08.02.2019 від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому вона зазначає, що судом першої інстанції винесено обґрунтоване рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин по справі та з врахуванням норм чинного законодавства та просить суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу Генеральної прокуратури України залишити без задоволення.

У судовому засіданні 11 лютого 2019 року представник Генеральної прокуратури України апеляційну скаргу підтримав. Позивач заперечувала проти задоволення апеляційної скарги.

Відповідач, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання до суду не з'явився, явки свого представника не забезпечив, а тому колегія суддів вважає можливим розглянути справу у його відсутності відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України.

Згідно із ст. 308 КАС України справа переглядається в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом апеляційної інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.01.2017 у справі №826/16254/16, яка набрала законної сили, задоволено позов адвоката ОСОБА_2 до Генеральної прокуратури України про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинити певні дії. Визнано бездіяльність Генеральної прокуратури України, яка полягає у не розгляді та ненаданні письмової відповіді на скаргу адвоката ОСОБА_2 від 15.09.2016 протиправною. Зобов'язано Генеральну прокуратуру України розглянути та надати письмову відповідь на скаргу адвоката ОСОБА_2 1 від 15.09.2016.

22.03.2017 Окружним адміністративним судом міста Києва з метою виконання постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.01.2017 у справі №826/16254/16 видано виконавчий лист №826/16254/16 про зобов'язання Генеральну прокуратуру України розглянути та надати письмову відповідь на скаргу адвоката ОСОБА_2 від 15.09.2016.

Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Думанської А.Л. від 20.02.2018 відкрито виконавче провадження №55834654 з виконання вказаного виконавчого листа №826/16254/16 від 22.03.2017.

03.10.2018 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Думанською А.Л. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №55834654 на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону №1404-VIII. Зазначено, що листом за вихідним №04/2/4-18953-15 від 14.08.2018 Генеральною прокуратурою України повідомлено Відділ про те, що заява ОСОБА_2 від 15.09.2016 розглянута та за результатами розгляду заявнику надано відповідь.

В той же час, позивач зазначає, що відповідь на свою скаргу від 15.09.2016 вона не отримала, а в листі за вихідним №04/2/4-18953-15 на її адресу надійшов лист Генеральної прокуратури України від 17.08.2018 із відповіддю на її заяву від 11.08.2018 про надання завіреної копії витягу з ЄРДР у кримінальному провадженні №000053.

Вважаючи, що виконавче провадження №55834654 закінчено передчасно, а постанова від 03.10.2018 про закінчення виконавчого провадження №55834654 є протиправною та підлягає скасуванню, позивач звернулася з даним позовом до суду.

Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що Генеральною прокуратурою України не надано належних та достатніх доказів виконання виконавчого листа №826/16254/16. Водночас, державний виконавець не перевірив факт виконання вказаного виконавчого листа та закінчив виконавче провадження №55834654 без достатніх на те підстав.

Надаючи правову оцінку висновкам суду першої інстанції, доводам апеляційної скарги, виходячи з наявних у справі матеріалів, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку покладено на державну виконавчу службу.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України від 2 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII).

Відповідно до статті 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 статті 18 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов'язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (п.1 ч.2 ст.18 Закону №1404-VIII).

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 18 Закону №1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону.

Згідно з ч. 1 ст. 63 Закону №1404-VII за рішеннями, за якими боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

Пунктом 9 частини першої статті 39 Закону №1404-VIII передбачено, зокрема, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Таким чином, з метою перевірки наявності підстав для закінчення виконавчого провадження на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону № 1404-VIII, що мало місце у спірних правовідносинах, необхідним є з'ясування факту повного виконання рішення суду.

Постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини (ч. 2 ст. 39 Закону №1404-VIII).

Як вбачається з оскаржуваної постанови, підставою для закінчення виконавчого провадження слугував висновок державного виконавця про фактичне виконання боржником у повному обсязі рішення суду. Такий висновок державного виконавця ґрунтується на тому, що листом за вихідним №04/2/4-18953-15 від 14.08.2018 Генеральною прокуратурою України повідомлено Відділ про те, що заява ОСОБА_2В, від 15.09.2016 розглянута та за результатами розгляду заявнику надано відповідь.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що надана боржником відповідь не свідчить про фактичне виконання ним рішення суду у повному обсязі, з огляду на таке.

За змістом частини 3 статті 18 Закону №1404-VIII виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну.

