Справа № 0440/6376/18
Суддя: Кальник Віталій Валерійович
Дата ухвалення: 2018-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 листопада 2018 року Справа № 0440/6376/18
Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що податковим органом копія наказу про проведення перевірки та письмове повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки не були вручені посадовим особам платника податків, у відповідності до вимог статей 77, 78 та 79 ПК України. Невиконання вимог щодо повідомлення платника податків про перевірку до початку іїї проведення призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої.
Також зауважив, що оригінали первинних документів бухгалтерського обліку, які підтверджують господарські відносини, при проведенні податковим органом невиїзної перевірки не досліджувалися, що підтверджується змістом акту перевірки. Співробітник податкового органу в Акті перевірки не ставить під сумнів достовірність первинних документів та не вказує на наявність в останніх дефектів форми, змісту або походження.
Ухвалою від 01.10.2018 року відкрито провадження у справі, яка розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Відповідачем 02.10.2018 року отримано копію ухвали суду про відкриття спрощеного позовного провадження в даній адміністративній справі та копію позову разом із копіями доданих до нього документів.
Відповідно до ч. 5 ст.262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Суд, розглянувши матеріали адміністративної справи, дослідивши в сукупності письмові докази, встановив наступне.
В обґрунтування таких висновків в акті перевірки зазначено наступне.
ТОВ «Фірма Дніпробуд» мало фінансово - господарські взаємовідносини з ТОВ «КАСТРОМ ГРУП» у травні, червні та липні 2015 року.
До початку проведення перевірки та під час проведення перевірки не було надано жодних первинних та бухгалтерських документів.
В обґрунтування висновку про нереальність господарських операцій з ТОВ «КАСТРОМ ГРУП» у травні, червні та липні 2015 року податковим органом зазначено наступне:
- за результатами аналізу податкової звітності та інформаційних баз даних ДФС України встановлено відсутність основних фондів у ТОВ «КАСТРОМ ГРУП», про що свідчить відсутність фінансового звіту за 2014, 2015, 2016 рр., аналізом Єдиного реєстру податкових накладних було встановлено, що підприємство не придбавало та не орендувало обладнання та механізми для виконання робіт, реалізованих ТОВ «Фірма Дніпробуд», також не встановлено придбання вищевказаних робіт контрагентами ТОВ «КАСТРОМ
ГРУП» у інших суб'єктів господарювання; крім того, встановлена відсутність кваліфікованого персоналу для виконання відповідних робіт (відповідно до податкового розрахунку 1ДФ за 2 квартал 2015 року за трудовим договором працювала 1 особа - директор ОСОБА_1.), тому зроблено висновок про неможливість виконання ремонтних робіт самостійно та без спеціального обладнання;
ТОВ «Фірма Дніпробуд» мало фінансово - господарські взаємовідносини з ТОВ «ЗІЛЛЕ ТРЕЙД» у квітні 2015 року.
До початку проведення перевірки та під час проведення перевірки не було надано жодних первинних та бухгалтерських документів.
В обґрунтування висновку про нереальність господарських операцій з ТОВ «ЗІЛЛЕ ТРЕЙД» у квітні 2015 року податковим органом зазначено наступне:
- за результатами аналізу податкової звітності та інформаційних баз даних ДФС України встановлено відсутність у ТОВ «ЗІЛЛЕ ТРЕЙД» працівників для здійснення господарських операцій (Податковий розрахунок 1ДФ не подавався); встановлено відсутність власних та орендованих основних засобів (виробничих, складських приміщень (фінансовий звіт та декларація з податку на прибуток не подавались), що свідчить про неможливість виконання ремонтно-будівельних робіт; аналіз ЄРПН свідчить, що ТОВ «ЗІЛЛЕТРЕЙД» не придбавались ремонтно-будівельні роботи, реалізовані ТОВ «ФІРМА ДНІПРОБУД»;
ТОВ «Фірма Дніпробуд» мало фінансово - господарські взаємовідносини з ТОВ «БУДМОНТАЖ ГРУП» у лютому 2016 року.
До початку проведення перевірки та під час проведення перевірки не було надано жодних первинних та бухгалтерських документів.
В обґрунтування висновку про нереальність господарських операцій з ТОВ «БУДМОНТАЖ ГРУП» у лютому 2016 року податковим органом зазначено наступне:
- за результатами аналізу податкової звітності та інформаційних баз даних ДФС України встановлено відсутність у ТОВ «БУДМОНТАЖ ГРУП» працівників для здійснення господарських операцій (Податковий розрахунок 1ДФ не подавався); встановлено відсутність власних та орендованих основних засобів (виробничих, складських приміщень (фінансовий звіт та декларації з податку на прибуток не подавались), що свідчить про неможливість виконання ремонтно-будівельних робіт. Аналіз ЄРПН свідчить, що ТОВ «БУДМОНТАЖ ГРУП» не придбавало ремонтно-будівельні роботи, реалізовані ТОВ «ФІРМА ДНІПРОБУД»;
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам, суд виходить з наступного.
Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних
Згідно з пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Відповідно до пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 Податкового кодексу України) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 Податкового кодексу України.
З наведеного слідує, що обов'язковою умовою виникнення у платника права на податковий кредит є реальне здійснення операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в оподатковуваних операціях, а також оформлення зазначених операцій необхідними документами первинного обліку (зокрема, податковими накладними).
Також варто наголосити, що обов'язок підтвердити правомірність та обґрунтованість витрат (у тому числі і по сплаті ПДВ) первинними документами покладається на платника, адже саме він виступає суб'єктом, що використовує включену постачальником до ціни товару суму ПДВ при обчисленні суми податку, яка підлягає перерахуванню до бюджету, а також зменшує об'єкт оподаткування податку на прибуток за фактом понесення витрат.
Крім того, пунктом 2.7 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 р., встановлено, що первинні документи складаються на бланках типових форм, затверджених Міністерством статистики України, а також на бланках спеціальних форм, затверджених міністерствами та відомствами України.
Також належить враховувати вимоги «Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року №88. Так, відповідно до пунктів 2.4, 2.14 - 2.16 Положення, первинні документи повинні мати обов'язкові реквізити, у тому числі: зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення.
Забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать нормативно-правовим актам, встановленому порядку приймання, зберігання і витрачання грошових коштів, товарно-матеріальних цінностей та іншого майна, порушують договірну і фінансову дисципліну, завдають шкоди державі, власникам, іншим юридичним і фізичним особам.
З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.
Надання податковому органу належним чином оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковий орган не встановив та не довів, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом.
Про необґрунтованість податкової вигоди можуть також свідчити підтверджені доказами доводи податкового органу, зокрема про наявність таких обставин:
- неможливість реального здійснення платником податків зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності;
- відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності у зв'язку з відсутністю управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів;
- облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов'язані з виникненням податкової вигоди, якщо для такого виду діяльності також потрібне здійснення й облік інших господарських операцій;
- здійснення операцій з товаром, що не вироблявся або не міг бути вироблений в обсязі, зазначеному платником податків у документах обліку;
- відсутність первинних документів обліку.
З матеріалів справи вбачається, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фірма Дніпробуд» (замовник) в особі директора ОСОБА_5 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кастром Групп» (підрядник) в особі директора ОСОБА_6 укладені договори будівельного підряду: від 01.05.2015 р. №01/05, від 16.06.2015 р. №16/06.
На виконання умов договорів складені: платіжні доручення від 08.07.2015 р. №491, від 30.07.2015 р. №499. від 30.07.2015 р. №500, акти здачі-прийняття робіт від 04.06.2015 р. №кг-09-0612, від 01.07.2015 р. №кг-09-0715, від 17.08.2015 р. №кг-09-1015, від 17.08.2015 р. №кг-09-1011, від 18.08.2015 р.№кг-09-1010.
Також, між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фірма Дніпробуд» (замовник) в особі директора ОСОБА_5 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Зілле Трейд» (підрядник) в особі директора ОСОБА_2 укладено договір будівельного підряду від 07.04.2015 р. №07/04.
На виконання умов договору складний акт здачі-прийняття робіт від 23.04.2015 р. №зт-10-05-15.