Боржником було надіслано на адресу виконавчої служби лист за вихідним №04/2/4-18953-15 від 14.08.2018, в якому повідомлено Відділ про те, що заява ОСОБА_2В, від 15.09.2016 розглянута та за результатами розгляду заявнику надано відповідь. Втім, матеріали справи не містять доказів отримання позивачем зазначеного листа, таких доказів не подано і під час апеляційного розгляду. У свою чергу, позивач отримання такого листа заперечує.

Поряд з цим, відповідачем в порушення вимог статті 18 Закону №1404-VIII такі обставини при винесенні постанови від 03.10.2018 не перевірялись.

Колегія суддів зазначає, що в межах виконавчого провадження №55834654 боржник був зобов'язаний надати стягувачеві повну та обґрунтовану відповідь на її скаргу від 15.09.2016.

В свою чергу, державний виконавець повинен був перевірити фактичне виконання рішення боржником, тобто надання підготовленої відповіді безпосередньо стягувачу.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 30.11.2018 по справі №804/9088/16.

Посилання скаржника на копію «Списку згрупованих рекомендованих відправлень, що пересилаються в межах України» є безпідставним, оскільки вказана копія не підтверджує як факту самого направлення листа стягувачу, так і направлення позивачу саме відповіді на її скаргу від 15.09.2016, тобто не дає можливості ідентифікувати відповідні поштові відправлення та за відсутності повідомлення про вручення неможливо встановити, чи було вручене таке одержувачу взагалі.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 14.02.2018 по справі №823/1907/15 та постанові Верховного Суду від 13.06.2018 по справі №813/6520/15.

При цьому, як вірно встановлено судом першої інстанції, у вказаному Списку буквено-цифрові номера (штрихкодові ідентифікатори) поштових відправлень містять 14 символів (за встановлених 13), що позбавляє можливості встановити належне надсилання таких відправлень.

Колегія суддів зазначає, що навіть якщо взяти до уваги штрихкодовий ідентифікатор, на який посилається апелянт, без останньої чотирнадцятої цифри, то все рівно не можливо становити, що саме, кому і за якою адресою направлялося листом із вказаним штрихкодовим ідентифікатором. Крім того, як вбачається з наданої апелянтом роздруківки відстеження поштових відправлень з офіційного сайту «Укрпошта», відправлення не було вручено під час доставки та повернуто за зворотною адресою.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, та не спростовано третьою особою, за тим же вихідним №04/2/4-18953-15 на адресу позивача надійшов лист Генеральної прокуратури України від 17.08.2018 із відповіддю на її заяву від 11.08.2018 про надання завіреної копії витягу з ЄРДР у кримінальному провадженні №000053 (а.с.27).

При цьому, колегія суддів зазначає, що в листі, на який посилається третя особу, як на підтвердження виконання рішення суду, вбачаються ознаки виправлення ручкою вихідного номеру вказаного листа (а.с.101).

Колегія суддів звертає увагу на те, що під час розгляду цієї справи ні відповідачем, ні третьою особою не надано жодних доказів фактичного отримання стягувачем відповіді на її скаргу в межах виконавчого провадження №55834654.

Поряд з цим, колегія суддів погоджується з доводами апелянта про недоречність посилання в даному випадку позивачем та судом першої інстанції на п.10 розділу ІХ «Виконання рішень немайнового характеру» Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5, проте вказане не спростовує протиправності прийнятого відповідачем рішення.

Аналізуючи встановлені обставини справи, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що у державного виконавця були відсутні підстави для винесення постанови про закінчення виконавчого провадження відповідно до п.9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець не переконався у фактичному виконанні судового рішення та передчасно виніс постанову про закінчення виконавчого провадження, оскаржувана постанова про закінчення виконавчого провадження є такою, що винесена необґрунтовано, без дотримання вимог чинного законодавства, що є підставою для її скасування.

Згідно частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 цього Кодексу передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, який відповідачем в даному випадку не виконаний.

Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції винесене з дотриманням норм процесуального та матеріального права, судом встановлено всі обставини, що мають значення для справи, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, у зв'язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу Генеральної прокуратури України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 січня 2019 року (повний текст рішення складено 18.01.2019) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Генеральна прокуратура України, про визнання дій протиправними, скасування постанови - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 січня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддяО.А. Губська

СуддяА.Б. Парінов

СуддяВ.Ю. Ключкович

Повне судове рішення складено 11.02.2019.