Між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фірма Дніпробуд» (замовник) в особі директора ОСОБА_5 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Будмонтаж Груп» (підрядник) в особі директора ОСОБА_7 укладено договір будівельного підряду від 14.12.2015 р. №14/12,.
На виконання умов договору складені акт приймання виконаних будівельних робіт за лютий 2016 р. довідка про вартість виконаних будівельних робіт за лютий 2016 р. платіжне доручення від 24.02.2016 р. №687.
Доказами сумнівності операцій з вищевказаними контрагентами - ТОВ «Кастром Групп», ТОВ « Зілле Трейд», та ТОВ «Будмонтаж Груп», є вироки суду, щодо директорів зазначених підприємств, які підписували договори з позивачем та яких визнано винними у скоєнні злочинів передбачених ч.1. ч.2 ст.205 Кримінального кодексу України, а саме, фіктивному підприємництві.
Також, вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 21.04.2016 року по справі № 200/5642/16-к визнано винним ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого. ч. 1 ст. 205, КК України, а саме, дії ОСОБА_4 виразилися у створенні суб'єкта підприємницької діяльності ТОВ «БУДМОНТАЖ ГРУП» з метою прикриття незаконної діяльності, шляхом надання особистих документів та документів, що стосуються придбання та керівництва підприємством з метою надання вигоди третім особам та прикриття незаконної діяльності.
Отже, саме директорів, які підписували договори з позивачем, визнано винним у фіктивному підприємництві.
Суд зазначає, що з огляду на принцип індивідуальної відповідальності платника у сфері податкових правовідносин платник не є відповідальним за протиправні дії третіх осіб, що перебувають поза межами його впливу та контролю, однак несприятливі наслідки недостатньої обережності у підприємницькій діяльності мають покладатися на особу, якою були укладені відповідні правочини, та не можуть бути перенесені на бюджет шляхом зменшення податкових зобов'язань та здійснення необґрунтованих виплат з бюджету. У разі недобросовісності контрагентів покупець несе певний ризик не лише невиконання цивільно-правового договору, але й в рамках податкових правовідносин, позаяк в силу вимог податкового законодавства позбавляється можливості скористатися правом на податковий кредит та визнання витрат, такими що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування податком на прибуток, в силу відсутності документів, що мають силу первинних документів.
Відповідно до частини 1 ст. 205 КК України фіктивним підприємництвом є створення або придбання суб'єктів підприємницької діяльності (юридичних осіб) з метою прикриття незаконної діяльності або здійснення видів діяльності, щодо яких є заборона.
За змістом цієї норми злочинна діяльність особи, яка вчинила фіктивне підприємництво, не обмежується операціями з окремими суб'єктами господарювання, а охоплює всю діяльність та свідчить про використання фіктивного підприємства виключно з метою здійснення злочинної діяльності.
При цьому, статус фіктивного підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю, навіть за формального підтвердження її первинними документами.
Вказаний правовий висновок, відображений в постанові Верховного Суду від 28.08.2018 року по справі № 804/8332/17 та враховується судом відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.
З огляду на формальність договорів та складених на їх виконання документів, на економічну складову, ділову мету, відсутність відповідальних осіб за здійснення господарської операції, суд звертає увагу на наявність ознак штучного введення в реальні господарські операції третіх осіб з метою отримання податкових переваг.
За таких обставин, суд дійшов висновку, про не підтвердження реальності операцій з ТОВ «КАСТРОМ ГРУП», ТОВ «ЗІЛЛЕ ТРЕЙД» та ТОВ «БУДМОНТАЖ ГРУП», як наслідок, доводи контролюючого органу про відсутність підстав для відображення в податковому обліку вказаних операцій слід вважати обґрунтованими.
Згідно ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст.77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Приписами статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.
Позивач у ході судового розгляду справи не довів, що у спірних відносинах відповідач діяв не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено що, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відтак, враховуючи, що суд дійшов висновку про необхідність відмовити в задоволенні позову повністю, судові витрати, сплачені позивачем, не стягується за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління ДФС у Дніпропетровській області.
Керуючись ст. ст. 72-77, 139, 242-246, 250, 255, 257, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В. Кальник